Справа № 640/24652/19
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2020-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі::

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Коротких А.Ю. та Сорочка Є.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Координаційного центру з надання правової допомоги на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом Координаційного центру з надання правової допомоги до Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: приватний нотаріус Миргородська Наталія Григорівна, про визнання протиправним та скасування розпорядження в частині,

ВСТАНОВИВ:

10.12.2019 Координаційний центр з надання правової допомоги звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: приватний нотаріус Миргородська Наталія Григорівна, про визнання протиправним та скасування розпорядження в частині.

Разом з позовною заявою позивачем надано суду заяву про визнання причин пропущеного строку для звернення до суду поважними та поновлення пропущеного строку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.12.2019 в задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку відмовлено та позовну заяву залишено без руху, встановлено десятиденний строк з дня одержання ухвали для усунення недоліків.

На виконання ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.12.2019 про залишення позовної заяви без руху, позивачем надано суду першої інстанції заяву про визнання причин пропущеного строку для звернення до суду поважними та поновлення пропущеного строку з урахуванням вимог, визначених судом в ухвалі від 16.12.2019.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.01.2020 у справі №640/24652/19 позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки вважає, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права.

За приписами ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 5-7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

За наведеного, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вважав неповажними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, - день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

При цьому, частиною 1 статті 121 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

З урахуванням наведеного, для вирішення питання про правильність визначення судом дотримання строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи слід з`ясувати коли розпочався перебіг цього строку, чи дотримано позивачем строк звернення до суду, чи є підстави для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Предметом спірних правовідносин в даному випадку є правомірність розпорядження виконавчого органу Київської міської ради від 15.03.2019 № 435 «Про надання дозволів на розміщення зовнішньої реклами» та додатку до нього в частині пункту 1 надання дозволу №70071-18.

Так, в обґрунтування наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду та його поновлення позивач зазначив про те, що про порушене право, а саме наявність дозволу дізнався № 70071- 08 на розміщення рекламного засобу, виданого на підставі розпорядження від 15.03.2019 № 435, позивач дізнався лише 11.06.2019 з відповіді управління з питань реклами.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що оскаржуване розпорядження від 15.03.2019, яким надано дозвіл на розміщення реклами нотаріусу Миргородській Наталії Григорівні, розміщено на офіційній сторінці в мережі інтернет відповідача, з огляду на що доступ до такої інформації наявний з дати опублікування оскаржуваного розпорядження - 15.03.2019.

Тобто, про порушення своїх прав, які підлягають захисту в судовому порядку, позивач мав можливість дізнатися з 15.03.2019, коли оскаржуване розпорядження було опубліковано на офіційному веб-сайті відповідача та наявне у вільному доступі.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції щодо перебігу строків звернення до суду із позовом в разі наявності певної інформації у вільному доступі та публікації останньої на офіційних веб-сайтах, висловленій Верзовним Судом в постанові від 05 серпня 2020 року (справа № 420/1628/20).

При цьому, незнання про порушення своїх прав через власну бездіяльність або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Натомість, до суду першої інстанції позивач звернувся лише у грудні 2019 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, встановленого для звернення до адміністративного суду з позовом.

Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась до суду.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів про поважність причин пропуску строку на звернення з даним позовом.

Позивачем не наведено жодних обґрунтованих пояснень неможливості своєчасно подати позовну заяву, не зазначено обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду.

Отже, позивачем пропущено строк звернення до суду, встановлений статтею 122 КАС України, та не зазначено наявності поважних причин, які могли б бути підставою для його поновлення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивач будучи обізнаним про можливе порушення своїх прав чи інтересів у встановлений строк звернення до суду не звернувся, доказів обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду не надав.

Натомість колегія суддів звертає увагу, що законодавче обмеження строку протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після спливу таких строків відносини вважаються стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, викладені в апеляційній скарзі позивачем доводи не підтверджують поважність пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом і не спростовують висновків суду першої інстанції. Доказів неможливості звернутися з даним позовом у визначені процесуальним законом строки позивач не надав і суду апеляційної інстанції.

Таким чином, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для повернення позовної заяви Координаційного центру з надання правової допомоги до Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: приватний нотаріус Миргородська Наталія Григорівна, про визнання протиправним та скасування розпорядження в частині.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Координаційного центру з надання правової допомоги залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 січня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: