Справа № 580/1480/20
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2020-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

27 серпня 2020 року справа № 580/1480/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гараня С.М.,

за участі:

секретаря судового засідання Гоголевої Ю.В.,

представника позивача Спільчук А.Ю., що діє в інтересах ОСОБА_1 адвоката Холодняка В.М. (за ордером),

представника відповідача Міністерства внутрішніх справ України Щепанського А.М. (за довіреністю, у режимі відеоконференції),

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області Желізняк Ю.В. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ліквідаційна комісія управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, про визнання наказу протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась Спільчук Анастасія Юріївна в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ліквідаційна комісія управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області (далі- третя особа), в якому просить:

- визнати протиправним наказ відповідача від 28.12.2011 №1347 о/с в частині формулювання звільнення полковника міліції ОСОБА_1 начальника Смілянського МВ (з обслуговування м. Сміла та Смілянського району) ГУМВС України в Черкаській області, зі служби в міліції за пунктом 64 є Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року за №114 (за порушення дисципліни);

- зобов`язати відповідача змінити в наказі від 28.12.2011 №1347 о/с формулювання звільнення ОСОБА_1 зі служби в міліції із за пунктом 64 є Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року за №114 (за порушення дисципліни) на за пунктом 64 б Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року за №114 (через хворобу).

У призначений день та час, у судове засідання прибули представники учасників справи.

У судовому засіданні 27.08.2020, представник відповідача Міністерства внутрішніх справ України - підтримав раніше подане клопотання про залишення позову без розгляду, яке мотивоване тим, що позивач звернувся за захистом свого порушеного права із пропуском місячного строку звернення до суду, визначеного ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивачу стало відомо про прийняття оскаржуваного рішення 04.01.2012, а з позовом до суду позивач звернувся лише 30.04.2020.

Представник позивача у судовому засідання заперечував проти залишення позовної заяви без розгляду та зазначив, що позивач з 25.01.2012 по 15.03.2012, з 02.04.2012 по 05.06.2012, з 22.06.2012 по 22.08.2012, з 28.11.2012 по 29.01.2013, з 04.03.2013 по 26.12.2013 перебував на стаціонарному лікуванні у комунальному закладі «Черкаська обласна психіатрична лікарня» Черкаської обласної ради. З січня 2020 року рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 визнано недієздатним та встановлено над ним опіку, після чого його опікун - ОСОБА_2 звернулася із відповідним позовом до суду, тому строк звернення до суду не пропущений.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача підтримала клопотання представника відповідача, додатково зазначила, що відповідно наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 26.10.2012 №1205 «Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства освіти і науки, молоді та спорту щодо присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань від 26 жовтня 2012 року» ОСОБА_1 здобув ступінь кандидата наук «Адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право», тому безпідставними є твердження представника позивача, що він не мав змоги звернутися до суду із позовом про оскарження наказу про звільнення, у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні.

Заслухавши пояснення представників учасників справи та вирішуючи питання щодо дотримання строку звернення до суду з даним позовом про оскарження наказу відповідача від 28.12.2011 №1347, суд зазначає про таке.

Частина перша статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України регламентує необхідність справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у редакції, яка діє з 15 грудня 2017 року, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС).

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС).

Відповідно до частини четвертої статті 123 КАС (у чинній редакції) якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Місячний строк звернення до суду у справах такої категорії передбачав також КАС у редакції, чинній до 15.12.2017 (але після набрання чинності Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI, яким внесли зміни та доповнення, зокрема, до статті 99 КАС). КАС у первинній редакції передбачав річний строк звернення до суду (в тому числі у спорах, що виникали у зв`язку із проходженням публічної служби).

Тобто звернення до адміністративного суду, відповідно до КАС, завжди було обмежено строками.

Спір у цій справі стосується проходження публічної служби. Водночас, правовідносини, з яких виник цей спір, мали місце у грудні 2011 року, після звільнення позивача з органів внутрішніх справ.

У відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28.12.2011 № 1347 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в міліції.

Вважаючи оскаржуваний наказ від 28.12.2011 № 1347 о/с в частині формулювання звільнення зі служби в міліції за пунктом 64 є Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року за №114 (за порушення дисципліни) протиправним, 30.04.2020 опікун ОСОБА_1 звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з відповідним позовом.

З матеріалів справи судом встановлено, що 03.01.2020 рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 03.01.2020 у справі № 342/743/19 (провадження № 2-о/342/2/2020) ОСОБА_1 визнано недієздатним, його опікуном призначено ОСОБА_2 .

В обгрунтування причин поважності пропуску строку звернення до суду зазначено, що з 30.11.2011 по 28.12.2011 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в Третій Черкаській міській лікарні. З 28.12.2011 по 10.01.2012 перебував на стаціонарному лікуванні в Державному закладі «Спеціальна медико-санітарна частина №14» та з 25.01.2012 по 15.03.2012, з 02.04.2012 по 05.06.2012, з 22.06.2012 по 22.08.2012, з 28.11.2012 по 29.01.2013, з 04.03.2013 по 26.12.2013 перебував на стаціонарному лікуванні у комунальному закладі «Черкаська обласна психіатрична лікарня» Черкаської обласної ради.

При вирішенні питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з даним позовом суд враховує висновки щодо застосування норм права, зокрема ст. 122 України та ст.233 КЗпП України, викладені в постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №815/4532/16 та від 23.05.2018 у справі №820/7112/15.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

У вказаних судових рішеннях Верховний Суд вказав, що нормами Кодексу адміністративного судочинства України та Кодексу законів про працю України встановлено, що для звернення до суду у справах про звільнення встановлено місячний строк, який обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У ч. 1 ст. 233 КЗпП України чітко визначено, що для звернення до суду у справах про звільнення встановлено місячний строк, який обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до частини третьої статті 47 КЗпП України у разі звільнення працівника з ініціативи або уповноваженого ним органу, він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Натомість Кодекс адміністративного судочинства України передбачає, що за загальним правилом строк звернення до суду розпочинається з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями частини третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Нормами Кодексу адміністративного судочинства України та Кодексу законів про працю України встановлено, що для звернення до суду у справах про звільнення встановлено місячний строк, який обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як встановлено судом, про порушення своїх прав, у зв`язку із прийняттям оскаржуваного наказу від 28.12.2011 № 1347 о/с ОСОБА_1 дізнався 04.01.2012, з яким ознайомлений під підпис. Також 04.01.2012 отримав трудову книжку, що підтверджується розпискою (а.с.207).

З матеріалів справи судом також встановлено, що постановою Кам`янського районного суду Черкаської області від 20.02.2013 у справі № 2307/443/12 до ОСОБА_1 застосовано примусові заходи медичного характеру госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

25.11.2013 ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області у справі № 2307/443/12 змінено ОСОБА_1 примусове лікування у психіатричному стаціонарі на амбулаторну допомогу за місцем проживання.

28.11.2013 ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області у справі № 2307/443/12 змінено ОСОБА_1 застосування примусових заходів медичного характеру та продовжено надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Разом з тим, належних та достатніх доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду із даним позовом матеріали справи не містять. Факт перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні з 28.12.2011 по 10.01.2012, з 25.01.2012 по 15.03.2012, з 02.04.2012 по 05.06.2012, з 22.06.2012 по 22.08.2012, з 28.11.2012 по 29.01.2013, з 04.03.2013 по 26.12.2013 не дає достатніх та беззаперечних підстав вважати, що останній не мав можливості звернутися до суду із відповідним позовом, адже у певний період часу, а саме з 11.01.2012 по 24.01.2012, з 16.03.2012 по 01.04.2012, з 06.06.2012 по 21.06.2012, з 23.08.2012 по 27.11.2012 він не перебував на лікуванні. В той же час відповідно до рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області у справі № 342/743/19 ОСОБА_1 визнано недієздатним та встановлено над ним опіку лише 03.01.2020.

До Черкаського окружного адміністративного суду опікун ОСОБА_1 з даним позовом звернувся 30.04.2020, тобто з пропуском місячного строку, передбаченого частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (Affaire prez de Rada Cavanilles c. Espagne № 116/1997/900/1112).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Ілхан проти Туреччини" зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (Ilhan v. Turkey № 22277/93).

Суд звертає увагу, що існування процесуальних строків на оскарження порушених прав, свобод та інтересів зумовлене вимогами щодо забезпечення швидкого та ефективного розгляду справ, дисциплінування поведінки учасників процесу. Саме тому закон передбачає різноманітні способи визначення проміжку часу, протягом якого такі учасники можуть здійснити свої процесуальні права.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі Рябих проти Росії (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі Пономарьов проти України (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п.47 рішення).

Відтак, з метою забезпечення принципу правової визначеності та запобігання порушенню принципу верховенства права суди повинні досліджувати дотримання строку звернення до суду, причини його пропуску та послідовно застосовувати відповідні правові наслідки його спливу.

Частиною 3 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, враховуючи, що ні позивачем, ні його представником не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, суд приходить до висновку про залишення позову ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ліквідаційна комісія управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, про визнання наказу протиправним та зобов`язання вчинити певні дії без розгляду.

Керуючись статтями 240, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання представника Міністерства внутрішніх справ України про залишення позовної заяви без розгляду задовольнити.

Позовну заяву ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ліквідаційна комісія управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, про визнання наказу протиправним та зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу, що залишення позовної заяви без розгляду не позбавляє його права повторного звернення до суду.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку та в строки, що передбачені ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, що передбачені ст.ст.295 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складено 01.09.2020.

Суддя С.М. Гарань