Справа № 200/8907/19-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2020-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року справа №200/8907/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Геращенка І.В., суддів: Арабей Т.Г, Міронової Г.М.,

секретар судового засідання - Мирошниченко О.Л.,

за участю:

представника позивача - Дерека Д.В., на підставі довіреності від 27.12.2019 року,

представника відповідача - Гламаздіна О.О., на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань,

представника відповідача - Мороз О.С. на підставі довіреності від 05.02.2020 року № 771/9/28-10-10-18,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Техремпоставка» на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року у справі № 200/8907/19-а (головуючий І інстанції Лазарєв В.В., текст рішення складено у приміщенні суду за адресою: вул. Добровольського, 1, м. Слов`янськ Донецької області) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Техремпоставка» до Офісу великих платників податків Державної податкової служби про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Техремпоставка» (далі-позивач, ТОВ «Техремпоставка») звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі-відповідач, Офіс) в якому просило:

- визнати протиправними дії Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо нарахування та погашення в інтегрованій картці платника податків ТОВ «Техремпоставка» процентів за користування розстроченням у розмірі 2 506 133,43 грн за кодом платежу 30 «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» та у розмірі 19 062 914, 94 грн за кодом платежу 85 «Податок на прибуток приватних підприємств»;

- зобов`язати Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби здійснити корегування даних інтегрованої картки платника шляхом виключення з інтегрованої картки платника податків ТОВ «Техремпоставка» нарахованих та погашених процентів за користування розстроченням у розмірі 2 506 133,43 грн за кодом платежу 30 «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)», у розмірі 19 062 914,94 грн за кодом платежу 85 .

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач не погодився з вказаним рішенням суду та подав апеляційну скаргу в якій послався на невірне встановлення обставин у справі та застосування норм права. Просив скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року та ухвалити нове судове рішення яким задовольнити позов у повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що чинним законодавством взагалі не передбачено право відповідача на проведення інвентаризації розстрочень (відстрочень) на предмет виявлення некоректно нарахованих процентів за користування цими розстроченнями (відстроченнями), а порядок коригування інтегрованої картки відповідачем не дотримано. Відповідач здійснив коригування без посилання та використання первинних документів. Вважає, незрозумілим посилання суду та відповідача про нарахування процентів на рішенням Державної фіскальної служби України № 244/6/10 від 30.07.2015 року, № 244/6/11 від 30.07.2015 року, № 244/6/12 від 30.07.2015 року № 244/6/13 від 30.07.2015 року, № 244/6/14 від 30.07.2015 року, № 244/6/15 від 30.07.2015 року, № 244/6/16 від 30.07.2015 року, № 312/26 від 28.08.2015 року, № 372 від 30.09.2015 року, № 373 від 30.09.2015 року, № 369 від 30.09.2015 року № 367 від 30.09.2015 року, № 453/2/4 від 30.10.2015 року, № 499 від 30.11.2015 року, оскільки всі вказані рішення надані державною фіскальною службою України та діяли у 2015 році, однак у 2016 році вони не діяли, а тому на них не могли нараховуватися проценти у 2016 році. Також вважає, що позивачем підтверджено, що поза одним бюджетним роком, протягом 2015-2016 року розстрочки не надавалися, оскільки відповідач посилається на рішення Державної фіскальної служби України, а не на рішення Мінфіну. Звертає увагу, що з метою з`ясування підстав нарахування процентів та отримання їх розрахунку, позивач двічі звертався до відповідача з запитами № 115 від 03.05.2019 року та № 118 від 15.05.2019 року, однак розрахунку не отримав. Тільки після трьох місяців з дня відкриття провадження по справі, 28.10.2019 року відповідач надав розрахунок процентів, без його надсилання позивачу. На думку апелянта, саме на відповідача покладено обов`язок доказування правомірності нарахування процентів, та наявність законних підстав й вірності розрахунку, відповідачем не доведено правомірність своїх дій щодо коригування інтегрованої картки позивача шляхом визначення додатково процентів за користування розстроченням, адже при нарахуванні процентів відповідач взагалі не користувався показниками з рішень щодо дії розстрочки, графіку та суми погашення розстрочки, застосування ставки відсотків, розрахунки містять чисельні суперечності, відсутнє підтвердження дат погашення розстрочок, наявні дублювання нарахувань, нарахування на на неіснуючи розстрочки. Стосовно пропущення 1095 днів для донарахування грошових зобов`язань посилається на постанови Верховного Суду від 16.10.2018 року у справі № 826/1711/17 та від 07.08.2018 року у справі № 813/2520/17 відповідно до яких відповідач, нараховуючи проценти в інтегрованій картці позивача, здійснив саме визначення суми грошового зобов`язання, яке підлягає сплаті. Вважає, що відповідачем порушено порядок подання доказів та їх неналежного вигляду, оскільки судом прийнято до уваги копії рішень про розстрочення, які надані відповідачем разом з додатковими поясненнями відповідача від 15.11.2019 року вже після закриття підготовчого провадження, на етапі дослідження доказів, без клопотання про приєднання їх до матеріалів справи та доказів надіслання позивачу. На думку апелянта, докази взагалі засвідчені невідомою особою, яка навіть не є працівником відповідача та повноваження якої не підтверджено відповідачем (т.3, а.с.20-36).

Від податкового органу надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що позивачем не заперечується факт отримання протягом 2015 року розстрочень грошових зобов`язань, однак інформацію про дати погашення розстрочень в повному обсязі дати та обсяги сплачених процентів підприємством до суду не надано. Вважає, доводи апеляційної необґрунтованими та помилковими, просив відмовити у її задоволенні а рішення суду першої інстанції залишити без змін (т.3, а.с. 67-69).

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2020 року витребувано у Офісу великих платників податків Державної податкової служби докази щодо документального та правового обґрунтування прийняття рішення № 8 від 26.04.2019 року про нарахування процентів за користування розстроченням (т.1, а.с. 202).

На виконання вимог вказаної ухвали відповідачем на адресу апеляційного суду надіслано додаткові пояснення в яких зазначено, що при виявленні некоректних базових записів структурними підрозділами за напрямами роботи готується коригуючий документ з обов`язковим посиланням на первинний документ, показники якого виправляються. Коригування даних в інформаційній системі органів ДФС здійснюється підрозділами, відповідальними за введення таких даних з первинних документів, за поточною. На думку відповідача, при корегуванні облікових показників, посилання на первинні документи порядком не передбачено. Також зазначив, що позивач не спростував факту надання ДФС розстрочень та повідомляв, що підприємством дані розстрочення були сплачені, а також проценти по ним.

Позивачем до апеляційного суду також надано письмові пояснення з яких вбачається, що відповідач не відобразив в інтегрованій картці позивача 19108262,85 грн, в той час, як згідно з витягом з інтегрованої картки на дату прийняття підприємства на облік до Дніпропетровського управління, яка згідно з поясненнями відповідача відображає дійсний стан розрахунків, відображено нарахування процентів у розмірі 19022770,45 грн, а в кабінеті платника податків нараховано третю суму 19062914,94 грн, яку також зазначено в рішенні № 8 від 26.04.2019 року про нарахування процентів за користування розстроченням.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представники відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечували.

Суд, заслухав суддю - доповідача, пояснення сторін, перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, встановив наступне.

Позивач - ТОВ «Техремпоставка» зареєстрований та обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Код , місцезнаходження: 85612, Донецька область, Мар`їнський район, місто Курахове, вулиця Енергетиків, будинок 34, про що свідчать відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т. 1, а.с. 14-17).

Рішеннями Державної фіскальної служби України підприємству розстрочено грошові зобов`язання, а саме:

1) рішенням № 244/6/10 від 30.07.2015 року надано розстрочку сплати податку на додану вартість у розмірі 19 271 590,00 грн., розстрочення надане з 30.07.15 по 30.09.15 (т. 2, а.с. 177);

2) рішенням № 244/6/11 від 30.07.2015 року надано розстрочку сплати авансових внесків з податку на прибуток у розмірі 7 901 254,00 грн., розстрочення надане з 30.07.15 по 30.09.15 (т. 2, а.с. 178);

3) рішенням № 244/6/12 від 30.07.2015 року надано розстрочку сплати авансових внесків з податку на прибуток у розмірі 8 610 418,61 грн., розстрочення надане з 30.07.15 по 30.09.15 (т. 2, а.с. 179);

4) рішенням № 244/6/13 від 30.07.2015 року надано розстрочку сплати авансових внесків з податку на прибуток у розмірі 8 384 421,09 грн., розстрочення надане з 30.07.15 по 30.09.15 (т. 2, а.с. 180);

5) рішенням № 244/6/14 від 30.07.2015 року надано розстрочку сплати авансових внесків з податку на прибуток у розмірі 3 997 006,24 грн., розстрочення надане з 30.07.15 по 30.09.15 (т. 2, а.с. 181);

6) рішенням № 244/6/15 від 30.07.2015 року надано розстрочку сплати податку на прибуток у розмірі 25 620 588,00 грн., розстрочення надане з 30.07.15 по 30.09.15 (т. 2, а.с. 182);

7) рішенням № 244/6/16 від 30.07.2015 року надано розстрочку сплати податку на додану вартість у розмірі 22 766 541,24 грн., розстрочення надане з 30.07.15 по 30.09.15 (т. 2, а.с. 183);

8) рішенням № 312/26 від 28.08.2015 року надано розстрочку сплати авансових внесків з податку на прибуток у розмірі 7 901 257,00 грн. та податку на прибуток у розмірі 18 586 287,00 грн., розстрочення надане з 30.08.15 по 30.10.15 (т. 2, а.с. 191);

9) рішенням № 372 від 30.09.2015 року надано розстрочку сплати авансових внесків з податку на прибуток у розмірі 3 492 658,38 грн., у тому числі основний платіж - 249 069,94 грн., пеня - 3 243 588,44 грн., розстрочення надане з 30.09.15 по 30.11.15 (т. 2, а.с. 192);

10) рішенням № 373 від 30.09.2015 року надано розстрочку сплати авансових внесків з податку на прибуток у розмірі 8 376 628,08 грн., у тому числі основний платіж - 7 901 254,00 грн., пеня - 475 374,08 грн., розстрочення надане з 30.09.15 по 30.11.15 (т. 2, а.с. 193);

11) рішенням № 369 від 30.09.2015 року надано розстрочку сплати авансових внесків з податку на прибуток у розмірі 9 335 169,24 грн., розстрочення надане з 30.09.15 по 30.11.15 (т. 2, а.с. 169);

12) рішенням № 367 від 30.09.2015 року надано розстрочку сплати авансових внесків з податку на прибуток у розмірі 7 901 254,00 грн., розстрочення надане з 30.09.15 по 30.11.15 (т. 2, а.с. 170);

13) рішенням № 453/2/4 від 30.10.2015 року надано розстрочку сплати авансових внесків з податку на прибуток у розмірі 7 901 254,00 грн., розстрочення надане з 30.10.15 по 30.12.15 (т. 2, а.с. 184);

14) рішенням № 499 від 30.11.2015 року надано розстрочку сплати авансових внесків з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 7 901 254,00 грн., розстрочення надане з 30.11.15 по 30.12.15 (т. 2, а.с. 171);

15) рішенням № 519 від 31.12.2015 року надано розстрочку сплати податку на прибуток у розмірі 39 506 270,00 грн., розстрочення надане з 01.01.16 по 29.04.16 (т. 2, а.с. 172);

16) рішенням № 520 від 31.12.2015 року надано розстрочку сплати податку на прибуток у розмірі 38 756 818,77 грн., у тому числі основний платіж - 34 976 032,00 грн., пеня - 3 780 786,77 грн., розстрочення надане з 01.01.16 по 29.04.16 (т. 2, а.с. 173);

17) рішенням № 521 від 31.12.2015 року надано розстрочку сплати податку на додану вартість у розмірі 18 777 868,84 грн., розстрочення надане з 01.01.16 по 29.04.16 (т. 2, а.с. 174);

18) рішенням № 522 від 31.12.2015 року надано розстрочку сплати податку на додану вартість у розмірі 8 890 287,08 грн., у тому числі основний платіж - 5 532 681,49 грн., пеня - 3 357 605,59 грн., розстрочення надане з 01.01.16 по 29.04.16 (т. 2, а.с. 175);

19) рішенням № 532 від 31.12.2015 року надано розстрочку сплати податку на прибуток у розмірі 38 826 257,16 грн., у тому числі основний платіж - 38 350 833,16 грн., пеня - 475 374,08 грн., розстрочення надане з 01.01.16 по 29.04.16 (т. 2, а.с. 176).

Під час проведення інвентаризації ІКП позивача було встановлено, що ТОВ «Техремпоставка», яке до 16.09.2016 року перебувало на обліку СДПІ з ОВП у м. Донецьку МГУ ДФС при перенесенні баз даних виник технічний збій, при якому частина процентів за користування розстроченнями (відстроченнями) грошового зобов`язання (податкового боргу) в ІКП платника перестала відображатися.

26 квітня 2019 року заступником керівника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, на підставі статті 100 Податкового кодексу України, п. 4.2 Порядку розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань та податкового боргу платників податків, затвердженого Наказом Міндоходів від 10.10.2013 року № 574, відповідно до листа ДФС України від 10.04.2019 року № 12002/7/99-99-17-04-17 та службової записки Дніпропетровського управління Офісу ВПП ДФС від 25.04.2019 року № 28197/28-10-46-21-08, прийнято рішення № 8 про проведення нарахування в інтегрованій картці ТОВ «Техремпоставка» процентів за користування розстроченнями, що діяли протягом 2016 року, у сумі 21 569 048,37 грн., у тому числі з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) - 2 506 133,43 грн., з податку на прибуток приватних підприємств - 19 062 914,94 грн. (т. 1, а.с. 234).

У зв`язку з цим, на підставі рішення керівника від 26.04.2019 року № 8 здійснено нарахування суми процентів за користування розстроченням в ІКП позивача на загальну суму 21 569 048,37 грн., у тому числі по податку на додану вартість (14060100) 2 506 133,43 грн., та податку на прибуток приватних підприємств (11021000) 19 062 914,94 грн.

Не погодившись із вказаними діями відповідача 17.05.2019 року позивачем подано до Державної фіскальної служби України скаргу про скасування вимоги від 08.05.2019 року № 652-46, рішення про опис майна у податкову заставу від 08.05.2019 року та визнання протиправними дій Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо нарахування в ІКП з податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) за кодом класифікації доходів бюджету 14010100 заборгованості з процентів за користування відстроченням у розмірі 2 506 133,43 грн. та в ІКП з податку на прибуток приватних підприємств за кодом класифікації доходів бюджету 1102100 заборгованості з процентів за користування відстроченням у розмірі 19 062 914,94 грн та зобов`язати скасувати такі донарахування.

Як вбачається з листа Державної фіскальної служб України від 18.06.2019 року № 30823/6/99-99-17-05-15, скарга позивача залишена без задоволення із посиланням на відсутність предмету оскарження (т. 1, а.с. 47).

Вважаючи дії відповідача щодо нарахування та погашення в ІКП позивача суми процентів за користування розстроченнями у розмірі 21 569 048,37 грн. та її погашення за рахунок поточних платежів та наявної переплати неправомірними, позивач звернувся до суду.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі пункту 100.1 статті 100 Податкового кодексу України (далі - ПК України) в редакції, яка діяла станом на квітень 2016 року, розстроченням, відстроченням грошових зобов`язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов`язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному пунктом 129.4 статті 129 цього Кодексу

Згідно пункту 129.4. статті 129 ПК України пеня, визначена підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 цієї статті, нараховується на суму податкового боргу (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого податкового боргу або на день його (його частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожний календарний день прострочення у його сплаті.

Відповідно до пункту 100.1. статті 100 ПК України в редакції, яка діяла на час вчинення відповідачем оскаржених дій, передбачає, що розстроченням, відстроченням грошових зобов`язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов`язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день прийняття контролюючим органом рішення про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 року № 422 (далі - Порядок №422) з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску органами ДФС відкриваються інтегровані картки платника (далі ІКП) за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

ІПК містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

На підставі пункту 2 розділу І Порядку №422 оперативний облік - процес відображення, систематизації та узагальнення первинних показників через їх перетворення в облікові показники в інтегрованій картці платника (далі - ІКП).

Первинні показники - показники, що містяться у первинних документах та є визначальними для характеристики процесів адміністрування податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів та єдиного внеску.

Первинні документи - документи, що складені платниками податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску та/або органами ДФС, іншими органами влади згідно з чинним законодавством (податкові декларації, митні декларації, аркуші коригування, уточнюючі розрахунки, податкові повідомлення-рішення, рішення контролюючого органу, вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, судові рішення, рішення про розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу), інформація органів Державної казначейської служби України про надходження податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів та єдиного внеску тощо)

Згідно пункту 4 розділу І Порядку №422 відповідальними за достовірність відображення в інформаційній системі органів ДФС первинних показників є працівники структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи.

Як визначено пунктом 5 розділу І Порядку №422 контроль достовірності первинних показників за податками і зборами, митними та іншими платежами до бюджетів та єдиним внеском здійснюється керівниками структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи.

Загальний контроль за достовірністю відображення в ІКП облікових показників забезпечується підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень.

Дії працівників органів ДФС при відображенні в інформаційній системі органів ДФС первинних показників фіксуються із зазначенням ідентифікатора користувача, дати та часу дії.

При виявленні некоректних базових записів структурними підрозділами за напрямами роботи готується коригуючий документ з обов`язковим посиланням на первинний документ, показники якого виправляються. Коригування даних в інформаційній системі органів ДФС здійснюється підрозділами, відповідальними за введення таких даних з первинних документів, за поточною датою.

У разі необхідності коригування облікових показників ІКП у ручному режимі таке коригування здійснюється виключно за рішенням керівника (заступника керівника) органу ДФС, підготовленим відповідним структурним підрозділом за напрямом роботи.

Отже, податковий орган, якщо виявить некоректні базові записи показників ІКП повинен скласти коригуючий документ з обов`язковим посиланням на первинний документ, показники якого виправляються.

В разі, якщо коригування відбувається в ручному режимі таке коригування здійснюється виключно за рішенням керівника (заступника керівника) органу ДФС.

Відповідач посилається, що ним фактично здійснено коригування суми процентів за користування розстроченням, які з технічних причин зникли з ІКП, на загальну суму 21569048,37 грн, в тому числі по податку на додану вартість (14060100) - 2506133,43 грн, та по податку на прибуток приватних підприємств (11021000) - 19062914,94 грн, про що прийнято рішення № 8 від 26.04.2019 року (т.1, а.с. 234).

Між тим в рішенні № 8 від 26 квітня 2019 року зазначено не про коригування суми процентів за користування розстроченням, а про нарахування процентів за користування розстроченням в ІКП, зокрема, за податком на додану вартість у сумі 2506133,43 грн, та податком на прибуток приватних підприємств у сумі 19062914,94 грн, на підставі ст.100 ПК України та п.4.2 Порядку розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань та податкового боргу платників податків, затвердженого наказом Міндоходів № 574 від 10.10.2013 року.

Таким чином, податковий орган в порушення вищезазначених вимог Податкового кодексу України вказаним рішенням визначив грошові зобов`язання позивачу, які товариство сплатило в 2016 році.

Однак, рішення про коригування базових записів показників ІКП відповідачем суду не надано, як і не надано коригуючий документ з посиланням на первинний документ, показники якого виправляються.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність прийняття рішення № 8 від 26.04.2019 року про нарахування процентів за користування розстроченням, це рішення по суті не є рішенням про коригування показників ІКП, доказів прийняття такого рішення податковим органом не надано, що свідчить про протиправність рішення № 8 від 26.04.2019 року, тому воно підлягає скасування.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Позивач просив визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та погашення в інтегрованій картці платника податків ТОВ «Техремпоставка» процентів за користування розстроченням у розмірі 2 506 133,43 грн за кодом платежу 30 «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» та у розмірі 19 062 914, 94 грн за кодом платежу 85 «Податок на прибуток приватних підприємств».

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Обов`язковою ознакою нормативно-правового акту чи правового акту індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення.

Самі по собі дії чи бездіяльність податкового органу про нарахування процентів при наявності рішення про таке нарахування не тягнуть за собою правових наслідків для позивача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що для повного захисту прав позивача необхідно вийти за межі позовних вимог відповідно до ст.9 КАС України та визнати протиправним та скасувати рішення заступника начальника Офісу великих платників податків ДФС № 8 від 26.04.2019 року про нарахування процентів за користування розстроченням, оскільки саме рішення породжує для позивача певні правові наслідки.

Отже, зазначене обумовлює часткове задоволення позовних вимог.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити корегування даних інтегрованої картки платника шляхом виключення з інтегрованої картки платника податків ТОВ «Техремпоставка» нарахованих та погашених процентів за користування розстроченням у розмірі 2 506 133,43 грн за кодом платежу 30 «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)», у розмірі 19 062 914,94 грн за кодом платежу 85 суд зазначає наступне.

Дані ІКП ТОВ «Техремпоставка» за 8 місяців 2016 року (на час перебування ТОВ «Техремпоставка» на обліку в СДПІ у м. Донецьку та станом на 24.03.2019 року та після переведення до Офісу великих платників податків ДФС) в інтегрованій картці платника податків змінилися суми нарахованих та погашених процентів за користування розстроченням у розмірі 2 506 133,43 грн за кодом платежу 30 «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)», у розмірі 19 062 914,94 грн за кодом платежу 85 .

З огляду на Порядок № 422 у податкового органу наявні повноваження щодо коригування даних в інформаційній системі у разі виявлення некоректних базових записів, тому відповідач в даному випадку зобов`язаний здійснити коригування даних ІКП позивача відповідно до вимог Порядку № 422 - виключити з інтегрованої картки платника податків ТОВ «Техремпоставка» нарахованих та погашених процентів за користування розстроченням у розмірі 2 506 133,43 грн за кодом платежу 30 «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)», у розмірі 19 062 914,94 грн за кодом платежу 85 .

При цьому суд не приймає доводи податкового органу щодо правомірності прийнятого рішення та дій по коригуванню показників ІКП товариства, оскільки ці доводи суперечать приписам Порядку № 422, а також не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Суд вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Під час розгляду справи, позивачем заявлено клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у сумі 38000,00 грн та витрати пов`язані з прибуттям до суду на суму 2876,55 грн на загальну суму 40876,55грн.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, на підтвердження здійснення правової допомоги суду має бути надано докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження здійсненної правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися в акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 1 жовтня 2018 року у справі № 569/17904/17.

Позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані із прибуттям до суду в сумі 40876,55 грн.

В якості доказів надання та оплати адвокатських послуг позивачем наданий:

- договір про надання правової допомоги від 01.04.2019 року № 157-ТРП (т.2, а.с. 228);

- додаткова угода № 1 до договору про надання правової допомоги від 01.04.2019 року № 157-ТРП (т.2, а.с. 234-236);

- акт надання послуг № 2 від 28.11.2019 року (т.2, а.с.237-238);

- посадочні документи АТ «Укрзалізниця» на імя представника позивача (т.2, а.с. 237-238).

Відповідно до ч. 1 ст. 135 КАС України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю.

Суд не може втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всього розміру гонору до суму, що підлягає стягненню на користь позивача за рахунок відповідача у разі задоволення позову, судом має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Закону № 5076-VI. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 рішення суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У той же час, аналізуючи здійснені адвокатом послуги за критеріями, визначеними у ч. 5 ст. 134 КАС України та на предмет неминучості - критерію, що застосовується Європейським судом з прав людини, суд зазначає наступне.

Суд вважає, що позивачем надані належні докази в підтвердження реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності, а також розумності їхнього розміру, тобто, фактичного та обґрунтованого понесення витрат.

За приписами ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Враховуючи викладене, виходячи з конкретних обставин справи, суд апеляційної інстанції вважає, що визначений розмір витрат на професійну правничу допомогу та витрат пов`язаних з прибуттям до суду в сумі 40876,55 грн, є обґрунтованими та об`єктивними, і такими, що підпадають під критерій розумності, а також відповідають розміру ціни позову, розміру витрат на правову допомогу та фактичних витрат з прибуттям до суду, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір в сумі 19210,00 грн., при поданні апеляційної скарги - 28815,00 грн.

Судом апеляційної інстанції задоволені позовні вимоги в частині вимог майнового характеру.

Водночас, суд зазначає, що позивачем заявлені взаємопов`язані вимоги, які складаються з вимог немайнового та майнового характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Враховуючи фактичне задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню всі витрати зі сплати судового збору на загальну суму 48025 грн. Загальна сума яка підлягає стягненню з податкового органу у зв`язку з судовими витратами позивачем по справі складає 88901,55грн.

Керуючись статтями 139, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Техремпоставка» на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року у справі № 200/8907/19-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Техремпоставка» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року у справі № 200/8907/19-а - скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Техремпоставка» на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року у справі № 200/8907/19-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Техремпоставка» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення заступника начальника Офісу великих платників ДФС № 8 від 26.04.2019 року про нарахування процентів за користування розстроченням Товариству з обмеженою відповідальністю «Техремпоставка».

Зобов`язати Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби здійснити корегування даних інтегрованої картки платника шляхом виключення з інтегрованої картки платника податків ТОВ «Техремпоставка» нарахованих та погашених процентів за користування розстроченням у розмірі 2 506 133,43 грн за кодом платежу 30 «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)», у розмірі 19 062 914,94 грн за кодом платежу 85 .

В задоволенні решти позовних вимог про визнання протиправними дій Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо нарахування та погашення в інтегрованій картці платника податків ТОВ «Техремпоставка» процентів за користування розстроченням у розмірі 2 506 133,43 грн за кодом платежу 30 «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» та у розмірі 19 062 914, 94 грн за кодом платежу 85 «Податок на прибуток приватних підприємств» - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (, адреса: вул. Дегтярівська, 11 г, м. Київ, 04119) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Техремпоставка» (, адреса: вул. Енергетиків, 34 м. Курахове, Марїнський р-н, Донецька обл., 85612) судовий збір у розмірі 48025 (сорок вісім тисяч двадцять п`ять) гривень 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 38000 (тридцять вісім тисяч) гривень 00 коп, та витрати пов`язані із прибуттям до суду в розмірі 2876 (дві тисячі вісімсот сімдесят шість) гривень 55 коп, на загальну суму 88901 (вісімдесят вісім тисяч дев`ятсот одна) гривня 55 коп.

Повний текст постанови складений та підписаний 27 серпня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення окрім випадків визначених статтєю 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

Г.М. Міронова