Справа № 420/3944/20
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2020-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/3944/20
Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), за участю третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

08 травня 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не винесення постанови про накладення штрафу в подвійному розмірі на боржника;

зобов`язати відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) винести постанову про накладення штрафу в подвійному розмірі на боржника;

визнати протиправною бездіяльність відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не надіслання органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення;

зобов`язати відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) надіслати органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення;

визнати протиправною бездіяльність відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не надання відповіді на заяву про невиконання рішення суду від 16 квітня 2020 року;

зобов`язати відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) надати ОСОБА_1 відповідь на заяву про невиконання рішення суду від 16 квітня 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що станом на 08.05.2020 відповідачем не надано відповідь на його звернення від 16.04.2020, яке містило прохання у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження», винести постанову про накладення штрафу в подвійному розмірі, надіслати органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вжити заходи для примусового виконання рішення, що порушує права позивача, як стягувача у виконавчому провадженні серії ВП № 58102304. Крім того, відповідачем не здійснено жодних дій для виконання рішення суду у справі № 522/13692/17.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що діяв у межах наданих повноважень, відповідно до Закону, та у спосіб і в порядку визначеному ним, у зв`язку з чим, просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Крім того, звертає увагу, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 по справі №420/871/20 визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця від 17.01.2020 про накладення штрафу на ГУ ПФУ у сумі 5 100,00 грн.

Від третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких, зокрема, зазначено, що позивачу 01.10.2018 року (до відкриття виконавчого провадження) було проведено перерахунок пенсії, у зв`язку з чим ГУ ПФУ України діяло в межах та у спосіб наданих йому повноважень, відповідно до чинного законодавства України.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано бездіяльність відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не надання відповіді на заяву про невиконання рішення суду від 16.04.2020 року протиправною. Зобов`язано відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надати ОСОБА_1 відповідь на заяву про невиконання рішення суду від 16.04.2020 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає, що відповідно до Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження. Таким чином, 20.05.2020 стягувачу (позивачу у справі) надано своєчасну відповідь на заяву від 16.04.2020, яка надійшла до відділу 23.04.2020. Бездіяльності відповідача не вбачається, а тому рішення суду є помилковим. Крім того, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, в частині зобов`язання відділу надати відповідь на заяву стягувача за виконавчим провадженням.

В зв`язку із неявкою сторін, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно п.2 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2018 року по справі № 522/13692/17 (залишеним без змін в цій частині постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2018 року), в тому числі, зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області здійснити виплату ОСОБА_1 суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01 червня 2017 року.

10 грудня 2018 року Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист по справі № 522/13692/17 в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області здійснити виплату ОСОБА_1 суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01 червня 2017 року.

17 січня 2019 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ в Одеській області Носенком С.Б. за заявою ОСОБА_1 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 58102304 за виконавчим листом, виданим Приморським районним судом м. Одеси 10.12.2018 року №522/13692/17, а також постанова про стягнення виконавчого збору (а.с. 43-47).

Отримавши постанови про відкриття виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору від 17.01.2019 року у ВП № 58102304, ГУ ПФУ в Одеській області листом від 01.02.2019 року №1762/03 повідомило відповідача про проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.06.2017 року. Крім того, інформувало, що доплата пенсії за період з 31.08.2018 року по 31.10.2018 року в сумі 13 759,08 грн. зарахована по додатковій відомості на його поточний рахунок 05.11.2018 року. Також управління ПФУ зазначило, що доплата пенсії за період з 01.06.2017 р. по 30.08.2018 р. буде проведена в порядку, встановленому постановою Кабміну України від 22.08.2018 р. №649 (а.с. 48-51).

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що позивач неодноразово звертався до державного виконавця із листами про хід виконання рішення суду.

16 квітня 2020 року позивач звернувся із заявою до начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) щодо неналежного виконання рішення суду по справі №522/13692/17, в якій просив:

винести постанову про накладення штрафу в подвійному розмірі;

надіслати органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вжити заходи для примусового виконання рішення;

в письмовій формі повідомити про прийняті міри та проведені заходи.

Станом на 08.05.2020 року, тобто дату звернення до суду першої інстанції з позовною заявою по даній справі, відповідачем не надано відповідь на звернення.

З наданої до суду апеляційної інстанції копії відповіді від 20.05.2020 за вих. №10.034326 на заяву позивача від 16.04.2020 вбачається інформація, що відповідач її отримав 23.04.2020.

Крім того, в наданій відповіді зазначено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 по справі №420/871/20 визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Мінюсту України (м. Одеси) Заліпаєва Ю.В. ВП №58102304 від 17.01.2020 про накладення штрафу в розмірі 5 100,00 грн, у зв`язку з тим, що вимоги виконавчого документу не виконуються ГУ ПФУ в Одеській області з поважних причин, а тому підстави для винесення штрафу в подвійному розмірі та звернення до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення відсутні.

Доказів направлення даної відповіді позивачу матеріали справи не містять.

Позивач, не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо ненадання відповіді на заяву від 16.04.2020 (станом на 08.05.2020), невинесення постанови про накладення штрафу в подвійному розмірі, ненадіслання органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником правопорушення, звернувся до суду з даною позовною заявою.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів виконання свого обов`язку щодо розгляду в установлені законом строки заяви сторони виконавчого провадження, встановленого п. 3 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження». Накладення штрафу в подвійному розмірі є дискреційними повноваженнями позивача, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Крім того, відсутні підстави для встановлення судового контролю, оскільки позивачем не наведено доводів та не надано доказів про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду.

Приймаючи судове рішення по суті спору, суд першої інстанції вважав, що позовна заява подана з дотриманням правил підсудності та спір підсудний Одеському окружному суду.

Судова колегія не погоджується із зазначеним висновком суду з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спірних правовідносин у цій справі бездіяльність органу ДВС щодо ненадання відповіді на заяву позивача в рамках виконавчого провадження ВП№58102304, яке відкрито на виконання виконавчого листа № 522/13692/17, виданого 10.12.2018 Приморським районним судом м.Одеси.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 20.07.2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Згідно п.3 ч.1 ст.4 КАС України адміністративний суд - це суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.

Відповідно до ч.1 ст. 20 КАС України (в редакції після 15.12.2017) місцевим загальним судам, як адміністративним підсудні справи: 1) з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 2) деякі адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму; 3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України; 4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті; 5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"

Окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті (частина друга статті 20 КАС України).

Разом з тим, особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця регулюються статтею 287 КАС України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на положення ч.5 ст. 287 КАС України, яка є спеціальною нормою у спірних правовідносинах та регулює особливості провадження у справах з приводу, в тому числі, бездіяльності державної виконавчої служби, в зв`язку з чим помилково вважав даний спір підсудним окружному суду.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що при розбіжності між загальною нормою та спеціальною, перевага має надаватися спеціальній нормі, оскільки спеціальна норма встановлює певні особливості порівняно із загальною, тобто регулює вужче коло суспільних відносин.

Відповідно до ч.1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною 5 статті 287 КАС України унормовано, що адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Матеріалами справи підтверджується, що виконавчий лист, на підставі якого відкрито виконавче провадження ВП№58102304 та в рамках якого відповідачем допущено, на думку позивача, протиправну бездіяльність, видано Приморським районним судом м. Одеси.

Колегія суддів дійшла висновку, що, з огляду на вимоги статті 287 КАС України та положення статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», ця справа підлягає розгляду судом, який видав виконавчий лист, тобто Приморським районним судом м. Одеси. Отже Одеський окружним адміністративний суд розглянув справу з порушенням правил предметної підсудності.

Аналогічні висновки про застосування правових норм щодо підсудності містяться в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.02.2020 року по справі №750/2501/19.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

У відповідності до ч. 1 ст. 318 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Судова колегія вважає за можливе застосувати аналогію закону до спірних правовідносин шляхом застосування ст. 318 КАС України, оскільки вона не містить посилань на ст. 287 КАС України, проте остання є спеціальною нормою, яка визначає предметну підсудність даної категорії справ.

Відтак, не розглядаючи вимог по суті спору, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити частково вимоги апеляційної скарги та скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року, направивши адміністративну справу для розгляду за встановленою законом підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси.

Відповідно до ч.4 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції у справах, визначених статтями 280, 281, 287 та 288 цього Кодексу, можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 318,321,322,325,272,329 КАС України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року - скасувати.

Адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю третьої особи Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії направити для розгляду за встановленою законом підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко