Справа № 1.380.2019.005422
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2020-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.005422 пров. № А/857/3919/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Кушнерика М.П., Заверухи О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Кітраль Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року (суддя першої інстанції Мартинюк В.Я., м. Львів, повний текст складено 17.01.2020),

В С Т А Н О В И В :

21.10.2019 ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання протиправними дії, що виявилися у відмові завершити процедуру отримання громадянства України, зобов`язання видати документ, який підтверджує набуте громадянство України - паспорт громадянина України та вилучити паспорт громадянина Білорусь.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року позов задоволено частково та вирішено вийти за межі позовних вимог. Визнано протиправними дії Державної міграційної служби України у Львівській області, що виявилися у відмові ОСОБА_1 завершити процедуру отримання громадянства України. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області у місячний строк з дня набрання рішенням законної сили повторно розглянути питання щодо завершення процедури отримання громадянства України ОСОБА_1 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області на користь ОСОБА_1 768 гривень 40 копійок сплаченого судового збору.

Із таким судовим рішенням не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, не в повному обсязі досліджено обставини справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті та прийняття незаконного та необгрунтованого рішення. Обгрунтовуючи незгоду, апелянт вказав, що у заяві про зміну громадянства позивач підтвердив, що був проінформований та надав згоду про необхідність здати паспорт серії НОМЕР_1 виданий 11.12.2014 при отриманні громадянства України. Зазначає, що позивача належним чином повідомлено про рішення щодо прийняття його до громадянства України листом №02-02/26427 від 27.12.2016 за адресою, зазначеною ОСОБА_1 в заяві про прийняття до громадянства України. Підтвердженням цього факту вважає наявність запису в журналі реєстрації вихідних та внутрішніх документів ГУ ДМС України у Львівській області та те, що зазначене повідомлення не поверталось відправнику, отже отримане одержувачем. Також вважає, що про можливість отримання позивачем цього повідомлення свідчить облік інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон України «АРКАН», згідно даних якого позивач у період з 18.12.2016 і впродовж 2017 року неодноразово прибував на територію України повітряним шляхом через міжнародний пункт пропуску «Львів-аеропорт». Вважає, що позивач знаючи про те, що загальний строк розгляду заяв про прийняття до громадянства України не повинен перевищувати одного року з дня їх надходження звернувся із зверненням до Головного управління лише 31.05.2019, тобто більш ніж через 4 роки після подання зазначеної вище заяви.

Позивач надіслав до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому він зазначає про законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції та просить залишити його без змін.

У судове засідання представники сторін не з`явились, хоча були повідомлені про час та місце судового розгляду належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення та підтвердження про отримання повістки електронною поштою суб`єктом владних повноважень.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 10 квітня 2015 року (доопрацьована 28 липня 2015 року) ОСОБА_1 звернувся до Президента України із заявами про зміну громадянства та про прийняття до громадянства України.

Указом Президента України №558/2016 від 14.12.2016 ОСОБА_1 прийнято до громадянства України.

ОСОБА_1 31.05.2019 року звернувся до відповідача із заявою про отримання паспорта громадянина України.

Листом від 14.06.2019 року за №4601.3.7-14388/46.2-19 відповідач повідомив позивача про те, що останнім не дотримано умови ст.1 Угоди між Україною і Республікою Білорусь про спрощений порядок зміни громадянства громадянами України, які проживають в Республіці Білорусь, і громадянами Республіки Білорусь, які постійно проживають в Україні, ратифікованої Законом №1186-ХIV(1186-14) від 21.10.1999, що передбачає припинення громадянства Республіки Білорусь одночасно з набуттям громадянства України. Також, повідомив заявника про те, що згідно з наявних обліків інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон України «АРКАН» він здійснює регулярні виїзди за кордон за паспортом громадянина Республіки Білорусь серії НОМЕР_1 . Відтак, отримане заявником громадянство України підлягає припиненню внаслідок втрати громадянства України відповідно до п.2 ст.19 Закону України «Про громадянство України» (в редакції 2001 року).

Позивач 21.06.2019 повторно звернувся до відповідача із заявою про завершення процедури отримання громадянства України та видачу паспорта громадянина України.

Листом від 03.07.2019 за №4601.3.7-15610/46.1-19 ГУ ДМС України у Львівській області повідомило позивача про порушення ним ч.2 ст.1 Угоди між Україною і Республікою Білорусь про спрощений порядок зміни громадянства громадянами України, які проживають в Республіці Білорусь, і громадянами Республіки Білорусь, які постійно проживають в Україні.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Вимогами статті 4 Конституції України передбачено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 1 Угоди між Україною і Республікою Білорусь про спрощений порядок зміни громадянства громадянами України, які постійно проживають в Республіці Білорусь, і громадянами Республіки Білорусь, які постійно проживають в Україні, ратифікованої Законом № 1186-XIV (1186-14 ) від 21.10.1999 (далі - Угода № 1186-XIV) кожна зі Сторін надасть громадянам іншої Сторони, які постійно проживають на законних підставах на її території, громадянство відповідно до її національного законодавства.

Протягом десяти днів після надання особі нового громадянства компетентні органи Сторони, громадянство якої набувається, видають особі документ, який підтверджує набуте громадянство, одночасно вилучають документ, який підтверджує припинене громадянство, і пересилають його дипломатичними каналами Стороні, громадянство якої припиняється, разом з повідомленням про набуття нового громадянства із зазначенням дати набуття громадянства.

Протягом двох місяців після отримання повідомлення про набуття особою нового громадянства Сторона, громадянство якої припиняється, оформляє припинення громадянства і повідомляє про це Стороні, громадянство якої набувається.

Дата набуття громадянства однієї Сторони буде датою припинення громадянства іншої Сторони.

Статтею 3 Угоди № 1186-XIV передбачено, що питання, не врегульовані цією Угодою, регулюються національним законодавством Сторін.

Визначає правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб Закон України «Про громадянство України» № 2235-III від 18 січня 2001 року (далі - Закон № 2235-III).

Статтею 9 Закону № 2235-III передбачені умови прийняття до громадянства України.

Вимогами п. 1 ст. 22 Закону № 2235-III передбачено, що Президент України приймає рішення і видає укази відповідно до Конституції України і цього Закону про прийняття до громадянства України і про припинення громадянства України.

Визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006) (далі - Порядок № 215).

Вимогами пунктів 113-115 Порядку № 215 зокрема передбачено, що рішення про прийняття особи до громадянства України або припинення особою громадянства України приймає Президент України.

Прийняття до громадянства України або припинення громадянства України здійснюється шляхом видання указів Президента України.

Рішення Президента України про прийняття особи до громадянства України або припинення громадянства України надсилається Державній міграційній службі України, Міністерству закордонних справ України та Центральній виборчій комісії.

Державна міграційна служба України надсилає повідомлення про прийняті Президентом України рішення через територіальний орган Державної міграційної служби України до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем проживання осіб, щодо яких прийнято рішення.

Міністерство закордонних справ України надсилає повідомлення про прийняті Президентом України рішення дипломатичним представництвам чи консульським установам України за місцем постійного проживання осіб, щодо яких прийнято рішення.

Згідно вимог пункту 116 Порядку № 215 територіальні підрозділи Державної міграційної служби України, дипломатичні представництва чи консульські установи України у тижневий строк повідомляють у письмовій формі відповідну особу про прийняте Президентом України рішення.

При цьому, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів повідомлення позивача про прийняте Президентом України рішення.

Посилання апелянта на копію журналу реєстрації вихідних та внутрішніх документів (а.с. 143-146) апеляційний суд не може визнати як належний доказ, оскільки цей документ не містить даних про те, яка саме кореспонденція надсилалась.

При цьому, до суду не подано доказів надсилання поштою зазначеного повідомлення, зокрема, чеку про сплату послуг відділення поштового зв`язку, поштового повідомлення про вручення зазначеного відправлення з описом вкладення до цінного листа відповідно до п. 19 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270.

Крім того, всупереч вимог ч. 4 ст. 308 КАС України апелянт приєднавши до апеляційної скарги зазначену копію журналу реєстрації вихідних та внутрішніх документів не надав доказів неможливості її подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відтак, безпідставними є покликання апелянта на те що у заяві про зміну громадянства позивач підтвердив, що був проінформований та надав згоду про необхідність здати паспорт серії НОМЕР_1 виданий 11.12.2014 при отриманні громадянства України, оскільки позивач не відмовлявся від вчинення зазначених дій та відповідачем не доведено протилежне.

Щодо покликань апелянта на те, що про можливість отримання позивачем зазначеного повідомлення свідчить облік інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон України «АРКАН», то такі не заслуговують на увагу, оскільки жодним чином не підтверджують його обізнаність про рішення щодо прийняття його до громадянства України.

Покликання апелянта на те, що позивач знаючи про те, що загальний строк розгляду заяв про прийняття до громадянства України не повинен перевищувати одного року з дня їх надходження звернувся із зверненням до Головного управління лише 31.05.2019 теж не заслуговують на увагу, оскільки не отримавши відповідного повідомлення про прийняте Президентом України рішення, позивач не міг вчиняти подальші дії.

Крім того, жодні із наведених доводів апелянта не підтверджують наявність підстав для втрати громадянства України, які передбачені п.2 ч.1 ст.19 Закону України «Про громадянство України».

З огляду на викладене, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у завершенні процедури отримання громадянства України, а саме в отриманні паспорта громадянина України.

Враховуючи наведене вище, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то відповідно до частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді М. П. Кушнерик
О. Б. Заверуха
Повне судове рішення складено 28.08.2020