Справа № 500/1856/20
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1856/20

26 серпня 2020 рокум. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Мірінович У.А.

за участю:

секретаря судового засідання Хоменко Л.В.

представника позивача Кушнірчук В.М.,

представника відповідача Лукашук В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення №502 від 08.07.2020, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до виконавчого комітету Тернопільської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 502 від 08.07.2020 "Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування" в частині демонтажу тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_6 ; тимчасової споруди (автопричіп) за адресою: АДРЕСА_7; тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_8; тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_9, які належать позивачу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 08.07.2020 відповідач прийняв рішення № 502 "Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування", яким було вирішено демонтувати тимчасові споруди в м. Тернопіль, перелік яких визначено у Додатку до даного рішення, та визначено процедуру проведення такого демонтажу. Відповідно до Додатку до рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 502 від 08.07.2020, до переліку тимчасових споруд, які підлягають демонтажу, також включено тимчасові споруди, належні позивачу, а саме: тимчасова споруда за адресою: АДРЕСА_6 ; тимчасова споруда (автопричіп) за адресою: АДРЕСА_7; тимчасова споруда за адресою: АДРЕСА_8 ; тимчасова споруда за адресою: АДРЕСА_9.

Позивач вважає, що оскаржене рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) не передбачено повноваження міської ради чи виконавчого комітету міської ради приймати рішення про демонтаж тимчасових споруд та визначати порядок здійснення такого демонтажу, як наслідок відповідач у своєму рішенні № 502 від 08.07.2020 вийшов за межі своїх повноважень, передбачених чинним законодавством України.

Водночас, позивач звернув увагу суду на те, що тимчасова споруда за адресою: АДРЕСА_6; тимчасова споруда (автопричіп) за адресою: АДРЕСА_7; тимчасова споруда за адресою: АДРЕСА_9, встановлені на підставі договорів про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди, строк дії яких продовжувався відповідними додатковими угодами, а тому вказані тимчасові споруди не є самочинно встановленими. Додатково зазначив, що позивач вчасно здійснював всі належні платежі за даними договорами про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди та жодної заборгованості на даний час немає.

В судовому засіданні представник позивача визнав, що станом на час розгляду справи судом і на час прийняття оскаржуваних рішень договори про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди припинені, у зв`язку з закінченням строку їх дії. Нові договори з уповноваженим органом не укладено. Також визнано, що у позивача відсутні паспорти прив`язки тимчасової споруди, які б діяли на час виникнення спірних правовідносин. Як наслідок, з часу припинення відповідних договорів плата за об`єкти особистого строкового сервітуту позивачем не сплачувалась.

Щодо тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_8 , позивач зазначив, що таку тимчасову споруду демонтував самостійно у зв`язку із відсутністю потреби використовувати її у своїй підприємницькій діяльності.

Ухвалою суду від 27.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з мотивів, викладених у позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача, заперечуючи проти позову, суду пояснив, що відповідач прийняв оскаржене рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та посилаючись на пояснення викладені у відзиві на позовну заяву, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Як підтверджується матеріалами справи, у зв`язку з не поновленням суб`єктами господарювання після закінчення строку дії договорів про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди на новий строк, керуючись Законами № 280/97-ВР, "Про регулювання містобудівної діяльності", Земельним кодексом України, виконавчий комітет Тернопільської міської ради прийняв рішення № 502 від 08.07.2020 "Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування", пунктом 1 якого вирішив постійно діючій робочій групі організувати та провести роботи з демонтажу тимчасових споруд в 10-ти денний термін з дня прийняття рішення, власники яких не встановлені, згідно з додатком до рішення (арк. справи 5).

Відповідно до Додатку до рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 502 від 08.07.2020, до переліку тимчасових споруд, які підлягають демонтажу, також включено тимчасові споруди, належні позивачу, а саме: тимчасова споруда за адресою: АДРЕСА_6 ; тимчасова споруда (автопричіп) за адресою: АДРЕСА_7; тимчасова споруда за адресою: АДРЕСА_8 ; тимчасова споруда за адресою: АДРЕСА_9 (арк. справи 5 з/б).

Водночас, попередженням Управління муніципальної інспекції виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 70 від 13.07.2020 запропоновано позивачу, як власнику, демонтувати вказані тимчасові споруди власними силами до 20.07.2020. Додатково зазначено, що у випадку невиконання припису зазначені об`єкти будуть демонтовані в примусовому порядку силами спеціалізованої організації (арк. справи 6).

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Преамбула Закону № 280/97-ВР визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 280/97-ВР місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Законом закріплено основні принципи здійснення місцевого самоврядування, серед яких, зокрема, принцип правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності в межах повноважень, визначених Законом та іншими законами (стаття 4 Закону № 280/97-ВР).

Частиною п`ятою статті 16 Закону № 280/97-ВР визначено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно зі статтею 10 Закону № 280/97-ВР міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим Законом та іншими законами України. Зокрема, пункт 7 частини першої статті 30 Закону № 280/97-ВР наділяє виконавчі органи сільських, селищних, міських рад повноваженнями щодо організації благоустрою населених пунктів, здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів.

Виконавчі органи рад - це органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Статтею 11 Закону № 280/97-ВР передбачено, що виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Згідно зі статтею 52 Закону № 280/97-ВР виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради.

Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів, створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини, визначає Закон України "Про благоустрій населених пунктів" від 06.09.2005 № 2807-IV (далі - Закон № 2807-IV).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2807-IV благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Частиною першою статті 10 Закону № 2807-IV визначено, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить, зокрема, затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб).

Водночас, до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо (пункт 5 частини другої статті 10 Закону № 2807-IV).

Згідно з статтею 20 Закону № 2807-IV організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста).

У статті 13 Закону № 2807-IV міститься перелік об`єктів благоустрою населених пунктів, відповідно до пункту 1 частини першої якої до таких об`єктів, зокрема належать території загального користування: парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам`ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; майдани, площі, бульвари, проспекти, вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки.

Частиною першою статті 34 Закону № 2807-IV визначено, що правила благоустрою території населеного пункту - це нормативно-правовий акт. яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону № 2807-IV самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами.

Частиною четвертою статті 20 Закону № 2807-IV визначено, що рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Рішенням Тернопільської міської ради від 24.07.2019 № 7/36/12 затверджено Правила благоустрою Тернопільської міської територіальної громади.

За вимогами пункту 2 розділу III цих Правил (в редакції в рішення міської ради від 26.06.2020 №7/51/8) підприємства, установи, організації та інші юридичні особи, фізичні особи - підприємці на власних та закріплених територіях, а також громадяни, повинні здійснювати увесь комплекс робіт, спрямованих на забезпечення та постійне підтримання чистоти і порядку, збереження зелених насаджень, а саме: недопущення самовільного встановлення торговельних лотків, павільйонів, кіосків тощо, без відповідних погоджень.

Суд встановив, що 08.07.2020 за результатами аналізу ситуації, пов`язаної із закінченням строків дії договорів про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди, виконавчим комітетом Тернопільської міської ради прийнято рішення № 502 "Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування", відповідно до пунктів 1, 2, 3 та 7 якого передбачено:

- постійно діючій робочій групі організувати та провести роботи з демонтажу тимчасових споруд в 10-ти денний термін з дня прийняття рішення, власники яких не встановлені, згідно з додатком до рішення;

- постійно діючій робочій групі повідомити суб`єктів господарювання про можливість самостійного демонтажу тимчасових споруд в 10-денний термін з дня прийняття рішення;

- постійно діючій робочій групі організувати та провести роботи з демонтажу тимчасових споруд в 15-ти денний термін з дня прийняття рішення, вказаних в пункті 1 даного рішення;

- проведення робіт з демонтажу та приймання на зберігання демонтованих споруд Тернопільське міське шляхове ремонтно-будівельне підприємство "Міськшляхрембуд" та КП "Тернопільська міська шляхово-експлуатаційна дільниця" оформити відповідними актами.

Зокрема, у перелік об`єктів, які містяться в додатку до рішення та підлягають демонтажу, включено, тимчасові споруди по АДРЕСА_6, по АДРЕСА_7, по АДРЕСА_9, які належать позивачу.

Згідно з частиною другою статті 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 № 3038-VI тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально - культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності (ТС) може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення. Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 244 від 21.10.2011, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 за № 1330/20068 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2.1 Порядку підставою для розміщення ТС є паспорт прив`язки ТС (додаток 1). Паспорт прив`язки ТС оформлюється органом з питань містобудування та архітектури протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви (пункт 2.7 Порядку).

При цьому, пунктами 2.30. 2.31 Порядку визначено, що в разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив`язки, самовільного встановлення ТС така ТС підлягає демонтажу. Розміщення ТС самовільно забороняється.

Суд встановив, що:

- паспорт прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності - автопричем за адресою: АДРЕСА_11 дійсний до 24.04.2017;

- паспорт прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності - лотка за адресою: АДРЕСА_6 дійсний до 28.05.2015;

- паспорт прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності - автопричем за адресою: АДРЕСА_6 дійсний до 24.04.2017.

Водночас, суд встановив, що строки дії укладених з позивачем договорів особистого строкового сервітуту закінчилися, зокрема:

- на територію (об`єкт благоустрою) в АДРЕСА_6 - 30.11.2013;

- на територію (об`єкт благоустрою) в АДРЕСА_10 - 26.04.2017;

- на територію (об`єкт благоустрою) в АДРЕСА_11 - 26.04.2018;

- на територію (об`єкт благоустрою) в АДРЕСА_12 - 26.04.2019.

Таким чином, враховуючи те, що в зазначених паспортах прив`язки закінчилися строки дії, в тому числі закінчилися строки дії договорів особистого строкового сервітуту, а нові паспорти прив`язки позивачем не виготовлено, та відповідні договори не укладено, то такі тимчасові споруди є самовільно встановлені, а отже підлягають демонтажу відповідно до пункту 2.30 Порядку.

Суд критично оцінює покликання представника позивача щодо направлення ним звернення до органу місцевого самоврядування з приводу прийняття останнім рішень про укладення з позивачем договорів на розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, оскільки, це не спростовує те, що станом на час прийняття оскаржуваного рішення, як і станом на час розгляду справи судом, зазначені тимчасові споруди, які належать позивачу знаходяться (розміщені) на територіях (об`єктах благоустрою) в м. Тернополі, - без необхідних та визначених законодавством дозвільних документів.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини необхідно зазначити, що втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними. Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що оскаржене рішення виконавчого комітету щодо проведення демонтажу належних позивачу тимчасових споруд, які розміщені без необхідних та визначених законодавством дозвільних документів, переслідує легітимну мету контролю органом місцевого самоврядування за станом благоустрою населеного пункту. При цьому дотримується та забезпечується справедливий баланс між інтересами громади (суспільними інтересами) та інтересами окремої фізичної особи ОСОБА_1 .

Таким чином, дане рішення прийнято згідно із законом та з легітимною метою, а тому не може розглядатись як порушення прав позивача в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенцій.

Щодо права органу місцевого самоврядування приймати рішення про демонтаж тимчасових споруд підтверджується судовою практикою, зокрема, постановою Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 209/5369/15, а тому відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 9, 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Водночас, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач прийняв оскаржене рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У зв`язку з тим, що у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено в повному обсязі, керуючись приписами статті 139 КАС, судовий збір не повертається позивачу, та за відсутності понесених судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, такі судові витрати не належать стягненню з позивача на користь суб`єкта владних повноважень..

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до виконавчого комітету Тернопільської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 502 від 08.07.2020 "Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування" в частині демонтажу тимчасової споруди за адресою АДРЕСА_6 , тимчасової споруди (автопричіп) за адресою АДРЕСА_7, тимчасової споруди за адресою АДРЕСА_8, тимчасової споруди за адресою АДРЕСА_9, які належать позивачу, - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31.08.2020.

Реквізити учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач: Виконавчий комітет Тернопільської міської ради (місцезнаходження: вул. Листопадова, 5, м. Тернопіль, 46001 ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.