Справа № 200/3655/20-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року справа №200/3655/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року (повний текст складено в м. Слов`янську Донецької області) у справі № 200/3655/20-а (суддя в 1 інстанції Олішевська В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області в особі Торецького міського відділення Управління виконавчої дирекції фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Донецькій області (далі УВДФСС, відповідач) в якому позивач просив визнати протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Торецького міського відділення щодо не видачі ОСОБА_1 направлення на огляд медико соціальною експертною комісією для визначення ступеню втрати працездатності, пов`язаного з нещасним випадком на виробництві на підставі акту про нещасний випадок по формі Н-1 від 30.08.1996 року, зобов`язати Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Торецького міського відділення видати ОСОБА_1 направлення на огляд медико соціальною експертною комісією для визначення ступеню втрати працездатності, пов`язаного з нещасним випадком на виробництві на підставі акту про нещасний випадок по формі Н-1 від 30.08.1996 року. (арк.справи 1-4)

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року у справі № 200/3655/20-а позовні вимоги задоволено, внаслідок чого: визнано протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Торецького міського відділення Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо відмову ОСОБА_1 в видачі направлення на огляд медико соціальною експертною комісією для визначення ступеню втрати працездатності, пов`язаного з нещасним випадком на підставі акту № 118 про нещасний випадок від 30.08.1996 року за формою Н-1, викладену у листі від 13.03.2020 року № 37.01-04/Г-2/3; зобов`язано Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Торецького міського відділення (, вул. Свободи, буд. 5, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122) видати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) направлення на огляд медико соціальною експертною комісією для визначення ступеню втрати працездатності, пов`язаного з нещасним випадком на виробництві на підставі акту про нещасний випадок по формі Н-1 від 30.08.1996 року. (арк.справи 54-58)

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. (арк.справи 65-66)

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги та встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (а.с. 5-7).

Також колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 01.09.1993 року вступив до професійно технічного училища № 89 м. Артемівськ Донецької області, 04.01.1997 року закінчив повний курс названого училища (а.с. 49).

Позивач з 15.08.1996 року на час проходження виробничої практики прийнятий на роботу до Дзержинського виробничого об`єднання по видобутку вугілля Дзержинськвугілля Шахта Нова поверхневим учнем машиніста електровоза з тарифною ставкою 272,40 карбованців та для виконання робіт був направлений на дільницю ШТ, що підтверджується копією наказу № 69к Дзержинського виробничого об`єднання по видобутку вугілля Дзержинськвугілля Шахта Нова від 19.08.1996 року (а.с. 16).

Як вбачається з матеріалів справи, під час проходження виробничої практики на підприємстві Шахта Нова Дзержинського виробничого об`єднання по видобутку вугілля Дзержинськвугілля з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, про що складено акт № 118 про нещасний випадок від 30.08.1996 року за формою Н-1 (а.с. 10-13).

02.03.2020 року позивач звернувся з заявою до Торецького міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області, відповідно до якої просив розглянути документи для видачі направлення на МСЕК та можливості подальшого призначення страхових виплат на їх підставі. До заяви позивачем були надані: акт, архівна довідка про заробітну плату, особиста картка, наказ № 69к, № 39к, архівна довідка, що дійсно працював на ДП ш. Нова (а.с. 44).

Листом від 13.03.2020 року № 37.01-04/Г-2/3 Торецьке міське відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області відмовило ОСОБА_1 надати направлення на проведення МСЕК, оскільки акт про нещасний випадок, який стався з ОСОБА_1 28.08.1996 року, за формою Н-1 № 118 від 30.08.1996 року, оформлений з порушенням вищевказаного Положення: форма акту не відповідає вимогам Положення, підпис власника завірена печаткою, яка не проглядається, зазначений вид події не відповідає вимогам Положення, не зазначені стажі загальний та за професією, відсутній запис в трудовій книжці про прийом на роботу та за якою професією. До відділення надані копії актів, записи в яких різняться (а.с. 9).

Не погодившись з прийнятим рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 23.09.1999 року № 1105-XIV (далі - Закон 1105-XIV), Положенням про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 серпня 1993 року № 623 (далі - Положення № 623), Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 (далі Положення № 1317).

Закон України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону № 1105 (в редакції чинній на момент звернення з заявою від 02.03.2020 року про надання направлення на МСЕК) у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: види соціального страхування: у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності; від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (далі - страхування від нещасного випадку); медичне.

Статтею 36 Закону № 1105 (в редакції чинній на момент звернення з заявою від 02.03.2020 року про надання направлення на МСЕК) визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України "Про охорону праці".

Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.

Перелік обставин, за яких настає страховий випадок, та перелік професійних захворювань визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 38 Закону № 1105 (в редакції чинній на момент звернення з заявою від 02.03.2020 року про надання направлення на МСЕК) ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров`я. МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, причину, час настання та групу інвалідності у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також необхідні види медичної та соціальної допомоги.

Огляд потерпілого, складання та корегування індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю, в якій визначаються види реабілітаційних заходів та строки їх виконання, проводиться МСЕК за умови подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту профпатології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду, суду чи прокуратури.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317 затверджено Положення про медико соціальну експертизу(в редакції чинній на момент звернення з заявою від 02.03.2020 року про надання направлення на МСЕК), яка визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Згідно п. 3 Положень № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків, суду чи прокуратури.

З аналізу вищезазначених положень вбачається, що огляд потерпілого проводиться МСЕК за умови подання, зокрема, акта розслідування про нещасний випадок за встановленою формою.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач листом від 13.03.2020 року № 37.01-04/Г-2/3 у видачі такого направлення відмовив, мотивуючи це тим, що наданий до Фонду акт про нещасний випадок № 118 від 30.08.1996 року за Формою Н-1 оформлений з порушенням чинного законодавства України, що, в свою чергу, унеможливлює Фонд видати відповідне направлення на МСЕК до усунення недоліків у вищезазначеному акті.

Колегія суддів зазначає, що нещасний випадок на підприємстві стався з позивачем під час проходження виробничої практики, що підтверджується наказом про прийняття на роботу № 69к від 19.08.1996 року.

Відповідно до п. 21 розділу ІІ Положень про організацію охорони праці та порядок розслідування нещасних випадків у навчально-виховних закладах, затверджених Постановою КМУ від 30 листопада 1993 р. N 429 (в редакції чинній на момент нещасного випадку), нещасний випадок, що стався з учнями загальноосвітньої школи, профтехучилища, студентами вищих навчальних закладів, які проходять практику або виконують роботу під керівництвом персоналу підприємства, розслідується спільно з представником органу управління освітою згідно з Положенням про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10 серпня 1993 року N 623, оформляється актом за формою Н-1 і обліковується підприємством.

Згідно п. 1 розділу І Положень про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях, затверджені Постановою КМУ від 10 серпня 1993 року № 623, розслідуванню підлягають травми, гострі професійні захворювання та отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом та блискавкою, ушкодження внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, поводі, урагани тощо), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори (надалі - нещасні випадки).

За результатами розслідування на облік беруться нещасні випадки, які сталися: під час виконання трудових обов`язків (у тому числі під час відряджень), а також дій в інтересах підприємства без доручення власника; на робочому місці, на території підприємства або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи встановлені перерви.

Про нещасний випадок, внаслідок якого працівник згідно з медичним висновком втратив працездатність на один день і більше або виникла необхідність перевести його на іншу, легшу роботу терміном не менш як на один день, складається акт за формою Н-1 (додаток N 1).

Колегією суддів досліджений долучений до матеріалів справи акт № 118 про нещасний випадок від 30.08.1996 року, який відповідає затвердженій формі затвердженій Положенням про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях, затверджені Постановою КМУ від 10 серпня 1993 року № 623 в редакції від 05.08.1996 року, яка була чинна на момент складання зазначеного акту.

Крім того суд зазначає, що зазначеним порядком не передбачено такої підстави, як виправлення помилок в акті про нещасний випадок Форми Н-1. Такої підстави не передбачено також ані Законом № 1105, ані якимось іншим чинним нормативно-правовим актом.

Колегія суддів вважає неприйнятним довід апеляційної скарги, що згідно наданої копії акту про нещасний випадок не проглядається підпис власника завірений печаткою, з огляду на те, що оригінал акту № 118 про нещасний випадок від 30.08.1996 року знаходиться в архіві, а відповідачу позивачем була надана завірена копія акту. Колегія суддів звертає увагу, що відповідач мав можливість звернутися до архіву щодо встановлення наявності підпису та печатки.

Також колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги щодо не зазначення у акті про нещасний випадок інформації про загальний стаж за професією та відсутністю запису в трудовій книжні про прийняття на роботу та за якою професією, з огляду на те, що відповідно до матеріалів справи та письмових пояснень позивача встановлено, що останній в період нещасного випадку проходив виробничу практику та не приймався на постійній основі на підприємство.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів також не приймає доводи апеляційної скарги, що наданий позивачем акт про нещасний випадок за формою Н-1 складений з численними порушеннями, що не дає можливості Фонду надати направлення на МСЕК до усунення порушень у вищезазначеному акті, оскільки відмовляючи позивачу надати направлення на МСЕК з формальних підстав, Торецьке міське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області фактично позбавляє позивача права звернутися безпосередньо до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області для розгляду питання щодо страхових виплат у зв`язку з неможливістю надання висновку МСЕК про ступінь втрати працездатності.

За таких обставин, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що дії Фонду не відповідають ані вимогам Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, ані Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27 квітня 2007 року N 24.

Відповідно до ст. 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 5 статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті (визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії), суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі Chahal проти Об`єднаного королівства (заява № 22414/93) зазначив, що ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі Афанасьєв проти України).

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 21 листопада 2018 року по справі № 750/11115/16-а

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що належним способом захисту прощених прав позивача є визнання протиправними дій Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Торецького міського відділення Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо відмову ОСОБА_1 в видачі направлення на огляд медико соціальною експертною комісією для визначення ступеню втрати працездатності, пов`язаного з нещасним випадком на підставі акту № 118 про нещасний випадок від 30.08.1996 року за формою Н-1, викладену у листі від 13.03.2020 року № 37.01-04/Г-2/3.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року у справі № 200/3655/20-а залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року у справі № 200/3655/20-а залишити без змін.

Повне судове рішення складено 01 вересня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 та п.3 Розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв