Справа № 826/9395/16
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2020-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2020 року м. Київ № 826/9395/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Арсірія Р.О., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами

за позовом Суб`єкта господарювання - фізичної особи ОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправною та скасування постанови
Прийняв до уваги наступне :

21 червня 2016 року суб`єкт господарювання - фізична особа ОСОБА_1 (далі - позивач у справі) звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовною заявою до Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №№ 002041360, 002061360 від 06.06.2016, вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-38У від 06.06.2016, рішення № 002081306 від 06.06.2016 про застосування санкцій за донарахування фіскальним органом своєчасно не нарахованого єдиного внеску, з мотивів безпідставності їх прийняття.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 20 грудня 2016 року скасував рішення суду першої інстанції та постановив нову постанову, якою задовольнив позовні вимоги, скасував податкові повідомлення-рішення № 002041360 та № 002061360 від 6 червня 2016 року, визнав протиправною та скасував вимогу про сплату боргу № Ф-38У від 6 червня 2016 року та рішення № 002081306 від 6 червня 2016 року.

Постановою Верховного Суду від 11.06.2019 касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року у справі № 826/9395/16 скасовано. Адміністративну справу № 826/9395/16 направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва.

За змістом вимог частини 5 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також КАС України) висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Скасовуючи рішення першої та апеляційної інстанції колегія суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду зазначила наступні висновки і мотиви:

«…Суд апеляційної інстанції задовольняючи позовні вимоги, не здійснив жодного аналізу витрат, заявлених позивачем. Судом не встановлено, чи мали таки витрати відношення до господарської діяльності позивача, чи підтверджено понесення витрат саме позивачем.

Крім того, суд апеляційної інстанції не перевірив загальний розмір витрат, які підтверджуються наданими документами. Зокрема, поза увагою суду апеляційної інстанції залишилось, що окремі фіскальні чеки двічі додані до справи, наприклад фіскальний чек на суму 3942,34 грн від 21 травня 2015 року (арк. с. 107, 108), фіскальний чек на суму 3792,38 грн від 17 липня 2015 року (арк. с. 112, 113).

Суд апеляційної інстанції, відповідно до резолютивної частини рішення, скасував податкове повідомлення-рішення № 002061360 від 6 червня 2016 року. Проте, вказане повідомлення-рішення судом апеляційної інстанції не розглядалось. До матеріалів справи копія такого рішення не долучена, встановити що саме та з яких підстав нараховано вказаним повідомленням-рішенням неможливо.

Разом з тим, не зазначаючи цього в резолютивній частині, в мотивувальній частині рішення, суд апеляційної інстанцій визначає, що підлягає скасуванню податкове повідомлення-рішення від 6 червня 2016 року № . Копія вказаного податкового повідомлення-рішення додана до матеріалів справи (арк. с. 39), але позивачем не оскаржено. Позивач неодноразово висловлював подив, звідки суд міг дізнатись про документ, не наданий жодною стороною. Проте, вказане податкове повідомлення-рішення додано позивачем до позовної заяви.

В свою чергу, судом першої інстанції розглянуто податкові повідомлення-рішення, копії яких надані до справи № та № , але залишено поза увагою, що позивачем оскаржено № 002041306 та № 002061360».

Ухвалою суду від 12.07.2019 прийнято адміністративну справу № 826/9395/16 до свого провадження. Вказано, що справа буде розглядатись одноособово суддею Арсірієм Р.О. в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Запропоновано сторонам надати свої письмові пояснення щодо висновків Верховного Суду, висловлених в постанові від 16.04.2019, що слугували підставою для направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Запропоновано відповідачу, у разі заперечення проти позову, подати у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання даної ухвали відзив на позовну заяву, з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 11.06.2019 по справі №826/9395/16. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 6 ст. 162 КАС України).

Суд зазначає, що прохальна частина позовної заяви містить вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №№ 002041360, 002061360 від 06.06.2016, вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-38У від 06.06.2016, рішення № 002081306 від 06.06.2016 про застосування санкцій за донарахування фіскальним органом своєчасно не нарахованого єдиного внеску, в той же час в матеріалах справи відсутні вказані рішення, що саме та з яких підстав нараховано вказаними повідомленнями-рішеннями неможливо. Надані ж до матеріалів справи рішення позивачем не оскаржуються.

Сторони правом подачі письмових пояснень, відзиву на позовну заяву та відповіді на такий відзив не скористалися, хоча були належним чином повідомлені про часі місце судового розгляду.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку суб`єкта господарювання - фізичної особи ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильність нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, за наслідком чого складено акт №4873/26-58-13-06-17- від 23.05.2016 (далі - акт перевірки).

Зі змісту акту перевірки слідує, що контролюючим органом встановлено наступні порушення податкового законодавства, допущені суб`єктом господарювання - фізичною особою ОСОБА_1 :

- перевіркою п. 2.1 (податок на доходи фізичних осіб від здійснення господарської (незалежної професійної) діяльності) встановлено неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015, недекларування доходу та не сплата податку на доходи фізичних осіб за 2015, чим порушено ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139. ст. 164, п. 177.4 ст. 177 п. 49.1, пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, пп. 16.1.3 п. 16.1, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України;

- перевіркою п. 2.1 (податок на доходи фізичних осіб від здійснення господарської (незалежної професійної) діяльності) п. 2.4 (податок на доходи фізичних осіб з окремих видів доходів, відмінних від здійснення господарської (незалежної професійної) діяльності) встановлено неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015, недекларування суми військового збору та не сплата військового збору за 2015, чим порушено п. 16 1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України;

- перевіркою п. 2.3 (укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, своєчасність, достовірність, повнота нарахування, утримання та сплата податку на доходи фізичних осіб при виплаті доходів на користь платника податків - фізичних осіб) встановлено неподання до податкового органу податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ), неперерахування до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб при виплаті найманим працівникам заробітної плати, чим порушено п. 49.2, пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, п. 51.1 ст. 51, п. 164.6 ст. 164, ст. 167, пп. 168.1.1, пп. 168.1.4 ст. 168, ст. 169, п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України;

- перевіркою встановлені порушення пункту 2.5 (єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування): не подано до ДПІ Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015, не нараховано та не сплачено до бюджету ЄСВ на суму 20 586, 63 грн. за період з 01.04.2015 по 31.12.2015, чим порушено пп. 1, пп. 4 п. 2 ст. 6. п. 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VI від 08.07.2010 зі змінами та доповненнями;

- перевіркою встановлено порушення пункт 2.9 (дотримання вимог іншого законодавства при здійснені діяльності самозайнятою особою), а саме непроведення через реєстратори розрахункових операцій продаж продукції на суму 11 129, 65 грн., чим порушено пункт 1 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 р. №265/95- ВР зі змінами та доповненнями.

З урахуванням висновків, що викладені в акті перевірки, Державною податковою інспекцією у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийнято, зокрема, податкове повідомлення - рішення № від 06.06.2016, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за податковим зобов`язанням у розмірі 8 728,70 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 2 352, 18 (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №1); податкове повідомлення - рішення № від 06.06.2016, яким суб`єкту господарювання - фізичній особі ОСОБА_1 згідно розрахунку штрафних санкцій за несплату військового збору у розмірі 872,87 грн та штрафна санкція у розмірі 218,22 грн. При цьому в матеріалах справи відсутнє оскаржуване податкове повідомлення-рішення № 002061360 від 06.06.2016.

Крім того, контролюючим органом прийнято рішення № від 06.06.2016 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, відповідно до якого до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 1 199,33 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №3) та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.06.2016 №Ф-38У, якою визнано недоїмку зі сплати єдиного внеску у розмірі 20 0586,63 грн. (далі - оскаржувана та/або спірна вимога).

Позивач - ОСОБА_1 не погоджується з висновками Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві, у зв`язку з чим звернулася до суду з позовом.

В той же час, позивач не оскаржив податкові повідомлення-рішення від 06.06.2016 №, №, №.

Вирішуючи спір по суті, суд керується положеннями чинного законодавства, що діяло на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Відповідно до пп. 14.1.54 "ж" п. 14.1 ст. 14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді, зокрема доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Пунктом 22.1 ст. 22 ПК України визначено, шо об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Водночас, платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи (пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК України).

Об`єктом оподаткування резидента, в розрізі п. 163.1 ст. 163 ПК України є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Статтею 164 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пп. 164.1.1 п. 164.1 ст. 164 ПК України), а загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (пп. 164.2.1 п. 164.1 ст. 164 ПК України).

В той же час, загальний річний оподатковуваний дохід, в контексті пп. 164.3.1 п. 164 1 ст. 164 ПК України дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Згідно п. 177.1 ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (п. 177.2 ст. 177 ПК України).

До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів належать документально підтверджені витрати, що виключаються до операційної діяльності згідно розділу III Податкового кодексу України (п. 177.4 ст. 177 ПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в ході розгляду справи встановлено неподання позивачем податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015, недекларування доходу та не сплата податку на доходи фізичних осіб за 2015 у розмірі 8 728,70 грн.

Позивач у позовній заяві зазначає, що висновки контролюючого органу не відповідають книзі обліку доходів і витрат.

Суд, оцінивши вказані доводи, вважає їх безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно п. 177.10 ст. 177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

В матеріалах справи міститься книга обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - книга обліку).

Так, позивачем у вказаній книзі в графі "сума доходу, отриманого від здійснення господарської діяльності або незалежної професійної діяльності" зазначено суму доходу у розмірі - 101 800, 35 грн, а в графі "сума витрат, пов`язаних з придбаванням товарів (робіт, послуг) зазначено 134 733, 82 грн.

В той же час, згідно акту перевірки контролюючим органом з наданих документів суб`єктом господарювання - фізичною особою ОСОБА_1 , а саме банківських виписок, договору суборенди СА-Р №1 від 31.05.2006, квитанції про оплату оренди встановлено понесення витрат, пов`язаних з господарською діяльністю в сумі 43 690, 00 грн. Окремі фіскальні чеки двічі додані до справи, наприклад фіскальний чек на суму 3942,34 грн від 21 травня 2015 року (арк. с. 107, 108), фіскальний чек на суму 3792,38 грн від 17 липня 2015 року (арк. с. 112, 113)

Відтак, позивачем в ході розгляду справи не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх витрат в розмірі 134 733, 82 грн, а тому доводи викладені відповідачем в акті перевірки суб`єктом господарювання - фізичною особою ОСОБА_1 не спростовано.

Посилання позивача на відсутність фіксування в акті перевірки порушення нею п. 177.10 ст. 177 ПК України не є підтверджуючим фактом відсутності порушення, що встановлено податковим органом.

Згідно п. 120.1 ст. 120 ПК України неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Позивачем в ході розгляду справи не доведено факту подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015, а відтак застосування контролюючим органом штрафної санкції у розмірі 170, 00 грн. є правомірним.

Позивачем ані в позовній заяві, ані під час розгляду справи не наведено правого обґрунтування щодо підстав для скасування спірного рішення №002061360, як і не надано до матеріалів справи оскаржуваного рішення.

Приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності, суд погоджується з висновком Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про порушення позивачем ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139. ст. 164, п. 177.4 ст. 177 п. 49.1, пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, пп. 16.1.3 п. 16.1, п. 179.1 ст. 179 п. 16 1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

В свою чергу суд зазначає, що оскаржуваних ППР №№ 002041360, 002061360 від 06.06.2016, контролюючим органом не приймалось, в матеріалах справи вони відсутні. За наслідками проведеної перевірки були прийняті інші ППР, про що вказав Верховний Суд у своїй постанові. Жодних пояснень, уточнень позивач чи то її представник до матеріалів справи не надав, що є підставою для відмови у позові в цій частині.

Оцінюючи правомірність прийняття Державною податковою інспекцією у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві оскаржуваної вимоги, суд звертає увагу на наступне.

Так, в ході перевірки відповідачем визначено чистий оподаткований дохід, на який нараховується єдиний соціальний внесок в розмірі 58 191,35 грн.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI).

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (ч. 11 ст. 8 Закону №2464-VI).

Частиною 8 ст. 9 Закону №2464-VI, серед іншого, встановлено, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Позивачем в ході розгляд справи не спростовано висновків викладених в акті перевірки щодо не нарахування та не сплати до бюджету єдиного соціального внеску на суму 20 586, 63 грн.

З огляду на вказані обставини, суд погоджується з доводами відповідача про порушення позивачем пп. 1, пп. 4 п. 2 ст. 6. п. 8 ст. 9 Закону №2464-VI, а відтак відсутні підстави для скасування спірної вимоги.

Як наслідок, судом не вбачається підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення №002081306 від 06.06.2016 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, оскільки вказане рішення контролюючим органом не приймалось.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Право на змагальні провадження повинно надаватись у задовільних умовах: сторона у справі повинна мати можливість ознайомитись із доказами у суді, і коментувати їх існування, зміст та достовірність у належній формі у встановлений час (Krиmбш and Others v. the Czech Republic (Krиmбш та інші проти Чеської республіки), § 42; Immeubles Groupe Kosser v. France (Іммебль Груп Коссер проти Франції), § 26), за необхідності, отримати відкладення справи (Yvon v. France (Івон проти Франції), § 39).

Довіра сторін суду заснована на знанні того, що у них була можливість висловити погляди щодо кожного документа у справі (у тому числі документи, що суд отримав за своїм клопотанням: K.S. v. Finland (К. С. проти Фінляндії), § 22) (Niderцst-Huber v. Switzerland (Нідерьост-Хубер проти Швейцарії), § 29; Pellegrini v. Italy (Пеллеґріні проти Італії), § 45).

Принцип "рівності сторін" є складовою більш широкого розуміння поняття справедливого судового розгляду. Умова "рівності сторін" у розумінні "справедливого балансу" між сторонами фактично застосовується як у цивільних, так і у кримінальних провадженнях (Feldbrugge v. the Netherlands (Фелдбрюгге проти Нідерландів), § 44).

Зміст: забезпечення "справедливого балансу" між сторонами: рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази, в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента: Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands (Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів), § 33.

Кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (серед інших рішень та mutatis mutandis, "Кресс проти Франції" (Kress v. France), [GC], № 39594/98, п. 72, ECHR 2001-VI; "Ф.С.Б. проти Італії" (F.C.B. v. Italy) від 28 серпня 1991 року, Серія A № 208-B, п. 33; "Т. проти Італії" (Т. v. Italy) від 12 жовтня 1992 року, Серія A № 245-C, п. 26; та "Кайя проти Австрії" (Kaya v. Austria), № 54698/00, п. 28, від 8 червня 2006 року).

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них. (Рішення у справі "Ruiz-Mateos проти Іспанії", п. 63).

Згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог суб`єкта господарювання фізичної особи ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову, підстави для присудження понесених позивачем документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову суб`єкта господарювання - фізичної особи ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Суб`єкт господарювання - фізична особа ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

Державна податкова інспекція у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (03151, м.Київ, вул.Смілянська, 6)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р.О. Арсірій