Справа № 300/34/20
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2020-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2020 р. справа № 300/34/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - Гундяка В.Д.,

секретар судового засідання Вакун В.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1

представника відповідачів Боднарука Я.С.

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області, Служби безпеки України про визнання протиправними бездіяльності і дій, зобов`язання до вчинення дій та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

10.01.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області, Служби безпеки України про визнання протиправними бездіяльності і дій, зобов`язання до вчинення дій та стягнення коштів.

Одночасно з позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 13.01.2020 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.01.2020 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

04.02.2020 року головуючим суддею Грицюком П.П. заявлено самовідвід, який задоволено ухвалою суду від 05.02.2020 року.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану адміністративну справу розподіллено головуючому судді Гундяку В.Д.

Ухвалою суду від 10.03.2020 року в задоволенні клопотання Служби безпеки України про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

Ухвалою суду від 13.03.2020 року постановлено проводити розгляд справи у закритому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 13.03.2020 року в прийнятті до розгляду заяви про уточнення позовних вимог відмовлено.

Ухвалою суду від 13.03.2020 року позовну заяву в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу голови Служби безпеки України № 327-ОС від 07.03.2018 та поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області з 07.03.2018 року залишено без розгляду.

18.02.2020 позивачем подано відповідь на відзив, згідно якої ОСОБА_1 вважає заперечення, викладені у відзиві на позовну заяву, безпідставними, оскільки на його думку відповідачами порушені вимоги відповідних Положення та Інструкції, не наведено належних підстав у відмовах призначення позивача на вакантні посади в структурі Служби безпеки України, а також у відзиві підтверджено, що заходи щодо призначення відповідача здійснювались впродовж двадцяти місяців, замість трьох, з продовженням максимум до шести, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості іншого заробітку.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Суду пояснив, що наказом Голови Служби безпеки України № 327-ОС від 07.03.2018 його звільнено із займаної на той час посади першого заступника начальника Управління та зараховано в розпорядження. Звільнення з військової служби вважає протиправним, оскільки відповідачами не надано належних доказів неможливості його призначення при наявності значної кількості вакантних посад. Зокрема вказав, що за наявною в нього інформацією, під час його перебування в розпорядженні в системі органів СБУ були наявні відповідні вакантні посади, однак внаслідок протиправної бездіяльності відповідачів, його призначення не відбулось. Зокрема управлінням по роботі з особистим складом Служби безпеки України йому пропонувалися рівнозначні посади в інших територіальних органах Служби безпеки України, на які він дав свою згоду, однак з невідомих йому причини фактично питання про його призначення залишилось невирішеним. Зазначив, що з метою вирішення питання про своє призначення, ним скеровано відповідний рапорт на адресу Голови Служби безпеки України. Після чого начальником Управління Служби безпеки України Івано-Франківській області особисто підписано та оголошено висновок про неможливість подальшого використання на військовій службі позивача, а в подальшому відповідне подання до звільнення з військової служби. Також позивач зазначив, що йому повинно бути виплачено матеріальне та грошове забезпечення за час безоплатного перебування в розпорядженні, так як ним виконувались покладені на нього функціональні обов`язки. Позивач вважає безпідставним та незаконним своє звільнення із посади та зарахування в розпорядження, невиплату грошового забезпечення, непризначення його на вакантні посади в органах Служби безпеки України та незаконне внесення подання до звільнення з військової служби України. Просив позов задовольнити.

26.02.2020 до суду представником СБУ і УСБУ подано заперечення, згідно якого відповідачі не погоджуються з твердженнями позивача та вважають його вимоги незаконними, необґрунтованими та безпідставними.

Представник відповідачів у вступному слові проти позову заперечив з мотивів, зазначених у відзиві на позовну заяву. Вказав, що у зв`язку із відсутністю в управлінні Служби безпеки України в Івано-Франківській області рівних або на ступінь нижчих вакантних посад, у квітні 2019 року було проведено підбір відповідних посад у системі Служби безпеки України. Позивач порушив клопотання про подання своєї кандидатури на призначення на вакантну посаду першого заступника начальника управління Служби безпеки України в Львівській області. Керівником зазначеного регіонального органу надано відповідь про неможливість прийняття позитивного рішення, оскільки в розпорядженні начальника управління Служби безпеки України в Львівській області перебуває 12 офіцерів, у тому числі по посаді заступника начальника управління. Після доведення даної інформації позивачу повторно запропоновано вибір інших структурних підрозділів Служби безпеки України, у яких він би міг розглядатися у якості кандидата на призначення, однак від зазначеної пропозиції позивач відмовився. Також Управлінням порушено клопотання щодо повторного підбору позивачу відповідних посад у системі Служби безпеки України. Листом від 19.04.2019 року надано список відповідних вакантних посад у підрозділах Центрального управління та регіональних органах Служби безпеки України. На ім`я їх керівників було надіслано інформування з пропозицією розглянути можливість подальшого проходження військової служби позивачем на рівнозначній посаді або на ступінь нижчих. Після чого керівниками вищезгаданих підрозділів надано відповідь про неможливість позитивного вирішення даного питання, оскільки у їх розпорядженні наявні офіцери керівної ланки, службове використання яких не визначено, а також відсутні вакантні посади на час розгляду звернення. Також Управління ініціювало призначення позивача на ступінь нижчу вакантну посаду - заступника начальника Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області. Однак, наказом Голови Служби безпеки України від 29.11.2019 року, який реалізував власні дискреційні повноваження, на вищезазначену посаду призначено іншого офіцера, а матеріали стосовно призначення позивача повернуто з вимогою визначити його службове використання. Позивачу було запропоновано призначення на будь-яку нижчу вакантну посаду в управлінні Служби безпеки України, однак він відмовився. Відповідно до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, у разі неможливості призначення військовослужбовця, який перебуває в розпорядженні у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів, на рівну посаду, відповідним начальником приймається рішення про призначення такого військовослужбовця на нижчу посаду ( не більше як на один ступень), а за його бажанням або згодою згідно з поданим рапортом - на будь-яку іншу нижчу посаду або звільнення з військової служби в установленому порядку. Враховуючи те, що строк перебування в розпорядженні позивача закінчився та відсутність рівних або не більше ніж на один ступінь нижчих вакантних посад у Службі безпеки України, подальше його службове використання стало не можливим. У зв`язку з цим було складено висновок про неможливість подальшого службового використання ОСОБА_1 , з яким позивача ознайомлено під розпис 16.12.2019 року. Вказав, що термін перебування ОСОБА_1 в розпорядженні закінчився 21.10.2018 року, у зв`язку з чим начальником Управління 05.11.2018 поданий на розгляд керівнику Служби безпеки України мотивований рапорт щодо продовження виплати грошового забезпечення позивачу. За результатами вказаного рапорту підготовлено доповідну записку від 19.11.2018 року № 11/2-9893/ДСК, в якій вказано, що для вирішення питання виплати грошового забезпечення позивачу, необхідно прийняти остаточне рішення щодо його призначення або звільнення з військової служби. Таким чином, на думку представника відповідачів, як управлінням Служби безпеки України в Івано-Франківській області, так і Службою безпеки України виконано всі передбачені законодавством вимоги щодо призначення позивача на вакантну посаду. Одночасно Представник відповідачів зіслався на правову позицію Верховного Суду, висловлену у рішенні від 18.06.2020 по справі 320/2446/20.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши наявні письмові докази, заслухавши учасників справи, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в органах Служби безпеки України на посаді першого заступника управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області.

Наказом Голови Служби безпеки України від 07.03.2018 року № 327-ОС у зв`язку з проведенням організаційних заходів ОСОБА_1 було звільнено із займаної на той час посади першого заступника начальника управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області та зараховано в розпорядження начальника управління Служби безпеки України. Термін перебування у розпорядженні закінчився 21.10.2018 року.

Під час перебування у розпорядженні, оскільки в ході бесіди 27.03.2018 року позивач висловив бажання проходити службу в органах СБУ на рівнозначній чи на ступінь нижчій посаді, було організовано підбір відповідних посад у системі СБУ.

Зокрема вирішувалось питання щодо призначення ОСОБА_1 на вакантну посаду першого заступника начальника УСБУ в Львівській області, вакантні посади заступників начальника УСБУ в Івано-Франківській області, однак на жодну з цих посад позивача призначено не було.

В подальшому 21.02.2020 року позивача було звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу.

Грошове забезпечення ОСОБА_1 виплачено по 21.10.2018 року.

Дані обставині відповідно до положень ч.1 ст.78 КАС України доказуванню не підлягають як такі, що визнаються сторонами і в суду не виникає сумнівів щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України "Про службу безпеки України" та іншими нормативно правовими актами, прийнятими на виконання цього Закону, зокрема Положенням про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженим Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Положення).

Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про Службу безпеки України" за N2229-XII, від 25.03.1992 умови і порядок виконання своїх обов`язків співробітниками-військовослужбовцями Служби безпеки України визначаються укладеним договором (контрактом). На них, а також на військовослужбовців строкової служби поширюється порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, визначений законодавством.

Згідно системного аналізу норм чинного законодавства України, які регламентують проходження військової служби, слідує, що зарахування у розпорядження є правовим інститутом, який забезпечує не тільки ефективне використання посадових осіб органів СБУ на службі, але і гарантії військовослужбовців на продовження служби у випадках скорочення штатів або проведенням організаційних заходів.

У відповідності з ч. 2 п. 48 Положення військовослужбовці, зараховані в розпорядження, продовжують проходити військову службу та виконують обов`язки військової служби (завдання) у межах, визначених тією посадовою особою, у розпорядженні якої вони перебувають. За ними зберігається матеріальне та грошове забезпечення всіх видів за посадами, що вони займали, якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно частини 4 військовослужбовець, який після закінчення строку перебування у розпорядженні у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів не призначений на посаду через відсутність вакантних посад (рівної або нижчої не більш як на один ступінь) у Службі безпеки України або через ненадання військовослужбовцем згоди на призначення на іншу нижчу посаду, звільняється в установленому порядку з військової служби. Вакантні посади, на яких може бути використано військовослужбовця з дотриманням вимог, встановлених пунктом 43 цього Положення, визначаються начальником (керівником) підрозділу (органу, закладу, установи), у розпорядженні якого перебуває військовослужбовець. Приписи цієї частини поширюються на спірні правовідносини, оскільки, як встановлено судом, ОСОБА_1 виведений у розпорядження саме у зв`язку із проведенням організаційних заходів.

Зі змісту частини 4 п.48 Положення слідує, що чинним законодавством України визначений прямий обов`язок призначення працівника СБУ, який перебуває у розпорядженні у зв`язку із проведенням організаційних заходів, на відповідні посади в системі СБУ, а єдиною причиною невиконання цього обов`язку може бути виключно відсутність відповідних вакансій або ненадання військовослужбовцем згоди на призначення на іншу нижчу посаду.

В той же час в судовому засіданні встановлено, що позивач надав згоду щодо його призначення на нижчу на один ступінь посаду та відповідні вакантні посади були наявні в системі органів СБУ під час перебування ОСОБА_1 в розпорядженні.

На переконання суду вимоги п.48 Положення обмежують відповідні дискреційні повноваження керівництва органів СБУ при призначенні на посади, на які претендують чи можуть бути призначені особи, що перебувають в розпорядженні у зв`язку із проведенням організаційних заходів, оскільки таким особам належить переважне право на відповідне призначення.

Проте в ході судового розгляду встановлено, що Службою Безпеки України обов`язок призначення на відповідну посаду ОСОБА_1 залишився невиконаний, при цьому в порушення приписів ч.2 ст. 77 КАС України, даний відповідач не довів суду, що у спірних правовідносинах мали місце поважні причини, які б унеможливлювали призначення позивача на відповідну посаду та наявності таких причин судом не встановлено.

Так ухвалою суду від 27.05.2020 року постановлено витребувати у Служби безпеки України належним чином засвідченні копії наказів про призначення осіб на посади в органах Служби безпеки України, рівнозначні посаді першого заступника начальника регіонального органу в СБУ, у період з березня 2018 року по грудень 2019 року; копії наказів про призначення осіб на посади в органах Служби безпеки України, рівнозначні посаді заступника начальника регіонального органу в СБУ, у період з квітня 2019 року по грудень 2019 року; копії наказів про виведення в розпорядження осіб, призначених на вищезгадані посади у зазначені періоди часу. Однак витребувані докази СБУ суду не надала, натомість суду надано письмову інформацію УРОС СБУ за №11/2-4514к від 18.06.2020, згідно якої за період з березня 2018 року по грудень 2019 року (час перебування позивача у розпорядженні) на посади, рівнозначні посадам першого заступника начальника регіонального органу СБУ, призначено 16 осіб, в той час, як в розпорядження за цими посадами було зараховано в даний період 11 осіб. Тобто з даного письмового доказу прямо вбачається можливість вирішення питання про подальше проходження ОСОБА_1 військової служби на відповідній посаді, оскільки кількість осіб, призначених на такі посади, значно перевищує кількість осіб, що перебували у розпорядженні за відповідними посадами.

Відповідно до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, начальники, у розпорядженні яких перебувають військовослужбовці, зобов`язані своєчасно, до закінчення терміну перебування в розпорядженні, ініціювати призначення таких військовослужбовців на відповідні посади, у випадку проведення організаційних заходів допускається переміщення військовослужбовця на посаду на один ступінь нижчу.

Згідно п.4.3. Інструкції про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України за N 772 від 14.10.2008 призначення військовослужбовців на штатні посади з урахуванням вимог пункту 43 Положення здійснюється: на керівні посади від начальника відділу, завідувача кафедри, їм рівних і вище (крім випадків, коли законодавством України встановлений інший порядок призначення на посади) - наказами Голови Служби безпеки України.

В судовому засіданні встановлено, що 21.05.2019 року в управлінні СБУ в Івано-Франківській області з`явилася вакантна посада на один ступінь нижча, за згодою позивача Управлінням ініційовано перед Головою Служби безпеки України призначення останнього на вакантну посаду заступника начальника УСБУ в Івано-Франківській області. 31.07.2019 року подання про призначення направлено до управління по роботі з особистим складом Служби безпеки України. При цьому в поданні було зазначено про перебування ОСОБА_1 в розпорядженні відповідно до п."б" п. 48 Положення. Однак 06.12.2019 подання повернулося без реалізації, мотиви відмови в призначенні позивача не наведені, натомість 29.11.2019 на вакантну посаду призначено іншу особу, яка не перебувала у розпорядженні за цією посадою.

Дані обставини свідчать про протиправну бездіяльність СБУ, яка полягала в неналежному вирішенні в порушення приписів п. 48 Положення питання щодо призначення позивача на відповідну посаду.

При цьому суд враховує, що передбачені чинним законодавством України дискреційні повноваження Служби Безпеки України як суб`єкта владних повноважень щодо призначення на посади в органах СБУ підлягають судовому контролю.

Так, згідно з положеннями Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 (надалі також "Рекомендація R (80)2") - під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин (Рекомендація Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді заступників Міністрів). Однак у спірних правовідносинах СБУ, враховуючи переважне право позивача на призначення, була позбавлена свободи адміністративного розсуду, що неправомірно залишилось поза увагою цього відповідача.

Суд також не приймає до уваги посилання представника відповідачів на правову позицію Верховного Суду, викладену у рішенні від 18.06.2020 по справі 320/2446/20, оскільки вона стосується правовідносин, відмінних від спірних у даній справі, враховуючи різні нормативні акти, які їх врегульовують.

Таким чином знайшли своє підтвердження доводи позивача про порушення його права, що призвело до звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

Належним на переконання суду способом захисту порушеного права позивача є усунення неправомірної бездіяльності шляхом зобов`язання СБУ призначити ОСОБА_1 на рівнозначну займаній на момент виведення у розпорядження або на ступінь нижчу посаду, а тому відповідні позовні вимоги слід задовольнити частково, відмовивши у задоволенні цих вимог до УСБУ в Івано-Франківській області.

Так судом встановлено, що відповідно до досліджених письмових доказів УСБУ в області вживало всіх необхідних засобів щодо пошуку та ініціювання призначення позивача на відповідні посади в органах СБУ, тому фактично не допустило бездіяльності, а призначення ОСОБА_1 на відповідні посади знаходиться поза компетенцією цього органу.

Підлягає до задоволення також і вимога позивача щодо виплати йому грошового забезпечення.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 звільнений з військової служби 21.02.2020 року, однак грошове забезпечення ОСОБА_1 виплачено тільки по 21.10.2018 року.

За таких обставин слід зобов`язати Управління служби безпеки України в Івано-Франківській області, як орган, з яким позивач безпосередньо перебував у відносинах публічної служби, нарахувати та виплатити у встановленому чинним законодавством України порядку ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 22.10.2018 по 21.02.2020 включно.

При цьому суд відхиляє посилання відповідачів на відсутність позитивного рішення за рапортом від 05.11.2018 року про виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення, так як зазначена представником відповідачів необхідність такого рішення прямо суперечить вимогам ст.3, 43 Конституції України та визначеного в положеннях ст. 2 КАСУ принципу верховенства права.

У Рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 визначено, що верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність.

У пункті 16 розділу II доповіді Європейської комісії «За демократію через право» (Венеціанська комісія) від 4 квітня 2011 року № 512/2009, схваленій Комісією на 86-му пленарному засіданні 25-26 березня 2011 року «Верховенство права», вказано, що верховенство права (Rule of Law) є невід`ємною частиною будь-якого демократичного суспільства.

Пунктом 41 розділу IV зазначеної доповіді визначено, що обов`язковими елементами верховенства права є, зокрема: законність, заборона свавілля та доступ до правосуддя, де законність - це принцип, який означає дотримання законів (пункт 42). Заборона свавілля полягає в тому, що дискреційні повноваження органами державної влади мають здійснюватися згідно з принципом верховенства права, з яким є несумісне ухвалення несправедливих, необґрунтованих, нерозумних чи деспотичних рішень (пункт 52).

Положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення від 22 вересня 1994 року у справі «Антріш проти Франції», пункт 42, та рішення від 10 травня 2007 року «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пункти 49-62). Будь-яке втручання державного органу у права осіб повинне забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Кнвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ та Льоннрот проти Швеції», пункти 69, 73).

Так перебування ОСОБА_1 у розпорядженні до 21.02.2020 позбавляло його можливості вільного вибору інших роботи чи професійного виду діяльності з метою одержання доходу, а відтак невиплата ОСОБА_1 грошового забезпечення під час перебування останнього у розпорядженні, покладала на позивача надмірний тягар, який не був виправданий жодним суспільним чи іншим інтересом.

Суд також залишає поза увагою твердження представника відповідачів про відсутність підстав для виплати відповідного грошового забезпечення після закінчення встановленого чинним законодавством терміну перебування у розпорядженні, оскільки фактичне порушення такого терміну мало місце не з вини позивача, а внаслідок неправомірного зволікання органів СБУ з прийняттям відповідного рішення.

Однак інші вимоги позивача не можуть бути задоволені з огляду на нижчевикладене.

Так дії відповідачів, спрямовані на звільнення ОСОБА_1 з військової служби, зокрема внесення подання від 03.01.2020, безпосередньо не створюють для позивача жодних юридичних наслідків, а є лише підставою для прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби.

Належним способом захисту права на проходження публічної служби у випадку звільнення є виключно вимога про поновлення на публічній службі. Тому інші вимоги, пов`язані з захистом згаданого права, до задоволення не підлягають.

На підставі статтей 3, 43, 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо непризначення ОСОБА_1 на рівнозначну або на ступінь нижчу посаду на публічну службу в органах Служби безпеки України.

Зобов`язати Службу безпеки України призначити ОСОБА_1 на рівнозначну займаній на момент виведення у розпорядження або на ступінь нижчу посаду.

Зобов`язати Управління служби безпеки України в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити у встановленому чинним законодавством України порядку ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 22.10.2018 по 21.02.2020 включно.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Згідно ст.255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування осіб:

позивач: ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

відповідачі: Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області, , вул.Сахарова,15, м.Івано-Франківськ; Служба Безпеки України, , вул. Володимирська, 33, м. Київ.

Рішення складене в повному обсязі 31.08.2020 року.

Суддя /підпис/ Гундяк В.Д.