Справа № 420/1895/20
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2020-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1895/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Стефанов С.О., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства культури, молоді та спорту України про визнання протиправними дій щодо надання неякісної правової допомоги та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 04 березня 2020 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства культури, молоді та спорту України, в якому позивачка просить:

- визнати протиправними дії Міністерства культури, молоді та спорту України щодо надання ОСОБА_1 неякісної правової допомоги з правових питань порушених у зверненні від 29.01.2020 року (вхідний реєстраційний номер КО-459/20 від 03.02.2020 року);

- зобов`язати Міністерство культури, молоді та спорту України у строк встановлений законом надати ОСОБА_1 роз`яснення з правових питань порушених у зверненні від 29.01.2020 року (вхідний реєстраційний номер КО-459/20 від 03.02.2020 року);

- зобов`язати Міністерство культури, молоді та спорту України вирішити питання щодо якого звернулася ОСОБА_1 у зверненні від 29.01.2020 року (вхідний реєстраційний номер КО-459/20 від 03.02.2020 року), з урахуванням її правової оцінки, наданої судом у рішенні;

- зобов`язати Міністерство культури, молоді та спорту України подати до суду у місячний строк з моменту набрання судовим рішенням законної сили звіт про його виконання.

Адміністративний позов обґрунтовано наступним

Позивачка зазначає, що відповідно до Закону України «Про безоплатну правову допомогу», 29.01.2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Міністерства культури, молоді та спорту України зі зверненням про надання безоплатної первинної правової допомоги, в якому зазначено наступне: «Відповідно до Закону України «Про безоплатну правову допомогу» просимо надати роз`яснення з правових питань, а саме, чи є пам`ятка культурної спадщини місцевого значення за охоронним номером 4-Од, яка розташована за адресою: місто Одеса, провулок Воронцовський 5а, об`єктом природно - заповідного фонду, історико - культурного та оздоровчого призначення, що має особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико - культурну цінність.».

Проте, листом від 21.02.2020 року за №782/КО-459/20/6.11.2 роз`яснень з правових питань порушених у зверненні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідачем не надано.

Позивачка вважає, що відповідач міг надати якісну правову допомогу, як це встановлено пунктом 4 частини 1 статті 5 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», але не надав, що є порушенням принципів державної політики у сфері надання безоплатної правової допомоги як верховенство права, законність, забезпечення якості безоплатної правової допомоги.

Правом на подачу відзиву на адміністративний позов відповідач не скористався.

Процесуальні дії

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2020 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Перше судове засідання по справі призначено на 02 квітня 2020 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2020 року зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства культури, молоді та спорту України про визнання протиправними дій щодо надання неякісної правової допомоги та зобов`язання вчинити певні дії до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів.

26 серпня 2020 року ухвалою суду на місці, яка була занесена до протоколу судового засідання, судом поновлено провадження по справі та продовжено розгляд справи зі стадії на якій воно було зупинене; відмовлено в задоволенні заяви представника позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Станом на 31 серпня 2020 року будь-яких інших заяв по суті справи від позивача та відповідача не надходило.

Вирішуючи дану справу судом враховано, що особливості її розгляду визначені статтею 262 КАС України. Однак розгляд даної справи припав на період дії на території України карантину, запровадженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (із наступними змінами).

У зв`язку з цим пунктом 9 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 року №540-IX (далі - Закон України №540-IX від 30.03.2020 року), який набрав чинності 02 квітня 2020 року, розділ VI "Прикінцеві положення" КАС України доповнено пунктом 3, яким передбачено автоматичне продовження визначених статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу процесуальних строків, в тому числі і строків розгляду справи, подання інших заяв по суті справи, тощо на період дії карантину.

В подальшому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18 червня 2020 року №731-IX (далі - Закон України №731-ІХ від 18.06.2020 року) , пункт 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України викладено в новій редакції, згідно якої встановлені цим Кодексом процесуальні строки поновляються судом лише за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом).

Пунктом 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №731-ІХ від 18.06.2020 року також було визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" №540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Закон України №731-ІХ від 18.06.2020 року набрав чинності 17.07.2020 року, відповідно продовжені Законом України №540-IX від 30.03.2020 процесуальні строки закінчилися 06.08.2020 року.

Оскільки жодних заяв від учасників справи щодо можливості продовження процесуальних строків по справі до визначеного терміну подано не було, тому наразі жодних перешкод для вирішення даної справи та ухвалення судового рішення не має.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 29 січня 2020 року звернулись до Міністерства культури, молоді та спорту України зі зверненням про надання безоплатної первинної правової допомоги, в якому просили надати роз`яснення з правових питань, а саме, чи є пам`ятка культурної спадщини місцевого значення за охоронним номером 4-Од, яка розташована за адресою: місто Одеса, пров. Воронцовський, 5А, об`єктом природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що має особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність (а.с.9-11).

До вищевказаного звернення позивачкою надано:

- копію свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 19.10.2005 року (а.с.15);

- копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5210572 серії СВС №112188 від 27.10.2004 року (а.с.16);

- копію охоронного договору від 05 жовтня 2005 року за №05-10/А-1 (а.с.38-40);

- копію свідоцтва про реєстрацію об`єкта культурної спадщини як пам`ятки від 18.10.2019 року серії ОД №1/2019 (а.с.45);

- копію свідоцтва про зміну імені від 07 листопада 2017 року серії НОМЕР_2 (а.с.41).

В листі за №782/КО-459/20/6.11.2 від 21.02.2020 року Міністерство культури, молоді та спорту України повідомило ОСОБА_1 про наступне: «…охорона культурної спадщини є системою правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини і не включає заходів із віднесення земель, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні призначення. Хоча наслідком занесення пам`ятки культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України мало б бути віднесення її території до категорії земель історико-культурного призначення без додаткових дій органів державної влади та місцевого самоврядування. На сьогодні, Міністерством культури, молоді та спорту України проводиться робота з внесення змін до законодавства України з метою віднесення земель, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території до земель історико-культурного призначення» (а.с.13).

Позивачка, вважаючи, що у листі Міністерства культури, молоді та спорту України від 21.02.2020 року №782/КО-459/20/6.11.2 немає роз`яснень з правових питань, порушених у зверненні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 29.01.2020 року, звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Джерела права та висновки суду

Зміст права на безоплатну правову допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правової допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги визначені Законом України «Про безоплатну правову допомогу» від 02.06.2011 року №3460-VI (надалі - Закон №3460-VI).

Статтею 30 Закону №3460-VI передбачено право оскарження відмови органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, установи у наданні безоплатної первинної допомоги, службових та посадових осіб у наданні безоплатної первинної правової допомоги в установленому законом порядку до суду.

Статтею 5 КАС України визначено право кожної особи в прядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Позивач звернувся до відповідача із проханням надати роз`яснення, тобто вчинити певні дії. Відповідач у свою чергу в повному обсязі не роз`яснив позивачеві поставлені запитання, чим порушив свій обов`язок вчинити такі дії.

З огляду на викладене, позивачем обрано правильний спосіб захисту порушеного права, тобто такий, що відповідає п.4 частини першої статті 5 КАС України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що орган державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про охорону культурної спадщини» Міністерство культури, молоді та спорту України є спеціально уповноваженим органом охорони культурної спадщини (далі - МКМС).

Повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, встановлені частиною 2 статті 5 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Відповідно до пункту 1 Положення про МКМС (далі - Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2019 року №885, МКМС є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

МКМС є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах культури та мистецтв, державної мовної політики, охорони культурної спадщини, фізичної культури і спорту, національно-патріотичного виховання, популяризації України в світі, музейної справи, державного іномовлення, інформаційного суверенітету України та інформаційної безпеки, вивезення, ввезення і повернення культурних цінностей, у молодіжній сфері, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сферах кінематографії, відновлення та збереження національної пам`яті, міжнаціональних відносин, релігії та захисту прав національних меншин в Україні.

Відповідно до підпункту 244 пункту 4 Положення МКМС здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов`язаних з діяльністю МКМС, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.

Законом №3460-VI у частині 2 статті 7 визначено, що безоплатна правова допомога включає такі види правових послуг: надання правової інформації; надання консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг та інших документів правового характеру (крім документів процесуального характеру); надання допомоги у забезпеченні доступу до вторинної правової допомоги та медіації.

Згідно з частиною 4 статті 10 Закону №3460-VI, органи виконавчої влади та місцевого самоврядування у разі письмового звернення осіб про надання будь-якого з видів правових послуг, передбачених частиною 2 статті 7 цього Закону, з питань, що віднесені до їх повноважень, зобов`язані надати такі послуги протягом 30 календарних днів з дня надходження звернення.

Статтею 31 Закону №3460-VI встановлено, що дії та бездіяльність посадових і службових осіб, які порушують порядок та строки розгляду звернень про надання безоплатної правової допомоги, надання неякісної правової допомоги можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до суду в адміністративному порядку.

З наведених приписів Закону №3460-VI вбачається, що мета безоплатної первинної правової допомоги полягає в інформуванні особи про її індивідуальні права і свободи, порядок їх реалізації, відновлення у випадку їх порушення та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі від 25 жовтня 2018 року по справі №815/4862/17.

Таким чином суд дійшов висновку, що між сторонами виникли публічно-правові правовідносини, які регулюються Законом №3460-VI.

Як було встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 29 січня 2020 року звернулись до Міністерства культури, молоді та спорту України зі зверненням про надання безоплатної первинної правової допомоги, в якому просили надати роз`яснення з правових питань, а саме, чи є пам`ятка культурної спадщини місцевого значення за охоронним номером 4-Од, яка розташована за адресою: місто Одеса, пров. Воронцовський, 5А, об`єктом природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що має особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність (а.с.9-11).

В листі за №782/КО-459/20/6.11.2 від 21.02.2020 року Міністерство культури, молоді та спорту України повідомило ОСОБА_1 про наступне: «…охорона культурної спадщини є системою правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини і не включає заходів із віднесення земель, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні призначення. Хоча наслідком занесення пам`ятки культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України мало б бути віднесення її території до категорії земель історико-культурного призначення без додаткових дій органів державної влади та місцевого самоврядування. На сьогодні, Міністерством культури, молоді та спорту України проводиться робота з внесення змін до законодавства України з метою віднесення земель, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території до земель історико-культурного призначення» (а.с.13).

Зі змісту листа Міністерства культури, молоді та спорту України №782/КО-459/20/6.11.2 від 21.02.2020 року вбачається, що роз`яснень з правових питань, порушених у зверненні позивачки відповідачем надано не було.

Крім того, суд звертає увагу, що безоплатна первинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає в інформуванні особи про її права і свободи, порядок їх реалізації, відновлення у випадку їх порушення та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

При цьому, суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, висловлені у рішенні від 30 квітня 2013 року справі «Тимошенко проти України» (заява № 49872/11), щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту «законності», передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).

Таким чином, враховуючи встановлену судом протиправність дій Міністерства культури, молоді та спорту України щодо надання ОСОБА_1 неякісної правової допомоги з правових питань порушених у зверненні від 29.01.2020 року (вхід. №КО-459/20 від 03.02.2020 року), суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивачки буде зобов`язати Міністерство культури, молоді та спорту України у строк встановлений законом надати ОСОБА_1 роз`яснення з правових питань та вирішити питання щодо якого звернулася ОСОБА_1 у зверненні від 29.01.2020 року (вхід. №КО-459/20 від 03.02.2020 року).

В прохальній частині позовної заяви позивачка також просить суд зобов`язати відповідача подати до суду у місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду відповідно до п.1 ст.382 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зобов`язання Міністерство культури, молоді та спорту України подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є засобом судового контролю за виконанням судового рішення, який застосовується судом за власною ініціативою та розсудом і не може бути предметом позовних вимог, проте в даному випадку суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства культури, молоді та спорту України про визнання протиправними дій щодо надання неякісної правової допомоги та зобов`язання вчинити певні дії підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 143, 242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства культури, молоді та спорту України про визнання протиправними дій щодо надання неякісної правової допомоги та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства культури, молоді та спорту України щодо надання ОСОБА_1 неякісної правової допомоги з правових питань порушених у зверненні від 29.01.2020 року (вхідний реєстраційний номер КО-459/20 від 03.02.2020 року).

Зобов`язати Міністерство культури, молоді та спорту України у строк встановлений статтею 10 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» надати ОСОБА_1 роз`яснення з правових питань порушених у зверненні від 29.01.2020 року (вхідний реєстраційний номер КО-459/20 від 03.02.2020 року).

Зобов`язати Міністерство культури, молоді та спорту України вирішити питання щодо якого звернулася ОСОБА_1 у зверненні від 29.01.2020 року (вхідний реєстраційний номер КО-459/20 від 03.02.2020 року), з урахуванням її правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили, згідно ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. При цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Суддя С.О. Cтефанов

.