Справа № 550зп-20/160
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2020-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
01 вересня 2020 р.Справа №550зп-20/160

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову,-
31.08.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про забезпечення позову, в якій заявник просить:
- зупинити дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців про притягнення приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, яке оформлено Протоколом засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців № 37 від 17.08.2020 року, в частині застосування до приватного виконавця округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця строком на п`ять місяців;
Відповідно до ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Розглянувши матеріали заяви про забезпечення позову, судом встановлено таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Згідно з ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову. (ч. 4 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України)
Відповідно до ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Доводи заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців та заборони Міністерству юстиції України вчиняти певні дії, суд оцінює з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших осіб, які беруть участь в справі; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом майбутніх позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у випадку невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таким заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового розгляду.
Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.
Заявник обов`язково повинен обґрунтувати своє клопотання та, з цією метою, подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, тягар доказування при розгляді клопотання покладається виключно на заявника.
Зазначаючи про необхідність зупинення дії рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців про притягнення приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, яке оформлено Протоколом засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців № 37 від 17.08.2020 року, заявник не надає суду доказів, що свідчать про очевидність ознак протиправності вказаного рішення суб`єкта владних повноважень чи утруднення виконання рішення суду у подальшому, а наведені у заяві про забезпечення позову доводи позивача підлягають перевірці у ході судового розгляду справи по суті.
Частинами другою, третьою статті 41 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачено, що рішення Дисциплінарної комісії про задоволення відповідного подання Міністерства юстиції України чи Ради приватних виконавців України та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення вводиться в дію наказом Міністерства юстиції України. Про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення робиться запис у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.
Пунктом 29 Положення про Дисциплінарну комісію приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.11.2017 №3791/5, визначено, що дата видання наказу Мін`юсту є датою застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.
Однак, як вбачається із заяви, відповідний наказ про притягнення приватного виконавця ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності не отримано, що в свою чергу свідчить про те, що дисциплінарне стягнення до заявника на момент подачі заяви не застосовано.
У заяві приватного виконавця Мосейко А. Г. зазначено два заходи забезпечення позову, а саме: зупинення дії спірного рішення та заборони Міністерству юстиції України робити запис у Єдиному реєстрі приватних виконавців України про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 строком на 5 місяців.
При цьому, суд зазначає, що в разі вжиття обраних заявником заходів забезпечення позову судом фактично буде ухвалено рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову, і забезпеченням зазначеного адміністративного позову в такий спосіб суд вийде за межі підстав забезпечення позову, передбачених частиною другою статті 150 КАС України, що є неприпустимим.
Крім того, станом на час розгляду заяви про забезпечення позову позивач не надав суду доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може значно ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, також не надав жодного доказу того, що до прийняття рішення у справі приватний виконавець не має можливості займатися іншою діяльністю, яка не заборонена Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Доводи заявника про порушення, у разі незастосування заходів забезпечення позову, прав та законних інтересів всіх стягувачів, провадження по яким знаходяться у приватного виконавця Мосейко А. Г. на виконанні, суд оцінює критично з огляду на таке.
Відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» з дня внесення інформації про зупинення діяльності приватного виконавця до Єдиного реєстру приватних виконавців України приватному виконавцю забороняється здійснювати діяльність приватного виконавця, крім дій, пов`язаних із передаванням виконавчих документів іншому приватному виконавцю або відповідному органу державної виконавчої служби.
За приписами ч. 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» у разі зупинення діяльності приватного виконавця на підставі пунктів 1-4, 6 частини першої цієї статті приватний виконавець зобов`язаний вирішити питання про його заміщення іншим приватним виконавцем. У зазначених у цій частині випадках заміщення приватного виконавця здійснюється за погодженням із стягувачем на підставі договору, укладеного з іншим приватним виконавцем. У разі відсутності згоди стягувача приватний виконавець повертає виконавчий документ стягувачу або відповідно до рішення стягувача передає його відповідному органу державної виконавчої служби або іншому приватному виконавцю.
Таким чином, порядок дій в разі зупинення діяльності приватного виконавця встановлено законом, та вказані доводи не можуть бути підставою для забезпечення позову.
Крім того, суд зазначає, що в разі вжиття обраних заявником заходів забезпечення позову судом фактично буде продовжено роботу приватного виконавця, тобто буде ухвалено рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову, і забезпеченням зазначеного адміністративного позову в такий спосіб суд вийде за межі підстав забезпечення позову, передбачених частиною другою статті 150 КАС України, що є неприпустимим.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову шляхом заявлених вимог, оскільки позивачем не наведено жодних істотних обставин та належних доказів щодо існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Наявність очевидних ознак протиправності рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців про притягнення приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, яке оформлено протоколом засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців № 37 від 17.08.2020 року, на які посилається заявник у заяві про забезпечення позову, може бути встановлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, оцінки належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо. Суд звертає увагу, що у випадку встановлення в ході розгляду справи порушення прав позивача, їх відновлення в даному випадку можливе лише за наслідками розгляду такої справи по суті, що не може підміняти собою необхідність вжиття запобіжних заходів у даному випадку та на даній стадії.
Таким чином, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову шляхом заявлених вимог, з урахуванням розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
У зв`язку із зазначеним, суд не знаходить беззаперечних та законних підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.
Керуючись ст. ст. 150-154, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,-
У задоволенні заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про забезпечення позову відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна