Справа № 300/1815/20
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2020-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" серпня 2020 р. справа № 300/1815/20
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Тимощука О.Л.,
секретаря судового засідання: Ткачук О.П.,
сторони - не з`явилися;
третя особа - не з`явилася;
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ярошенка Костянтина Юрійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація", про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.07.2020 №62551764, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ) 24.07.2020 звернулася в суд з позовною заявою до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ярошенка Костянтина Юрійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" (надалі, також ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація") про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.07.2020 №62551764.
Позовні вимоги мотивовані тим, що при відкритті виконавчого провадження відповідачем не дотримано вимог частини 2 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII, оскільки, приватним виконавцем Ярошенком К.Ю. виконавчий документ прийнято до виконання не за місцем проживання, перебування боржника фізичної особи, а також, з порушенням встановлених чинним законодавством вимог щодо оформлення оскарженої постанови. На переконання позивача, такі дії відповідача порушують її права у виконавчому провадженні, а тому постанова №62551764 від 14.07.2020 підлягає скасуванню.
Разом із позовною заявою, позивач подала до суду заяву про забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку, яку судом ухвалою від 27.07.2020 задоволено частково (а.с.13-16): зупинено стягнення за виконавчим написом №7229, виданим 30.06.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" у розмірі 17 667 гривень 00 копійок, а також, винагороди приватного виконавця в сумі 1 766 гривень 70 копійок, до набрання рішення суду в адміністративній справі №300/1815/20 законної сили. В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.07.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху (а.с.23-24). Позивач виявлені судом недоліки позовної заяви усунула, відтак, ухвалою суду від 21.08.2020 відкрито провадження у даній адміністративній справі згідно із встановленими особливостями провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, відповідно до статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, також КАС України) та призначено судовий розгляд справи на 31.08.2020 о 10:00 год. (а.с.46-47).
На адресу електронної пошти Івано-Франківського окружного адміністративного суду, 28.08.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.66-69). Спростовуючи позовні вимоги, відповідач вказав, що ним відкрито виконавче провадження на законних підставах, у відповідності до приписів частини 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», так як у позивача відкриті розрахункові рахунки в банківській установі, що територіально знаходиться в м. Києві. На переконання відповідача, ним правомірно прийнято виконавчий документ за місцезнаходженням грошових коштів боржника, які знаходяться на її рахунках в банку у місті Києві.
Позивач в судове засідання не з`явилась, однак у позовній заяві просила розгляд проводити без її участі.
Відповідач, належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, в судове засідання також не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило.
Представник третьої особи на стороні відповідача також у судове засідання не з`явилась, однак 26.08.2020 подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності (а.с.63-64).
Згідно з частиною 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Таким чином, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін.
Розглянувши та дослідивши в сукупності позовну заяву, відзив, письмові пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, письмові докази, наявні у матеріалах справи, судом встановлено такі обставини.
Разом із постановою про відкриття виконавчого провадження відповідачем винесено і постанову про арешт коштів боржника у межах суми стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, у загальному розмірі 18 143 гривні 70 копійок (а.с.4 та зворотна сторона).
Не погоджуючись із винесеною постановою про відкриття виконавчого провадження від 14.07.2020 №62551764, з метою захисту свого порушеного права, позивач 24.07.2020 звернулася із позовною заявою до суду.
Стосовно правомірності винесення оскарженої постанови приватним виконавцем, суд зазначає таке.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказала, що приватним виконавцем Ярошенком К.Ю., в порушення частини 2 статті 24 Закон №1404-VIII, прийнято до виконання виконавчий документ не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також не за місцем знаходження її майна.
Поняття та особливості здійснення виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначено Законом №1404-VIII.
Пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII, виконавчі написи нотаріусів віднесено до виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню.
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до частини 3 статті 26 Закону №1404-VIII, у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
Частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIIІ передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до частин 1, 2 статті 22 Закону №1403-VIII, про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. У повідомленні про початок діяльності обов`язково зазначаються зокрема виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність.
Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 23 Закону №1403-VIII, у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Частиною 1 статті 25 Закону №1403-VIII передбачено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Згідно з частиною 2 статті 25 Закону №1403-VIII, приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Відповідно до пункту 10 розділу ІІІ Інструкції, місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.
Так, частиною 2 статті 24 Закону №1404-VIIІ передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Як вбачається з постанови відповідача про відкриття виконавчого провадження ВП №62551764 від 14.07.2020 та Єдиного реєстру приватних виконавців України, виконавчий округ, на території якого відповідач здійснює діяльність є м. Київ, тоді як місце проживання боржника (позивача) є АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями, наданими Управлінням УДМС в Івано-Франківській області, довідками Новицької сільської ради об`єднаної територіальної громади від 07.08.2020 №913 та Ріп`янської сільської ради від 10.08.2020 №674 (а.с.35, 41, 42).
Водночас, відповідно до наданого позивачем витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек, відомості про будь-яке майно за адресою АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_1 відсутні (а.с.43).
Згідно з пунктом 10 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
З огляду на вищенаведене відповідач повинен був згідно з вимогами пункту 10 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення.
Що стосується наявності у позивача рахунків в банківській установі, яка територіально знаходиться в м. Києві, суд зазначає таке.
Зі змісту відзиву судом встановлено, що приймаючи рішення про відкриття виконавчого провадження, відповідач дійшов висновку про те, що безготівкові кошти боржника, які перебувають на рахунку у банку, є об`єктом права власності. Як зазначає відповідач, аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 10.09.2018, справа №905/3542/15.
Верховний Суд у вищезазначеній постанові, дійшов висновку, що безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об`єктом права власності внаслідок юридичної фікції, яка передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку. Відкинути цю юридичну фікцію, як того вимагає скаржник, у цій справі означало б, що безготівкові кошти є недосяжним для звернення на них стягнення, оскільки слід було б визнати, що вони одночасно всюди і ніде не знаходяться, тобто не мають місцезнаходження, інформація про яке є необхідною при вчиненні виконавчих дій і зазначається під час арешту цього майна. Можливість ініціювати операції стосовно безготівкових коштів в іншому місці, окрім як у банку, у якому відкрито відповідний рахунок, не суперечить цій юридичній фікції, яка закріплена також у Законі України "Про виконавче провадження", у якому йдеться про "кошти, які перебувають на рахунках боржника у банках".
Таким чином, Верховним Судом звернута увага саме на момент звернення до стягнення грошових коштів, що перебувають на рахунках у банках.
Обгрунтовуючи правомірність своїх дій відповідач також вказує на висновки Верховного Суду у постанові від 19.08.2019 по справі №922/1293/15, де Суд зазначив, що приватним виконавцем з метою виконання судового рішення, накладено арешт на грошові кошти боржника на рахунках, відкритих у банківських установах та, при цьому, також не встановили місцезнаходження цих банків. Розглядаючи справу та вирішуючи спір, суду належало встановити не тільки місцезнаходження боржника, а й місцезнаходження його майна, зокрема, грошових коштів з урахуванням вимог статті 24 Закону України "Про виконавче провадження", вимог глави XIII ЦК України в розумінні якої, грошові кошти є майном та Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".
Відповідно до частини 1 статті 48 Закону №1404-VIII, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
За приписами частин 1 та 2 статті 56 Закону №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.
Таким чином, Закон №1404-VIII вирізняє майно боржника: майно як таке, що підлягає державній реєстрації з метою встановлення його місцезнаходження та примусової реалізації, інше майно, а також кошти не залежно від того зберігаються вони на рахунках у банківській установі чи отриманні у вигляді заробітної плати, пенсії, стипендії і в інший спосіб або зберігаються у власності боржника.
При цьому, якщо законодавець у Законі №1404-VIII вживає термін "майно", поширюючи його значення на "кошти", то термін "кошти" відображається в дужках чи пов`язується змістом у відповідному реченні.
Натомість, у частині 2 статті 24 Закону №1404-VIII термін "майно" вжито без вказівки про кошти.
Отже, виконання рішення за місцезнаходженням майна, в розумінні вимог частини 2 статті 24 Закону №1404-VIII, не передбачає можливості виконання рішення за місцезнаходженням коштів, що відповідачем і не досліджувалося, а в свою чергу трактувалося як місце реєстрації центрального офісу банківської установи.
На думку суду, положення частини 2 статті 24 Закону №1404-VIII, що стосуються виконання рішення за місцезнаходженням майна, розроблені для найбільш швидкого та ефективного доступу державного (приватного) виконавця до майна, з метою його опису та примусової реалізації, натомість арешт коштів на рахунках не вимагає особистої присутності державного (приватного) виконавця та може бути здійснений навіть за умови значної віддаленості установи банку. Окрім цього, таке застосування відповідачем частини 2 статті 24 Закону №1404-VIII нівелює принцип територіальної підвідомчості примусового виконання рішень, так як переважна більшість центральних відділень банківських установ зареєстровані в місті Києві.
З огляду на зазначене, на переконання суду, частина 2 статті 24 Закону №1404-VIII не поширює свою дію на грошові кошти, що знаходяться на рахунках у банківських установах, оскільки підтверджене місцезнаходження центрального офісу банківської установи у м.Києві не є беззаперечним свідчення того, що фактичне місцезнаходження грошових коштів, що знаходяться на розрахункових рахунках та належать позивачу теж є місто Києв, а відповідачем вказані обставини не встановлені та будь-якими належними доказами суду не доведені.
Стосовно посилання позивача на порушення приватним виконавцем Ярошенком К.Ю. встановлених законодавством вимог щодо оформлення оскарженої постанови, суд зазначає, що така містить усі необхідні реквізити, відповідає змісту виконавчого напису нотаріуса, скріплена підписом та відтиском печатки. При цьому, суд звертає увагу позивача, що усі постанови виконавця виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження, і ні Законом України «Про виконавче провадження» ні Інструкцією з організації примусового виконання рішень не встановлено форми постанови виконавця, в тому числі, про відкриття виконавчого провадження, яка виготовляється із зображенням Державного Герба України по центру верхнього поля бланку документа, а також, з обов`язковою наявністю відтиску печатки із зображенням Великого Державного Герба України.
Суд доводи позивача в цій частині відхиляє, оскільки такі не ґрунтуються на приписах Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, та не впливають на рішення суду за наслідком вирішення спору по суті.
Згідно з вимогами статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1471 (одна тисяча чотириста сімдесят одна) гривня 40 копійок.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 139, 241-246, 250, 268, 271, 272, 287, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, суд
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста - Києва Ярошенка Костянтина Юрійовича про відкриття виконавчого провадження № 62551764 від 14.07.2020.
Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва - Ярошенка Костянтина Юрійовича (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 1471 (одна тисяча чотириста сімдесят одна) гривня 40 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Строк подання апеляційної скарги не може бути поновлено.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

відповідач приватний виконавець виконавчого округу міста Києва - Ярошенко Костянтин Юрійович, адреса: проспект Соборності, буд. 15/17, каб. 223, м. Київ, 02160, РНОКПП НОМЕР_1 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація", адреса: бульвар Вацлава Гавела, буд. 4, офіс 520, м. Київ, 03124, .

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.