Справа № 640/2041/20
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2020-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2020 року м. Київ № 640/2041/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Донця В.А. розглянув у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити дії.

Адвокат Кулачко Т.М. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом про:

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна за Договором купівлі-продажу квартири від 30.05.2018 у розмірі 8652,00 грн., сплаченого згідно з квитанцією від 25.05.2018 №ПН550313;

- стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, сплачені ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Ухвалою суду від 20.02.2020 відкрито провадження в адміністративній справі, постановлено здійснювати судовий розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін, встановлено строки для подання заяв по суті.

Позов обґрунтовано тим, що позивач звільнений від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно з пунктом 9 статті 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки придбав житло вперше.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві подано відзив, у якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки у відповідача відсутній доступ до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, водночас надані позивачем до позовної заяви докази беззаперечно не свідчать про придбання житла здійснено вперше.

Розглянувши заяви по суті, дослідивши письмові докази, судом установлено.

Згідно з договором купівлі-продажу від 30.05.2018 ОСОБА_1 . (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1 ) придбав нерухоме майно (квартиру) за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано в реєстрі за №1020.

До адміністративної справи додано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 19.12.2019 №193992726, відповідно до якого ОСОБА_1 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30.05.2020 №41352419 набув права власності на зазначену квартиру.

Позивачем долучено квитанцію від 25.05.2018 №ПН550313, за якою ОСОБА_1 сплачено 8652,00 грн. (дебет , кредит 0002), отримувач: УДКСУ у Голосіївському районі м. Києва, код отримувача - 38039757, призначення платежу: збір на обов`язкове державне пенсійне страхування при купівлі нерухомого майна.

З метою повернення 8652,00 грн. безпідставно, на думку позивача, сплачених під час придбання квартири, він звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою від 19.12.2019, в якій просив сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві подання про повернення коштів.

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 19.01.2020 №7022/08 повідомило позивача про відсутність існування офіційного джерела інформації, яке б підтверджувало, що житло придбане особою вперше, рекомендовано позивачу для встановлення правових підстав щодо повернення збору з операції купівлі-продажу нерухомого майна звернутися до суду.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" від 26.06.1997 року №400/97-ВР (з наступними змінами та доповненнями, в редакції, чинній на час придбання позивачем квартири та сплати збору) платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше (абзац перший). Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України (абзац другий).

Аналогічні за змістом норми передбачені пунктом 15-1 "Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 №1740.

Пунктом 15-3 "Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій" визначено, що нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Як уже зазначалось, позивач придбав квартиру на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 30.05.2018 №102, внесеного до державного реєстру речових прав на нерухоме майно рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30.05.2018 №41352419 та сплатив 8652,00 грн. збору за придбання нерухомого майна.

Збір на обов`язкове державне пенсійне страхування сплачено позивачем, оскільки в іншому випадку він не зміг би придбати квартиру через відмову нотаріуса у здійсненні реєстрації договору купівлі-продажу нерухомого майна.

На підтвердження придбання квартири, 30.05.2018, вперше позивачем додано до адміністративної справи інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.12.2019 №193992726, відповідно до якого ОСОБА_1 (реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1 ) 30.05.2018 придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 30.05.2018, номер в реєстрі нотаріальних дій 1020, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Зі змісту довідки вбачається, що пошук здійснювався за критеріями право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження щодо фізичної особи - ОСОБА_1 , реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1 (за повним співпадінням). Також у витязі вказано про відсутність відомостей за вказаними критеріями пошуку в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, в Єдиному реєстрі заборон відчужень об`єктів нерухомого майна, в Державному реєстрі іпотек.

Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 за №157/6445 "Про затвердження Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно" передбачалось, що до прийняття Верховною Радою України та набрання чинності законом України про державну реєстрацію прав на об`єкти нерухомого майна, бюро технічної інвентаризації повинні були здійснювати реєстрацію прав власності на нерухоме майно. У Прикінцевих положеннях Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004 №1952-IV Кабінет Міністрів України зобов`язувався забезпечити здійснення поетапного введення в дію Державного реєстру прав з передачею в установленому порядку інформації бюро технічної інвентаризації щодо об`єктів нерухомості місцевим органам державної реєстрації прав у міру їх готовності до виконання зазначених повноважень.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" 01.07.2004 №1952-IV (у редакції Закону України від 26.11.2015 №834-VIII, з наступними змінами та доповненнями чинними на час виникнення спірних правовідносин) державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій (частина перша). Відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом (частина п`ята).

З урахуванням наведеного, суд вважає, що державні органи зобов`язані були внести у відповідні реєстри всю інформацію, що стосувалась, у тому числі прав власності на нерухоме майно, відповідно ця інформація є достовірною. Відтак наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформації лише про купівлю квартири ОСОБА_1 30.05.5018 за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 30.05.2018, номер в реєстрі нотаріальних дій 1020, а також відсутність будь-якої іншої інформації про право власності, обтяження, іпотеку в державних реєстрах береться судом до уваги як належний доказ на підтвердження обставини щодо купівлі позивачем квартири вперше.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, не надано до суду доказів на спростування доводів позивача.

На думку суду, не може бути підставою для обмеження права позивача бути звільненою від сплати внеску за придбання житла вперше, гарантоване Законом України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з нестворенням спеціального реєстру, який би фіксував придбання жита вперше. Вказаний Закон не пов`язує реалізацію особою свого права на звільнення від сплати збору за придбання житла вперше від функціонування спеціального реєстру, не передбачено таких обмежень і в інших правових актах.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги те, що позивачем підтверджено придбання квартири на підставі договору від 30.05.2018 вперше, суд погоджується з його доводами про те, що відповідно до пункту 9 частини першої статті 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" він звільнений від сплати збору за придбання нерухомого майна (квартири), оскільки придбав таке майно вперше.

Процедура повернення коштів, надміру зарахованих до державного бюджету, встановлена "Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 №787 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за №1650/24182.

Відповідно до пункту 5 глави 1 "Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів" повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Пунктом 10 цього Порядку встановлено, що заява та подання або ухвала суду подається до відповідного органу Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету. Органи Казначейства приймають подання від органів, які контролюють справляння надходжень бюджету або які здійснюють облік заборгованості в розрізі позичальників, у строки, визначені нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів. У разі відсутності такого нормативно-правового акта платник подає до відповідного органу Казначейства заяву та подання, дати складання яких не перевищують 30 календарних днів.

Як уже зазначалось, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 19.01.2020 №7022/08 відмовило позивачу у вчиненні дій з повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з відсутністю доказів придбання житла вперше.

З огляду на встановлення, під час судового розгляду справи, сплату позивачем збору на обов`язкове державне пенсійне страхування за придбання нерухомого майна в розмірі 8652,00 грн., від сплати якого він, відповідно до висновку суду, звільнена в силу пункту 9 частини першої статті 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки придбав житло вперше, суд вважає протиправною відмову щодо невнесення відповідачем подання до органу казначейської служби про повернення зазначених коштів.

Оскільки позивачем сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі продажу нерухомого майна (квартири) вперше на рахунок управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі м. Києва, отже підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі м. Києва подання про повернення позивачу збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 8652,00 грн.

Щодо строків звернення до адміністративного суду, то суд вважає, що позивачем дотримано шестимісячного строку, встановленого частиною другою статті 122 КАС України, оскільки, як убачається з позовної заяви, про порушене право позивач дізнався з листа Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 19.01.2020 №7022/08, позов подано 29.01.2020, тобто в межах строку.

Представником позивача заявлено вимогу про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на правничу допомогу.

Відповідачем у відзиві заперечив щодо обґрунтованості та співмірності суми витрат на професійну правничу допомогу, яка заявлена до стягнення, зазначивши що надані до позовної заяви докази не підтверджують понесення позивачем витрат на правничу допомогу.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи (частина третя).

За змістом статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат(частина третя). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта).

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката визначено частиною п`ятою статті 134 КАС України. При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як убачається з наданої суду копії договору про надання правничої допомоги від 19.12.2019 №19/12/19-10, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро "Тарас Кулачко та Партнери", бюро прийняло на себе зобов`язання з надання клієнту правничої допомоги стосовно представництва інтересів клієнта в адміністративних судах усіх інстанцій, а також у Верховному Суді у справі про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві подання про повернення клієнту збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу квартири від 30.05.2018 у розмірі 8652,00 грн. сплаченого згідно з квитанцією від 25.05.2018 №ПН550313 (підпункт 1.1. пункту 1 Договору).

Сторони погодили, що вартість послуг складає 600,00 грн. за одну годину надання послуг (підпункт 3.1 пункту 3 Договору). Остаточна сума вартості наданих в рамках даного договору послуг узгоджується сторонами у відповідному акті приймання-передачі наданих послуг з зазначенням деталізованого розрахунку погодинної вартості послуг та загальної кількості годин обслуговування (підпункт 3.2 пункту 3 Договору).

В акті приймання-передачі наданих послуг від 20.01.2020 вказано, що клієнту надані послуги: надання усної консультації щодо можливості та перспективності подачі клієнтом до Окружного адміністративного суду міста Києва адміністративного позову 1 год. - 600,00 грн.; складення та підготовка до подачі до Окружного адміністративного суду м. Києва адміністративного позову 4 години - 2400,00 грн. Всього 3000,00 грн.

Відповідно до квитанції від 20.01.2020 №0.0..1 ОСОБА_1 сплачено 3000,00 грн. призначення платежу: сплата наданих згідно з договором про надання правничої допомоги від 19.12.2019 №19/12/19-10 послуг відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг від 20.01.2020.

В матеріалах справи наявний ордер на надання правничої допомоги серії АІ №1020857 від 24.01.2020 та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

На думку суду, наведені докази підтверджують понесення позивачем 3000,00 грн. на професійну правничу допомогу за договором від 19/12/19-10, який укладено з адвокатом бюро "Тарас Кулачко та Партнери", тому доводи відповідача щодо відсутності доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу судом відхиляються.

Відповідно до частини сьомої статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зазначаючи про неспівмірість заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, представник відповідача не вказав, витрати щодо яких послу є неспіввісними та не навів обґрунтування такої неспівмірності.

З урахуванням відсутності обґрунтування відповідачем неспвміврності витрат на професійну правничу допомогу, суд не вбачає підстав для врахування такого доводу.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем також сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. (платіжне доручення від 24.01.2020 №116).

Оскільки, позов задоволено повністю, то на користь позивача слід присудити понесені ним судові витрати зі сплати судового в розмірі 840,80 грн. та витрати на професіну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Керуючись статтею 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві сформувати та подати до управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі м. Києва подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна (квартири) у розмірі 8652,00 грн. (вісім тисяч шістсот п`ятдесят дві гривні 00 копійки).

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок) та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (ідентифікаційний код 42098368, місцезнаходження: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16).

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно зі статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Підпунктом 15.5 пункту 15 Розділ VII "Перехідні положення" передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.А. Донець