Справа № 560/4309/20
Суддя: Тарновецький І.І.
Дата ухвалення: 2020-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/4309/20
РІШЕННЯ

іменем України

01 вересня 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Тарновецького І.І.

за участі:секретаря судового засідання Бачок О.В. представника позивача - Надольської А.В.
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименко Романа Васильовича про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в Хмельницький окружний адміністративний суд із позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименко Романа Васильовича, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 31.03.2020 (ВП №61677074), винесену приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименком Романом Васильовичем в ході примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №310, виданого 13.02.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мажугою В.Ю., про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» заборгованості в розмірі 33485,95 гривень;

- визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 31.03.2020 (ВП №61677074), винесену приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименком Романом Васильовичем в ході примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №310, виданого 13.02.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мажугою В.Ю., про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» заборгованості в розмірі 33485,95 гривень.

Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржувані постанови прийняті з порушенням приписів Закону України «Про виконавче провадження», оскільки приватним виконавцем виконавчий документ прийнято до виконання не за місцем проживання, перебування боржника фізичної особи (позивача), а також не за місцем знаходження її майна. Зважаючи на наведене, позивач просив позов задовольнити.

10.08.2020 ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження у даній справі.

25.08.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що у виконавчому написі №310 від 13.02.2020 було вказано місце проживання позивача: АДРЕСА_1 , тобто в межах виконавчого округу міста Києва, тому перешкод для відкриття виконавчого провадження не було. Так, виконавчим документом чітко встановлено, що місце проживання боржника - АДРЕСА_1 , знаходиться в межах виконавчого округу м. Києва. Тобто, в даному випадку приватним виконавцем Клименко Р.В. жодним чином не порушено норми статті 24 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, підстави для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 31.03.2020 (ВП №61677074) та постанови про арешт коштів боржника від 31.03.2020 (ВП №61677074) відсутні, адже дії приватного виконавця відповідають Закону України «Про виконавче провадження». Враховуючи викладене, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити.

Також, 25.08.2020 відповідачем подано до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки позивач 08.04.2020 отримав постанову про відкриття виконавчого провадження від 31.03.2020, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення боржнику № 283. Проте, позивач звернулась до суду з вимогою про визнання протиправними та скасування постанов приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р.В. від 31.03.2020, винесених в рамках виконавчого провадження №61677074, лише 04.08.2020, тобто з пропуском строку для звернення до суду з позовною заявою.

Суд визначаючись щодо поданого клопотання, в судовому засіданні протокольною ухвалою встановив, що останнє задоволенню не підлягає з підстав наведених нижче.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 287 КАС України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

При цьому, суд звертає увагу, що згідно з пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 22 травня 2020 р. до 22 червня 2020 р. на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-IX, VI «Прикінцеві положення» КАС України доповнено пунктом 3.

Відповідно до п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19),строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Таким чином, виходячи з аналізу вищевикладеного, суд приходить до висновку, що законодавцем з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) було продовжено строки на звернення до адміністративного суду на строк дії такого карантину, у зв`язку з чим, заява відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягає.

Тобто, з аналізу наведених норм процесуального законодавства вбачається, що строк на подання адміністративного позову щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця, визначений ст. 287 КАС України позивачем не пропущено, оскільки перебіг такого строку продовжено відповідним Законом України на період дії карантину.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, як свідчить позиція Європейського Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

З урахуванням відсутності підстав для залишення позову без розгляду, суд дійшов до висновку про необґрунтованість заяви приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, причини неявки до суду не повідомив.

Суд, розглянувши документи надані сторонами, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, встановив наступне.

13.02.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мажугою В.Ю. був вчинений виконавчий напис № 310 про стягнення з боржника, яким є позивач, на користь ТОВ "Фінансова Компанія "Сіті Фінанс" заборгованості в розмірі 33485,95 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Сіті Фінанс" звернулось до приватного виконавця Клименка Романа Васильовича із заявою вих. №336/ПВ/20 від 12 березня 2020 року про примусове виконання рішення у якій просили відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №310 від 13 лютого 2020 року виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мажугою В.Ю. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова Компанія "Сіті Фінанс" заборгованості у розмірі 33485,95 грн.

31.03.2020 на підставі зазначеного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименком Р.В. відкрито виконавче провадження №61677074 про стягнення з позивача на користь ТОВ "Фінансова Компанія "Сіті Фінанс" заборгованості в розмірі 33485,95 грн., про що складена оскаржувана постанова.

Також, цього дня приватним виконавцем була прийнята постанова про арешт коштів боржника від 31.03.2020 ВП №61677074.

Не погоджуючись із винесеними постановами, вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду за захистом порушеного, на його думку, права.

Спірні правовідносини між сторонами регулюються положеннями Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 9 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як виконавчих написів нотаріусів.

Частиною 1 ст. 5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Абзацом 2 ч. 1 ст. 19 Закону №1404-VIII встановлено, що право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону №1404-VIII, у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону №1404-VIII, виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Частиною 2 ст. 24 Закону №1404-VIII передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Отже, вищенаведеними нормами чітко встановлено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи та вчиняє виконавчі дії лише за місцезнаходженням боржника або за місцезнаходженням його майна.

Матеріалами справи підтверджується, що місцем проживання боржника, яким є ОСОБА_1 є: АДРЕСА_2 .

Згідно з п.4 ч.2 ст.23 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон №1403-VIII), у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Судом встановлено, що виконавче провадження № 61677074, відкрито на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса № 310 від 13.02.2020, саме приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В.

Суд критично ставиться до посилання відповідача у відзиві про те, що у виконавчому написі №310 від 13.02.2020, що виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мажуга В.Ю., вказано місце проживання боржника: АДРЕСА_1 .

Так, в наданих відповідачем документах, а саме заяві про примусове виконання рішення дійсно вказана адреса проживання позивача АДРЕСА_1 , проте у вказаній заяві також зазначена адреса її місце реєстрації - АДРЕСА_2 .

Вказана адреса також зазначена у кредитному договорі R221.0070160 від 14.04.2016.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону №1403-VIII, приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Так, в ході розгляду справи встановлено, що приватний виконавець Клименко Р.В. здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження ВП №61677074.

Таким чином, за приписами ч. 2 ст. 25 Закону №1403-VIII, приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Клименко Р.В. має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах, де розташовано його виконавчий округ, тобто, виключно місто Київ.

Тобто, відповідач, в даному випадку, відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1404-VIII, мав підстави для відкриття виконавчого провадження та винесення оскаржуваної постанови лише у разі, якщо місцезнаходженням боржника або за місцезнаходження майна боржника, є місто Київ.

Матеріали справи не містять належних письмових доказів того, що місцезнаходженням боржника або за місцезнаходженням майна боржника є місто Київ.

Отже, за вказаних обставин, відсутні законні підстави для прийняття приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження про стягнення з фізичної особи заборгованості, місце проживання якої зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому, в межах розгляду даної справи суд відхиляє посилання відповідача на практику Верховного Суду у справі № 511/1342/17 стосовно того, що виконавець не має обов`язку перевіряти місцезнаходження боржника, що зазначив стягувач у виконавчому документі, оскільки відповідач порушив правила територіальної діяльності приватних виконавців достовірно знаючи адресу реєстрації місця проживання позивача (боржника), яка не належить до його виконавчого округу, та прийняв виконавчий документ з іншого виконавчого округу.

Отже, вирішуючи цей спір, судом враховано, що відповідачу було відомо, що місцем реєстрації позивача є адреса за межами його виконавчого округу, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, суд вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята відповідачем поза межами наданих повноважень та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Оскільки відповідачем були порушенні норми статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» та винесено постанову по відкриття виконавчого провадження від 31.03.2020 з порушенням місця виконання рішення, відтак і постанова про арешт коштів боржника 31.03.2020, яка прийнята у ході здійснення даного виконавчого провадження, підлягає також визнанню протиправною та скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 1681,60 грн., що підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича від 31.03.2020 про відкриття виконавчого провадження № 61677074.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича від 31.03.2020 про арешт коштів боржника № 61677074.

Стягнути з приватного виконавця Клименка Романа Васильовича на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1681,60 грн. (одна тисяча шістсот вісімдесят одна гривня 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Васильович (вул. Юрія Поправки, 6, оф. 31, м. Київ 94, 02094 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )

Головуючий суддя /підпис/ І.І. Тарновецький

"Згідно з оригіналом"
Суддя І.І. Тарновецький