Справа № 640/15872/19
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2020-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2020 року м. Київ № 640/15872/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
до третя особаГоловного управління юстиції у м. Києві (03151, м. Київ, вулиця Є.Сверстюка, 15) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 )
про скасування державної реєстрації ,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління юстиції у місті Києві (надалі по тексту - відповідач), треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить суд: визнати неправомірним та скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Тарнавської Світлани Володимирівни про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №26505067 від 26 листопада 2015 року щодо об`єкту нерухомого майна - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 .

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що інформація, вказана в офіційних документах на будинок, розміщений по АДРЕСА_4 не відповідає дійсності в частині площі будинку, яка дійсно є значно більшою, ніж вказано у свідоцтві та витягу з реєстру, що порушує права позивача і завдає йому шкоду. Також позивач стверджувала, що висновком експерта КНДІСЕ від 01 квітня 2019 року №8-4/243, наданим у кримінальному провадженні №0000023 встановлено, що документи, подані для державної реєстрації права власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна, виконані не позивачем, а іншою особою.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 серпня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У відзиві на адміністративний позов представник відповідача зазначив, що при опрацюванні прийнятої заяви від 24 листопада 2015 року №14462121 про державну реєстрацію прав, а саме: права власності на житловий будинок, що розташований у АДРЕСА_4 за ОСОБА_1 державним реєстратором Управління державної реєстрації головного управління у місті Києві Тарнавською С.В. дотримано всіх вимог, встановлених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868.

У відповіді на відзив представник позивача стверджувала, що обставини, встановлені експертним висновком відповідно до вимог статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають повторному доказуванню і є доведеними та не спростованими іншими доказами. Також, на переконання представника позивача, відповідачем не спростовані подані позивачем докази того, що фактична площа будинку значно більша за площу, вказану у свідоцтві від 26 листопада 2015 року, що додатково вказує на невідповідність поданих для державної реєстрації документів вимогам закону як через наявність підроблених підписів, так і через недостовірні дані.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2020 року залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 .

У письмових поясненнях щодо суті позовних вимог представник третьої особи - ОСОБА_3 зазначив, що у державного реєстратора були відсутні підстави для прийняття рішення про відмову у державній реєстрації прав, враховуючи поданий позивачем повний пакет документів. Також представник третьої особи просив врахувати, що позивачем не надано доказів, що документи для державної реєстрації будинку не подавалися нею особисто, підпис в наданих державному реєстратору документах підроблений, а інформацію про те, що дані, вказані в офіційних правовстановлюючих документах, не відповідають дійсності в частині площі будинку стали їй відомі лише у 2017 році. Крім того, позивач не надала до суду докази її звернення до відповідних осіб із відповідною заявою про внесення змін до даних в Державному реєстрі прав, як і не надано рішення реєстратора про відмову у внесенні змін до запису про право власності.

З огляду на викладене вище та відсутність підстав для розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі матеріалів.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З наявних матеріалів справи вбачається, що з 04 червня 2007 року ОСОБА_1 є власником земельних ділянок АДРЕСА_4 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26 листопада 2015 року та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрацію їх обтяжень, ОСОБА_1 є власником житлового будинку по АДРЕСА_4 загальною площею 490,3 кв.м., житловою площею 111 кв.м.

Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 26505067 від 26 листопада 2015 року щодо вказаного вище нерухомого майна прийнято Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в місті Києві.

Як стверджує позивач, після проведення технічної інвентаризації і виготовлення Товариством з обмеженою відповідальністю «Риман Бюро» технічного паспорту на будинок по АДРЕСА_4 , згідно даних технічного паспорту від 10 листопада 2017 року загальна площа даного будинку становить 779,3 кв.м., в тому числі 312,4 кв.м. житлової площі.

01 квітня 2019 року у кримінальному провадженні за № 0000023 від 31 січня 2018 року, відкритому за заявою ОСОБА_1 , проведено почеркознавчу експертизу № 8-4/243, за результатами якої встановлено, що підписи на документах, які стали підставою для державної реєстрації вищевказаного будинку, зокрема декларації про початок будівельних робіт, повідомленні про внесення змін у декларацію про початок будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про те, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 26505067 від 26 листопада 2015 року щодо об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 прийняте Управлінням державної реєстрації ГТУЮ в м. Києві є незаконним, що і зумовило її звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Частинами 1-2, 4 статті 182 Цивільного кодексу України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначає Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV (в редакції, станом на момент проведення спірної державної реєстрації).

Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №1952-IV обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме - право власності на нерухоме майно.

Згідно ст.15 Закону №1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводилася в такому порядку:

- прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

- встановлення, факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

- прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

- внесення записів до Державного реєстру прав;

- видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених ст. 18 Закону;

- надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Як вбачається із пункту 7 статті 7 Закону №1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого право набувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

З матеріалів реєстраційної справи вбачається, що саме ОСОБА_1 подавала до державного реєстратора відповідну заяву та необхідний пакет документів для здійснення державної реєстрації права власності на вищезазначений житловий будинок.

При цьому, нормами чинного на момент вчинення спірного рішення про державну реєстрацію законодавства на державного реєстратора не покладався обов`язок здійснення перевірки достовірності наявних на поданих документах підписів, оскільки державний реєстратор при здійсненні державної реєстрації встановлює факт відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень.

Водночас, як стверджує сам позивач, про наявні розбіжності щодо площі нерухомого об`єкта, що належить їй на праві власності, ОСОБА_1 дізналась у листопаді 2017 року, тобто після здійсненої державної реєстрації права власності на такий об`єкт.

Вимогами частини 1 статті 26 Закону №1952-IV (станом на листопад 2017 року) передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

У разі зміни ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав.

Тобто, виявлення розбіжностей/наявних помилок є підставою для внесення змін до записів Державного реєстру прав, а не скасування державної реєстрації, як стверджує позивач.

Аналіз наведених норм чинного законодавства свідчать, що норми чинного законодавства передбачають заявочний принцип внесення таких змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав або скасовування записів Державного реєстру прав.

Водночас, матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 до уповноваженого органу із заявою про внесення змін до записів Державного реєстру прав, які стосуються, зокрема, технічних характеристик об`єкта нерухомого майна. Крім того, матеріали справи не містять доказів прийняття державним реєстратором рішень про відмову у внесенні змін до запису про право власності.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами частини 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати стягненню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.Б. Федорчук