Справа № 160/10613/19
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2020-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 серпня 2020 року м. Дніпросправа № 160/10613/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 р. (суддя Бондар М.В.) в адміністративній справі № 160/10613/19 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської митниці ДФС, про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA110150/2019/200209/2, прийняте 04.10.2019 Дніпропетровською митницею ДФС.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав, що у спірному рішенні відсутнє посилання на наявність обставин, передбаченої частинами 3, 4 статті 53 Митного кодексу України, за яких посадова особа митниці мала право вимагати подання додаткових документів. Рішення також не містить обґрунтування числового значення митної вартості, як це передбачено пунктом 4 частини 2 статті 55 Митного кодексу України. Відповідач взяв за основу митну вартість з митної декларації від 20.08.2019 року №UA408010/2019/21653, проте який саме автомобіль і з якими технічними характеристиками оформлений за вказаною митною декларацією, у спірному рішенні не зазначено. Також у рішенні вказано про застосування останнього 6-го резервного методу визначення митної вартості, однак не вказано, чому неможливо було визначити митну вартість на підставі 2-го (за ціною договору щодо ідентичних товарів) або 3-го методу (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів). Позивач просив врахувати висновки Верховного Суду у справах № 816/1199/15-а, № 808/454/18, №821/1697/17.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку Дніпровською митницею Держмитслужби. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, скаржник просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Скаржник вказує, що декларантом не дотримано вимог пунктів 2.2, 2.3 Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом МФУ від 30.05.2012 № 631, а саме: не забезпечено перекладу документів українською мовою; не надано банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати; не надано до митного оформлення жодного документа, що підтверджує митну вартість транспортування. Митна вартість товару скоригована на рівні 11 150 євро/шт за другорядним методом визначення митної вартості - 2г - резервний метод, оскільки застосування попередніх методів визначення митної вартості товару було неможливим у зв`язку відсутністю у декларанта та митниці необхідних документів.

У відзиві на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 просить залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обгрунтоване, та зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості ним були подані інвойс від 26.09.19 № 1753, заява одо витрат на транспортування від 02.20.19 та висновок експертного автотоварознавчого дослідження про оцінку транспортного засобу від 01.10.19 № 153т19. Відсутність платіжних документів за умови купівлі авто за готівкові кошти визнано Верховним Судом у справі №803/1112/17 як об`єктивна причина неможливості їх надання. На думку позивача, відповідачем не вчинено передбачених Митним кодексом України дій для перевірки правильності визначення позивачем митної вартості автомобіля, у тому числі, шляхом направлення запиту до митних органів Німеччини. У відзиві позивачем також наведена порівняльна таблиця характеристик автомобілів, ввезеного позивачем, та взятого відповідачем для визначення митної вартості. Інформація, що викладена у таблиці, на думку позивача, підтверджує безпідставність прийняття спірного рішення.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги. Представник позивача просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Перевірка оскарженого рішення суду першої інстанції здійснюється також в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.10.2019 декларантом ТОВ АСТРАФІШ за дорученням ОСОБА_1 подано до Дніпропетровської митниці ДФС електронну митну декларацію №UA110150/2019/241400 від 04.10.2019, якою було задекларовано для митного оформлення товар, який ввозиться на територію України, а саме: автомобіль легковий, для перевезення людей, що використовувався, марки Mercedes-Benz, модель Е200, номер кузова/VIN - НОМЕР_1 , тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів - 2143 см3, потужність - 100 кВт, екологічна норма - ЄВРО-5, дата виготовлення - 01.01.2014 року, колір - бежевий, торговельна марка - Mercedes-Benz, реєстраційний номер - НОМЕР_2 . Країна виробництва - Німеччина. Додаткова інформація: автомобіль використовувався в службі таксі, що підтверджується розшифровкой VIN кода та висновком експертного товарознавчого дослідження про оцінку транспортного засобу №1536т19 від 01.10.2019 року. (а.с.10). Під час митного оформлення у митній декларації позивачем самостійно визначено митну вартість товару за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) у сумі 6458 евро, яка складається з вартості транспортного засобу, визначеної експертом - 6358 євро та витрат на транспортування 100 евро. Одночасно із митною декларацією декларантом надано відповідачу ряд документів для підтвердження митної вартості товару і обраний метод її визначення: - рахунок-фактура (інвойс) №1753 від 26.09.2019 року, в якому зазначено, що вартість автомобіля складає 5500 евро, яка отримана готівкою; транспортний засіб є уживаним після аварії, колишнє таксі, має числення видимі та невидимі дефекти (а.с.11, 105); - заява щодо витрат на транспортування від 02.10.2019 в сумі 100 евро (а.с.12); - висновок експертного автотоварознавчого дослідження №1536т19 від 01.10.2019 року про оцінку транспортного засобу з розрахованою ринковою вартістю імпортованого транспортного засобу - 6358 євро (а.с.13-16). На пропозицію відповідача надати додаткові документи, позивач надав лист від 04.10.2019, в якому повідомив митницю про те, що додаткових документів не має можливості надати. 04 жовтня 2019 р. відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів номер №UA110150/2019/200209/2, згідно якого митну вартість товару було визначено відповідно до статті 64 Митного кодексу України за резервним методом на підставі відомостей інформаційних ресурсів митних органів за ЕМД від 20.08.2019 №UA408010/2019/21653 та яка склала 11150,00 евро (а.с. 24-26). У рішенні Дніпропетровською митницею ДФС зазначено, що декларантом: - не дотримано вимоги пунктів 2.2., 2.3 Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом МФУ від 30.05.2012 року №631, а саме не забезпечено декларантом перекладу документів українською мовою; - не надано банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати; - не надано жодного документа, що підтверджує митну вартість транспортування до митного оформлення. Позивач подав нову митну декларацію №UА110150/2019/241825, за якою товар випущений у вільний обіг.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не довів суду правомірність визначення спірним рішенням митної вартості транспортного засобу позивача на рівні 11150 євро, оскільки: задекларована ціна товару є більшою за ціну придбання; розрахунок за товар відбувався в готівковій формі, тому цей факт не може бути підтверджений банківськими документами; заява про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товару, митницею не враховано реальний технічний стан автомобіля, який ввозився позивачем та декларувався, його характеристики, пошкодження тощо; транспортний засіб, який ввозився позивачем та транспортний засіб, митне оформлення якого проведено, не є ідентичними, бо мають розбіжності в основних ознаках і параметрах.

Суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, які регулюються Митним кодексом України (МК України).

Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частин 1, 2 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Статтею 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Відповідно до частин 1-4 статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей покладається законом на митний орган.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до наданих декларантом документів митна вартість імпортованого транспортного засобу становила 6458,00 євро та включає: ринкову ціну товару у розмірі 6358 євро, яка розрахована експертом у висновку експертного автотоварознавчого дослідження №1536т19 від 01.10.2019 про оцінку транспортного засобу (а.с.13-16) та є більшою за ціну придбання 5500,00 евро, що підтверджується рахунком №1753 від 26.09.2019 (а.с.11, 150); витрати на транспортування у розмірі 100 євро, що підтверджуються заявою позивача від 02.10.2019 (а.с.12).

Неможливість перевірки та обчислення вказаної суми відповідач мотивував тим, що декларантом не було надано: переклад документів українською мовою; банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати товару; документа, що підтверджує митну вартість транспортування до митного оформлення.

Згідно висновку Верховного Суду у постанові від 30.10.2018 у справі №826/25605/15, ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

З приводу посилання відповідача на ненадання позивачем банківських платіжних документів, суд апеляційної інстанції враховує висновки Верховного Суду у постанові від 13.02.2018 у справі № 803/1112/17, відповідно до яких ненадання позивачем банківського платіжного доручення (оплати за автомобіль готівкою) не може бути підставою для коригування митної вартості за наявності інших документів (рахунка-фактури, акта приймання-передачі автомобіля), які є достатніми, підтверджують числові значення усіх складових митної вартості імпортованого товару та не містять розбіжностей.

Також Митний кодекс України не визначає вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказано, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому заява про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товару.

Щодо доводів відповідача на підтвердження правомірності коригування митної вартості автомобіля та визначення митної вартості на рівні 11150,00 евро за резервним методом колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях (частина 2 статті 64 Митного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що графи 33 оскаржене рішення про коригування митної вартості товарів №UA110150/2019/200209/2 від 04.10.2019 не містить обґрунтування його прийняття.

Відповідно до зазначеного повідомлення відповідач для коригування митної вартості за резервним методом використав відомості з інформаційних ресурсів митних органів щодо вартості іншого транспортного засобу, які зазначені у декларації №UA408010/2019/21653 від 20.08.2019, без зазначення порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу.

Безпідставність висновків відповідача щодо можливості визначення митної вартості транспортного засобу, який ввозився позивачем, за ЕМД від 20.08.2019 №UA408010/2019/21653 у розмірі 11150,00 евро підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження №т108/20 від 28.01.2020 (а.с.143-149). Так, у цьому висновку зазначено, що транспортний засіб, який ввозився позивачем, та транспортний засіб, митне оформлення якого проведено за вказаною ЕМД, не є ідентичними, мають розбіжності в основних ознаках і параметрах, тип КТЗ відрізняється: седан і універсал (авто позивача), мають різні платформи W212 та S212 відповідно, що зумовлює і різну вартість таких транспортних засобів.

Доводи скаржника про відсутність у нього відомостей про характеристики автомобіля позивача спростовується змістом графи 26 рішення №UA110150/2019/200209/2 від 04.10.2019, у якому відповідач посилається на висновки експертного товарознавчого дослідження від 01.10.2019 №1536т19.

Скаржник також стверджував, що суд першої інстанції помилився при встановленні обставин справи щодо методу визначення позивачем митної вартості автомобілю при заповненні митної декларації. Так, суд встановив, що під час митного оформлення у митній декларації позивачем самостійно визначено митну вартість товару за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Проте, заявлена ним митна вартість у митній декларації 6458 євро не є ціною договору, а визначена на підставі висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 01 жовтня 2019 р., як ринкова вартість.

Колегія суддів вважає, що наведені доводи не є підставами для скасування судового рішення, оскільки висновки суду першої інстанції про протиправність спірного рішення про коригування митної вартості не спростовують.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 р. в адміністративній справі № 160/10613/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 26 серпня 2020 р. і касаційному оскарженню не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 31 серпня 2020 р.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук