Справа № 420/5118/20
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2020-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5118/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко O.A., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 16 червня 2020 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру в Одеській Області від 28.05.2020 року №15-9617/13-20-СГ про відмову у наданні згоди на поділ земельної ділянки;

2. Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області надати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки: за цільовим призначенням - землі запасу, державної форми власності, орієнтовною площею 1,2608 га, що має кадастровий номер: :01:001:1841 (загальна площа 2,5216 га), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого/селянського господарства, на території Олександрівської сільської ради Лиманського району Одеської області (за межами населених пунктів);

3. Стягнути з відповідача на користь позивача 10000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди.

Ухвалою суду від 22 червня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито провадження у адміністративній справі. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним було подано до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області клопотання, в якому просив надати йому дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки за цільовим призначенням - землі запасу, державної форми власності, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства або мотивовану відмову в наданні вказаного дозволу. Головне управління Держгеокадастру в Одеській області прийняло наказ від 28.05.2020 року №15-9617/13-20-СГ про відмову у наданні йому дозволу на поділ земельної ділянки з таких підстав: клопотання не відповідає вимогам чинного законодавства; в наданих матеріалах відсутні правовстановлюючі документи, що підтверджують наявність у користуванні позивача даної земельної ділянки. Позивач вважає, що такий наказ є протиправним з огляду на приписи ст.118 Земельного кодексу України де зазначено, що забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Наголошує, що згода землекористувача або її відсутність та відсутність правовстановлюючих документів, що підтверджують наявність у користуванні позивача даної земельної ділянки на етапі надання дозволу на розробку документації із землеустрою, не є підставою для відмови в наданні вищевказаного дозволу відповідачем, оскільки такі обставини суперечать ст.118 ч.7 Земельного кодексу України.

31.07.2020 року до суду за вх. №29937/20 надійшов відзив Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (а.с.41-53), в якому відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування відзиву зазначив, що законодавець чітко визначив об`єкти земельних відносин, щодо яких можливо здійснювати формування земельних ділянок шляхом поділу, а саме: це земельні ділянки, які перебувають у власності або у користуванні. При цьому, замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, поділити земельну ділянку може сам власник земельної ділянки або за його згодою землекористувач. Позивачем при поданні клопотання не надано документів, на підтвердження того що він є власником земельної ділянки або землекористувачем, тому позивачу правомірно відмовлено у наданні згоди на поділ земельної ділянки, адже розробляти технічну документацію щодо поділу земельної ділянки мають право лише власники земельної ділянки, ким не є позивач. Також відповідач зазначає, що прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою належить виключно до дискреційних повноважень відповідача. Враховуючи викладене, відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

03.08.2020 року за вх. № 30226/20 від представника позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.54-60) в якій зазначено, що на законодавчому рівні закріплено підстави відмови у наданні згоди на поділ земельної ділянки, вони є вичерпними та додаткового тлумачення не потребують; технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ніяким чином не стосується предмету клопотання позивача та наказу відповідача. Просив позовні вимоги задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, відзивом на позов відповідача, відповіддю на відзив, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та перевіривши їх наданими з боку учасників справи доказами, суд встановив наступне.

Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1841 зареєстрована у Державному земельному кадастрі від 14.11.2019 року, цільове призначення: 16.00 Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам); площа земельної ділянки 2,5216 га; місце розташування: Одеська область, Лиманський район, Олександрівська сільська рада; вид обмеження: охоронна зона навколо (вздовж) об`єкта енергетичної системи; вид обмеження: охоронна зона навколо об`єкта культурної спадщини; вид обмеження: санітарно-захисна зона навколо об`єкта (а.с.16, 17).

Згідно інформації щодо земельної ділянки, яка розташована в межах :01:001 (а.с.40): земельна ділянка орієнтовною площею 1,2608 га; форма власності на землю: державна; наявність умов, передбачених частинами 2 та 3 статті 134 Земельного кодексу України: без проведення аукціону.

27.04.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області з клопотанням (а.с.12) в якому, з посиланням на ст. ст.3, 8, 14, 68 Конституції України, ч.5 ст.79-1, ч.1 ст.84, ст.ст.118, 121, ч.4 ст.122, ч. 12 ст. 186 Земельного кодексу України, ст.25 Закону України «Про землеустрій», просив надати йому дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки: за цільовим призначенням - землі запасу, державної форми власності, орієнтовною площею 1,2608 га, що має кадастровий номер: :01:001:1841 (загальна площа 2,5216 га), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, на території Олександрівської сільської ради Лиманського району Одеської області (за межами населених пунктів) або мотивовану відмову в наданні вказаного дозволу. До клопотання додав копію паспорта та ідентифікаційного номеру та графічний матеріал на бажану земельну ділянку із позначенням місця її розташування (а.с.16).

28 травня 2020 року Головне управління Держгеокадастру у Одеській області прийняло наказ № 15-9617/13-20-ОГ «Про відмову у наданні згоди на поділ земельної ділянки» (а.с.15) (далі-Наказ).

Відповідно до Наказу ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на поділ земельної ділянки площею 2,5216 га, що перебуває у державній власності, із цільовим призначенням землі запаси, розташованої на території Олександрівської сільської ради Лиманського району Одеської області (за межами населеного пункту) з таких підстав: «клопотання не відповідає вимогам чинного законодавства; в наданих матеріалах відсутні правовстановлюючі документи, що підтверджують наявність у Вашому користуванні даної земельної ділянки».

Позивач не погодився з прийнятим рішенням, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернувся з позовною заявою до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно частини 4 статті 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

В силу пункту 1 Положення «Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року № 15 (далі - Положення № 15), державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи (п.п.31 п.4 Положення № 15).

Згідно п.п.13 п.4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого Наказом Мінагрополітики України від 29.09.2016 року № 333, зареєстрованого в Мін`юсті України 25.10.2016 за № 1391/29521 (далі - Положення № 333), Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Проаналізувавши норми, частини четвертої статті 122 Земельного Кодексу України, Положення №15 та Положення №333, суд дійшов висновку про наявність у відповідача повноважень щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу (об`єднання) земельних ділянок державної власності на відповідній території.

Проте, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено судом, земельна ділянка, щодо якої позивач бажає отримати дозвіл на розробку документації із землеустрою, відноситься до земель сільськогосподарського призначення, державна реєстрація на яку проведена на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель.

Оскаржувана відмова винесена з підстав відсутності у переліку поданих позивачем документів, зокрема правовстановлюючих документів, що підтверджують наявність у користуванні позивача даної земельної ділянки.

Правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою та регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування визначає Закон України «Про землеустрій» (далі - Закон № 858).

Статтею 1 Закону України «Про землеустрій» визначено, що проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом.

Статтею 22 Закону № 858 встановлено, що землеустрій здійснюється на підставі, в тому числі, рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації, в тому числі у вигляді проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Статтею 30 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

Положеннями ст. 56 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок включає: а)пояснювальну записку; б) технічне завдання на складання документації, затверджене замовником документації; в) кадастрові плани земельних ділянок, які об`єднуються в одну земельну ділянку, або частини земельної ділянки, яка виділяється в окрему земельну ділянку; г) матеріали польових геодезичних робіт; ґ) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання при поділі земельної ділянки по межі поділу; д) перелік обтяжень прав на земельну ділянку, обмежень на її використання та наявні земельні сервітути; е) нотаріально посвідчена згода на поділ чи об`єднання земельної ділянки заставодержателів, користувачів земельної ділянки (у разі перебування земельної ділянки в заставі, користуванні); є) згоду власника земельної ділянки, для земель державної власності органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на поділ чи об`єднання земельних ділянок користувачем (крім випадків поділу земельної ділянки у зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок, розташований на ній).

Відповідно до ч. 1 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Згідно з ч. 2 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок здійснюється шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок.

Відповідно до ч. 6 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Відповідно до ч.12 ст.186 Земельного кодексу технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок погоджується у разі якщо поділ, об`єднання земельних ділянок здійснюється її користувачем - власником земельних ділянок, а щодо земельних ділянок державної або комунальної власності - органом виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, уповноваженими розпоряджатися земельними ділянками відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу; у разі поділу, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у заставі, - заставодержателем; у разі поділу, об`єднання власником земельної ділянки, що перебуває у користуванні, - землекористувачем. Технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок затверджується замовником.

Таким чином, підставою для формування земельних ділянок шляхом поділу раніше сформованих земельних ділянок, що перебувають у користуванні, без зміни їх цільового призначення є технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок користувачем, погоджена власником/розпорядником земельної ділянки. При цьому, право на звернення за погодженням на поділ земельної ділянки має користувач, заставодержатель і власник земельної ділянки.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не є власником, заставодержателем чи користувачем земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1841, відносно якої відповідачем прийняте спірне рішення.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не є власником, заставодержателем чи користувачем земельної ділянки кадастровий номер :01:001:1841, тобто не є суб`єктом звернення щодо поділу земельної ділянки у відповідності до вищенаведених приписів законодавства, відтак у відповідача не виникає будь-якого обов`язку приймати рішення щодо такого поділу земельної ділянки.

При цьому, позивачем подано клопотання до Головного управління Держгеокадастру у Одеській області про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з метою подальшої передачі безоплатно у власність.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність визначений статтею 118 Земельного кодексу України, відповідно до якої безоплатна передача земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Суд зазначає, що процедура отримання громадянином у власність земельної ділянки у межах норми безоплатної передачі із земель державної власності чітко визначена статтею 118 Земельного кодексу України і не передбачає в межах її проведення можливості звернення громадянина із клопотанням/заявою про поділ земельної ділянки державної власності з метою отримання в подальшому частини такої земельної ділянки (поділеної) у власність, та, відповідно, розгляду такого клопотання органом місцевого самоврядування.

Підсумовуючи вищенаведене, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській Області від 28.05.2020 року №15-9617/13-20-СГ про відмову у наданні згоди на поділ земельної ділянки та зобов`язання Головного управління Держгеокадастру в Одеській області надати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки: за цільовим призначенням - землі запасу, державної форми власності, орієнтовною площею 1,2608 га, що має кадастровий номер: :01:001:1841 (загальна площа 2,5216 га), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого/селянського господарства, на території Олександрівської сільської ради Лиманського району Одеської області (за межами населених пунктів), задоволенню не підлягають.

Враховуючи відсутність порушення прав позивача Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області суд доходить висновку, що моральна шкода ОСОБА_2 також завдана не була, а відтак у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 10000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди також слід відмовити.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч.2 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Частиною 1 статті 120 КАС України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.120 КАС України останнім днем строку, який закінчується вказівкою на певний день, вважається цей день. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Враховуючи, що провадження у справі відкрито 22.06.2020 року, строки розгляду даної справи, визначені ст.258 КАС України, у зв`язку із перебуванням головуючого судді Вовченко О.А. у період з 03.08.2020 року по 28.08.2020 року включно у відпустці, в силу положень ст.120 КАС України, рішення суду складено 31.08.2020 року (перший робочий день).

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 28.05.2020 року №15-9617/13-20-СГ про відмову у наданні згоди на поділ земельної ділянки та зобов`язання Головного управління Держгеокадастру в Одеській області надати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки: за цільовим призначенням - землі запасу, державної форми власності, орієнтовною площею 1,2608 га, що має кадастровий номер: :01:001:1841 (загальна площа 2,5216 га), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого/селянського господарства, на території Олександрівської сільської ради Лиманського району Одеської області (за межами населених пунктів); стягнення з відповідача на користь позивача 10000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головне управління Держгеокадастру в Одеській області (вул.Канатна, буд.83, м.Одеса, 65012, ).

Суддя Вовченко O.A.

.