Справа № 420/7259/20
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2020-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7259/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року м. Одеса

Зала судових засідань №21

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Аракелян М.М.

За участю секретаря Макаренко А.І.

За участю сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 ,

Від відповідача: Кисельов В.В.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (, адреса: вул. Генерала Петрова, 42, м. Одеса, 65072) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

03 серпня 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м.Одеса), у якому позивач просить суд:

визнати неправомірними дії Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), які полягають у відмові скасувати арешт коштів боржника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), які знаходяться на рахунку IBAN НОМЕР_2 , рахунок № НОМЕР_3 , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк», що використовується для зарахування та виплати заробітної плати боржника;

зобов`язати Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) скасувати арешт коштів боржника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), які знаходяться на рахунку IBAN НОМЕР_2 , рахунок № НОМЕР_3 , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк», що використовується для зарахування та виплати заробітної плати боржника.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 03.08.2020 року о 14:08:03 справа №420/7259/20 розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06.08.2020 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху з підстав необхідності надання доказів сплати судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. та надання належним чином засвідчених копій письмових доказів, доданих до позовної заяви, у відповідності до кількості учасників справи.

13.08.2020 року за вх.№31751/20 надійшло клопотання разом із завіреними копіями доказів, доданих до позовної заяви, та квитанцією №1-2840К від 10.08.2020 року про сплату судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп., чим усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17.08.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання на 27.08.2020 року, витребувано у Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №57091865.

25.08.2020 року за вх.№33308/20 на виконання ухвали суду від відповідача надійшли матеріали виконавчого провадження №57091865. Також у супровідному листі представник відповідача просив суд надати до відділу копію позовної заяви для надання можливості підготувати відзив на позовну заяву та надати строк на підготовку відзиву.

У судовому засіданні 27.08.2020 року, за клопотанням представника позивача оголошено перерву до 02.09.2020 року для ознайомлення із матеріалами справи.

В обґрунтування вимог позову позивачка вказує, що вона є боржником у виконавчому провадженні №57091865. Постановами від 02.06.2020 року у вказаному провадженні накладено арешт на кошти боржника та звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. 25.06.2020 року позивачка звернулась до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про знання арешту з банківської карти, однак листом від 09.07.2020 року №21169 позивачці було відмовлено у знятті арешту у зв`язку із невиконанням вимог виконавчого документа. Позивачка вважає відмову протиправною та зазначає, що поточний рахунок, на який накладено арешт постановою від 02.06.2020 року є єдиним джерелом доходу. Її право на отримання заробітної плати не може ставитись у залежність або обмежуватись наявністю виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору, а стягнення сум має здійснюватись з урахуванням забезпечення можливості особи забезпечувати матеріально власне життя. Таким чином, на переконання позивачки, арешт підлягає зняттю за рішенням суду.

У судове засідання 02.09.2020 року з`явились представник позивача та представник відповідача. Представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 28.08.2018 року Постановою ВП №57091865 про відкриття виконавчого провадження було відкрито виконавче провадження з виконання Постанови Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області №53763964 від 27.08.2018 року про стягнення з боржника ОСОБА_2 виконавчого збору у сумі 54 862,61 грн.

06.09.2018 року Постановою про передачу виконавчого провадження виконавчий документ Постанова ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області №53763964 від 27.08.2018 року передано Першому Малиновському відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

22.10.2018 року головний державний виконавець Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеській області Бодрягова Л.В. прийняла постанову про прийняття виконавчого провадження з виконання постанови №53763964 про стягнення виконавчого збору.

Постановою від 26.12.2019 року у зв`язку із реорганізацією територіальних органів юстиції України, виконавче провадження з примусового виконання постанови ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області №53763964 від 27.08.2018 року передано до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

14.01.2020 року виконавче провадження №57091865 було прийнято до виконання Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

02.06.2020 року старшим державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кисельовим Вячеславом Валерійовичем на підставі ст.56 ЗУ «Про виконавче провадження» була винесена Постанова про арешт коштів боржника, за якою був накладений арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів у сумі 60 917,87 грн.

Також, 02.06.2020 року старшим державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кисельовим Вячеславом Валерійовичем була винесена Постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника на підставі ст.ст.68,69,70 ЗУ «Про виконавче провадження», за якою звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 , що отримує дохід у Одеському фінансово-економічному коледжі Київського національного торгівельно-економічного університету, у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 60917,87 грн.

На підставі постанови від 02.06.2020 року про арешт коштів боржника був накладений арешт на рахунок боржника ОСОБА_2 , відкритий для зарахування та виплати заробітної плати в АТ «КБ «Приватбанк», що відповідачем не заперечується і підтверджується довідкою (а.с.21).

25.06.2020 року ОСОБА_2 звернулась з письмовою заявою до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування арешту банківського рахунку, на який здійснюється нарахування заробітної плати, до якої додала банківську виписку цього рахунку, згідно якої вбачається, що на арештований рахунок здійснюється нарахування лише заробітної плати боржника, а також надала Довідку №102 від 23.06.2020 року Одеського фінансово-економічного коледжу про зарахування та виплату на арештований рахунок ОСОБА_2 заробітної плати.

Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 09.07.2020 року за вих.№21169 повідомив ОСОБА_2 про відсутність підстав для зняття арешту з рахунків боржника.

Вважаючи неправомірною відмову у знятті арешту, позивачка звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

05.10.2016 набрав чинності Закон України №1404-VIII від 02.06.2016 "Про виконавче провадження" (далі - Закон України №1404), відповідно до ст.1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст.27 Закону №1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

В силу положень частини 1 (пункт 5) статті 3 Закону постанова про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом, на підставі якого підлягають примусовому виконанню рішення.

Відповідно до ст.10 Закону заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно част.7 ст.26 Закону у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Отже звернення стягнення на кошти та інше майно (пункт 1 част.1 ст.10 Закону) та звернення стягнення на заробітну плату, пенсію чи інший дохід боржника (пункт 2 част.1 ст.10) є самостійними окремими заходами примусового виконання рішень.

Постанова від 02.06.2020р. про арешт коштів боржника винесена на підставі ст.56 Закону.

У відповідності до ч.1-4 ст.56 Закону №1404 арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Отже арешт коштів боржника застосовується в межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, та ст.56 Закону не передбачає накладення арешту на кошти боржника для забезпечення виконання рішення виключно на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, тобто коли сума стягнення є виконавчим збором.

Це випливає також і з системного аналізу ст.ст.26,48 Закону.

Так, ст.26 Закону регулює питання початку примусового виконання рішень на підставі виконавчих документів за заявами стягувачів та державних органів.

Відповідно до ч.7 ст.26 Закону у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

В даному випадку відсутні відомості, що при відкритті 28.08.2018р. виконавчого провадження з виконання постанови від 27.08.2018р. державний виконавець мав відомості про рахунки боржника і накладав на них арешт, тобто саме під час відкриття виконавчого провадження не було вжито заходів з арешту коштів боржника на рахунках в банківських установах.

Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Як встановлено судом та зазначено позивачкою у позові, картковий рахунок, на який позивачка отримує заробітну плату, є поточним рахунком, спеціальних обмежень чи режимів щодо нього законом не встановлено.

Оцінюючи доводи позивачки в контексті обґрунтованості, суд зазначає, що за змістом постанови від 02.06.2020 року про звернення стягнення на заробітну плату стягненню підлягає 20% доходів, отриманих на картковий рахунок, а не вся сума заробітної плати. Натомість, арешт накладено іншою постановою від 02.06.2020р. на всі рахунки позивачки із відміткою, що арешт автоматично розповсюджується на рахунки, відкриті після накладення арешту, що не відповідає вимогам ст.56 Закону, на підставі якої постанова про арешт коштів винесена.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, "інтерес суспільства" та "умови, передбачені законом". Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, "справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію ( 995_004 ). Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний і надмірний тягар" (див. рішення щодо Брумареску (Brumaresku), яке згадувалося вище, параграф 78).

В цьому аспекті суд звертає увагу на невідповідність обсягу накладеного арешту (на всі кошти позивачки як боржника за виконавчим провадженням) і розміром суми, що підлягає примусовому стягненню. Застосовані до позивачки межи звернення 20% від отриманої заробітної плати не відповідають обсягу накладеного арешту та безпідставно негативно впливають на право користуватись та розпоряджатись своїм майном - банківськими рахунками та коштами, що на них містяться. При цьому, представник відповідача у судовому засіданні наголосив, що накладений постановою від 02.06.2020 року арешт коштів боржника передбачає повне блокування карткового рахунку позивачки із неможливістю останньої користуватися отриманою заробітною платою.

При наданні відмови у знятті арешту на кошти позивачки відповідач не врахував матеріальний стан боржника, особливості отримання нею доходу, а також можливість стягнення сум із заробітної плати із урахуванням необхідності дотримання розміру прожиткового мінімуму для позивачки та членів її родини. Іншими словами, суб`єкт владних повноважень не дотримався критеріїв обґрунтованості - не врахував при прийнятті рішення всіх необхідних обставин, не оцінив їх належним чином, а також не вивчив питання правомірності застосування одночасно двох заходів примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору.

Щодо посилань позивачки на висновки Верховного Суду, викладені при розгляді справи №905/361/19, суд зазначає, що проаналізовані правові відносини стосуються арешту рахунків юридичної особи, з яких працівникам виплачується заробітна плата, а тому висновки суду не можуть автоматично застосовуватись до даної справи.

Суд акцентує увагу на тому, що згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. За оцінкою спірних правовідносин суд встановив, що оскаржувана відмова не є законною, негативно та безпідставно обмежує її право на отримання заробітної плати та матеріального забезпечення власного життя та життя членів її родини.

Відповідно до ст.ст.68,69,70 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України. Розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії. . Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

На переконання суду, що ґрунтується на системному аналізі норм ст.ст.4,10,56, 26, 27 Закону у їх взаємозв`язку із положеннями ст.ст.68-70 Закону, на підставі яких звернено стягнення на заробітну плату боржника за постановою про стягнення виконавчого збору від 27.08.2018р., така постанова як виконавчий документ виконується саме в порядку ст.ст.68-70 Закону, що вміщені в окремий розділ ЗУ «Про виконавче провадження», не передбачають одночасного накладення арешту на кошти в порядку ст.56 Закону.

Проте, органом ДВС протиправно фактично застосовано до позивачки дві різні процедури примусового виконання рішення (постанови від 27.08.2018р.) - за ст.56 та ст.ст.68-70 Закону, хоча виконання такої постанови не передбачає можливість накладення арешту на кошти боржника, оскільки стягувачем є сам орган ДВС (кошти надходять до Державного бюджету) та не може відбуватися звернення стягнення на кошти та інше майно боржника як захід примусового виконання рішення.

Суд вважає, що виконання постанови про стягнення виконавчого збору в даному випадку повністю забезпечується шляхом звернення стягнення на заробітну плату боржника на підставі відповідної постанови від 02.06.2020р., а одночасне накладення арешту другою постановою є протиправним, що не було враховано відповідачем при наданні оскаржуваної відмови.

З огляду на вищевказане суд дійшов висновку, що відмова Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у скасуванні арешту коштів ОСОБА_2 за її заявою надана в порушення норм чинного законодавства, а тому наявні підстави для задоволення позову, адже права позивача є порушеними у зв`язку із цим.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 2 ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі встановлених судом обставин, за результатом оцінки наявних письмових доказів суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При поданні позову позивачкою сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн. (а.с.30).

Суд дійшов висновку про стягнення з Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судових витрат зі сплати судового збору у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 287, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (, адреса: вул. Генерала Петрова, 42, м. Одеса, 65072) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), які полягають у відмові скасувати арешт коштів боржника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), які знаходяться на рахунку IBAN НОМЕР_2 , рахунок № НОМЕР_3 , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк», що використовується для зарахування та виплати заробітної плати боржника.

Зобов`язати Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) скасувати арешт коштів боржника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), які знаходяться на рахунку IBAN НОМЕР_2 , рахунок № НОМЕР_3 , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк», що використовується для зарахування та виплати заробітної плати боржника.

Стягнути з Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 287,293 КАС України (10 днів з дня проголошення).

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян