Справа № 824/150/18-а
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2020-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/150/18-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дембіцький П.Д.

Суддя-доповідач - Матохнюк Д.Б.

26 серпня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Шидловського В.Б. Сторчака В. Ю. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Колісниченко Ю.В.,

представника позивача: Сарафінчан І.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання незаконним та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

у лютому 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (ФОП ОСОБА_1 ) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області (ГУ ДПС у Чернівецькій області) з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив визнати протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 24.10.2017 року №, №, №, №, податкову вимогу від 24.10.2017 року №Ф-, рішення про застосування штрафних санкцій від 24.10.2017 року №.

07 квітня 2020 року Чернівецький окружний адміністративний суд прийняв рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши, суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено те, що працівниками ГУ ДФС у Чернівецькій області проведено документальну планову перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р., за результатами якої складено акт №121/24-13-13-04/ НОМЕР_1 від 29.09.2017 року.

У ході проведеної перевірки податковим органом виявлені наступні порушення:

-п. 177.10 ст. 177 Податкового Кодексу України, не зареєстрована та не надана книга обліку доходів і витрат для загальної системи оподаткування в контролюючому органі за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року;

- абз. 2 п. 164.1 ст. 164 та п. 177.1, п. 177.2, п. п. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення господарської діяльності за 2015 року в сумі 156417,92 грн. та встановлено завищення суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2016 року на суму 34580,48 грн;

- абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 2 ст. 9 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" із змінами та доповненнями, в результаті чого донараховано єдиний внесок, який підлягає нарахуванню з чистого оподатковуваного доходу на суму доходу (прибутку) за 2015 рік в сумі 33859,71 грн. та встановлено завищення нарахування єдиного внеску за 2016 рік в сумі 42264,96 грн;

- пп. 1.2, 1.4 п.161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, з урахуванням змін, внесених Законом №71-III Про внесення змін до Податкового Кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28.12.2014р., в результаті чого донараховано військовий збір з оподатковуваного (чистого) доходу за 2015 року на загальну суму 11731,35 грн. та встановлено завищення нараховано військового збору з оподатковуваного (чистого) доходу за 2016 рік на суму 2881,71 грн;

- пп.198.5 г) п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд. 21 Декларації) за грудень 2016 року в сумі 45513,0 грн.

На підставі акта перевірки, 24 жовтня 2017 року ГУ ДФС у Чернівецькій області прийнято:

-податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 214761,38 грн., в т.ч. 143174,25 грн. за основним платежем та 71587,13 грн. за штрафною (фінансовою) санкцією;

- податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в розмірі 13284,64 грн., в.т.ч. 10627,71 грн. за основним платежем та 2656,93 грн. за штрафною (фінансовою) санкцією;

- податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу зменшено від`ємне значення податку на додану вартість в розмірі 45513 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №, яким на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54, ст. 121 ПК України до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в сумі 510,00 грн.;

- вимогу про сплату боргу №Ф- про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в розмірі 17673,00 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №, яким позивачу нараховано штрафну санкцію з єдиного соціального внеску в розмірі 6771,94 грн.

Не погодившись з такими рішеннями, вимогою позивач оскаржив їх до Чернівецького окружного адміністративного суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (ПК України) господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Так, відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно із п. 177.4 ст. 177 ПК до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, серед іншого, належать:

-витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно з п. 177.4.5 ст. 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Пунктом 164.1 ст. 164 ПК України визначено, що загальний оподатковуваний дохід - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач отримав дохід:

-за 2015 рік в розмірі 14707121,73 грн., а саме: 14146747,66 грн - виручка за реалізований товар згідно з банківськими виписками; 560374,08 грн - дохід від проведених взаємозаліків між позивачем та ПП «Бакалія Груп», ТОВ ТД «Вітал плюс», ТОВ ТПК «Грін Рей», ТОВ «Роял Фуд» згідно укладених протягом 2015 року угод про зарахування зустрічних однорідних вимог;

- за 2016 рік в розмірі 13876169,12 грн., а саме: 13480822,78 грн. - виручка за реалізований товар згідно з банківськими виписками; 395346,33 грн. - дохід від проведеного взаємозаліку між позивачем та ПП «Бакалія Груп», згідно укладених протягом 2016 року угод про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Проте, позивачем не надано письмових доказів надходження коштів на банківський рахунок (у касу) ФОП ОСОБА_1 за відвантажений товар (надані послуги) за операціями з ПП «Бакалія Груп», ТОВ ТД «Вітал плюс», ТОВ ТПК «Грін Рей», ТОВ «Роял Фуд».

Таким чином, загальний оподатковуваний дохід позивачем за 2015 рік занижено на суму 642108,58 грн. та за 2016 рік завищено на суму 391152,81 грн.

Крім того, для поповнення обігових коштів позивач отримував кредитні кошти відповідно до укладених кредитних договорів з АТ «Укрексімбанк» від 20.04.2015 року №71115 V3, №71115 К5, від 07.11.2016 року №71116 V8, №71116 К4 та в порушення п.177.4 ст177 ПК України позивачем включено до складу інших витрат відсотки, нараховані банком за користування кредитними коштами за 2015 рік в сумі 76459,04 грн., за 2016 рік в сумі 126079,05 грн.

Згідно із пп. 14.1.108 п. 14.1 ст. 14 ПК України маркетингові послуги (маркетинг) - послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та післяпродажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків. До маркетингових послуг належать, у тому числі послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги).

Проте, для підтвердження включення витрат на маркетинг до складу валових витрат необхідні документи, які, зокрема, підтверджують факт отримання маркетингових послуг від іншої особи, а також підтвердження зв`язку понесених витрат із господарською діяльністю платника податку, серед яких: документи, що підтверджують факт отримання маркетингових послуг від іншої особи та документи, що підтверджують зв`язок понесених витрат із господарською діяльністю платника податку.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у період з 01.01.2015 по 31.12.2016 між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_7 , ФОП ОСОБА_8 були укладені договори від 30.04.2015 року, предметом яких є надання послуг з проведення дослідження ринку, виявлення громадської думки, інформативних послуг, маркетингових досліджень. До зазначених вище договорів надано акти виконаних робіт за 2015 рік на загальну суму 63522,0 грн., за 2016 рік на загальну суму 72960,0 грн.

Проте, акти виконаних робіт не містять конкретизації таких послуг, обсягу господарської операції, одиниць виміру, якими керувався постачальник послуг при визначенні їх вартості (а саме: ціна за годину роботи фахівця, виконання конкретного завдання тощо).

Також, в матеріалах справи відсутні і позивачем не надано будь-яких відомостей, які б містили дані про те, які маркетингові послуги, послуги з передпродажної підготовки товарів по розширенню бази покупців, постачальників для збільшення товарообігу і поліпшення ефективності роботи позивача, адже з наявних в справі актів прийому-передачі виконаних робіт не вбачається, які роботи та в якому обсязі були виконані. Види наданих згідно актів прийому-передачі робіт носять загальний характер і фактично відтворюють умови договорів про надання маркетингових послуг. При цьому позивачем не зазначено та жодним чином не підтверджено, в якій самій формі було викладено результати проведених послуг, досліджень, як-от -звіт, висновок тощо.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення № від 24.10.2017 року, оскільки вказане рішення є правомірним, прийняте в межах та у спосіб визначений законом.

Відповідно до п. 177.10 ст. 177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Так, порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, у т. ч. в електронному вигляді, затверджено наказом Міністерства доходів і зборів України 16.09.2013 № 481, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за № 1686/24218 (Порядок).

Згідно з п. 4 Порядку у разі обрання самозайнятою особою ведення Книги в електронній формі самозайнята особа зобов`язана: отримати посилені сертифікати відкритих ключів, сформованих акредитованими центрами сертифікації ключів, включених до системи подання податкових документів в електронному вигляді, укласти договір про визнання електронних документів з контролюючим органом та сформувати заяву на отримання Книги і надіслати її до контролюючого органу за місцем податкового обліку засобами електронного зв`язку з дотриманням умов щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством. Після отримання самозайнятою особою повідомлення про реєстрацію Книги така особа здійснює операції з її ведення згідно з цим Порядком.

Пунктом 6 Порядку передбачено, що самозайняті особи заносять до Книги відомості в такому порядку: 1) у графі 1 зазначається дата запису; 2) у графі 2 відображається сума доходу, отриманого від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг).

Згідно п. 5 Порядку записи у Книзі виконуються за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід.

Відповідно до п. 121.1 ст. 121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Враховуючи те, що позивачем не надано перевіряючим книги обліку доходів і витрат до загальної системи оподаткування, оскільки не зареєстрував відповідно до п. 177.10 ст. 177 ПК України, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення № від 24.10.2017 року, оскільки вказане рішення є правомірним, прийняте в межах та у спосіб визначений законом.

Відповідно до пп. 14.1.191 «в» п. 14.1 ст. 14 ПК України постачанням товарів також вважаються будь-яка із зазначених дій платника податку щодо матеріальних активів, якщо платник податку мав право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі придбання зазначеного майна чи його частини (безоплатна передача майна іншій особі; передача майна у межах балансу платника податку, що використовується у господарській діяльності платника податку для його подальшого використання з метою, не пов`язаною із господарською діяльністю такого платника податку; передача у межах балансу платника податку майна, що планувалося для використання в оподатковуваних операціях, для його використання в операціях, що звільняються від оподаткування або не підлягають оподаткуванню).

Згідно з пп. 198.5 «г» п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Пунктом 188.1 ст. 188 ПК України визначено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивачем за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року здійснювалися операції з придбання паливо - мастильних матеріалів від ПП "ОККО-Бізнес Контракт".

При цьому, станом на 31.12.2016 року, залишки дизельного палива в кількості 4518,79 л на суму 66499,74 грн., бензину А-92 в кількості 591,010 л на суму 9322,88 грн., бензину А-95 в кількості 11929,75 л на суму 197254,78 грн. позивачем не використано у своїй господарській діяльності, однак податок на додану вартість по операціях з придбання зазначених паливо-мастильних матеріалів віднесено останнім до складу податкового кредиту. При цьому, під час перевірки не встановлено об`єктів (цистерни, баки, тощо) для зберігання вказаних паливо - мастильних матеріалів.

Враховуючи те, що паливо - мастильні матеріали не використано в господарській діяльності позивача, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення № від 24.10.2017 року, оскільки вказане рішення є правомірним, прийняте в межах та у спосіб визначений законом.

Згідно п. 16 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України встановлено тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені п.162.1 ст.162 ПК України.

Підпунктом 162.1.1 п.162.1 ст.162 ПК України визначено, що платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 п.16 підрозділу 10 розділу XX.

Згідно з п.163.1 ст.163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 п.16 підрозділу 10 розділу XX.

Як встановлено судом першої інстанції, за 2015 рік військовий збір за даними позивача становить 2304,20 грн., а за даними проведеної перевірки - 14035,55 грн.(935703,20 грн.*1,5%), відхилення - 11731,35 грн.; за 2016 рік військовий збір за даними позивача становить 1103,64 грн., а за даними проведеної перевірки - 0 грн., відхилення - «-1103,64» грн.

Відповідно до ст. 123 ПК України, у разі визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання щодо зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1., 54.3.2., 54.3.4., 54.3.5., 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, самостійно, відповідно до пункту 123.1 статті 123 ПК України, це тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення № від 24.10.2017 року, оскільки вказане рішення є правомірним, прийняте в межах та у спосіб визначений законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 року №2464 (Закон №2464) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування

Згідно з п.1 та п.4 ч.2 ст. 6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця (п. 8 ст. 9 Закону №2464).

Відповідно до ч. 12 ст. 9 Закону №2464 передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

Згідно з ч. 4 ст. 25 Закону №2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

При цьому, порядок стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449 (Інструкція № 449).

Пунктом 3 розділу VI Інструкції №449 визначено, що фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) в таких випадках:

-якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску фіскальними органами;

- якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Згідно з п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону №2464-VI податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за донарахування податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Враховуючи те, що позивачем занижено єдиний внесок нарахованого з чистого оподатковуваного доходу, що є базою для нарахування єдиного внеску , із врахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску встановленої п.4 ч.1 ст. 1 Закону № 2464 (у редакціях, що діяли до 01.01.2016) за 2015 рік в сумі 33859,71 грн. та завищення нарахування єдиного внеску за 2016 рік в сумі 16186,71 грн, то сума єдиного внеску, що підлягала сплаті позивача становить 17673,00 грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 24.10.2017 року щодо сплати недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 17673,00 грн. та рішення № від 07.05.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів не нарахованого єдиного внеску є правомірними, прийнятими в межах та у спосіб визначені законом.

При цьому, позивачем, ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі не надав доказів у спростування доводів і доказів відповідача.

Крім того, у апеляційній скарзі позивачем не зазначено жодної норми матеріального або процесуального права, яку порушив суд першої інстанції під час розгляду даної справи та обставини або доказу, якому суд першої інстанції не дослідив чи не надав належної оцінки.

Враховуючи вище викладене колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими у справі обставинами.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 01 вересня 2020 року.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Шидловський В.Б. Сторчак В. Ю.