Справа № 808/4079/15
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2020-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 808/4079/15

адміністративне провадження № К/9901/28044/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Юрченко В.П.,

суддів: Васильєвої І.А., Пасічник С.С.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу "Класичного приватного університету" на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22.09.2016 (суддя - І.В. Садовий) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2016 (колегія у складі суддів: О.В. Головко, А.В. Суховаров, Т.І. Ясенова) у справі № 808/4079/15 за позовом "Класичного приватного університету" Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, третя особа - ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування вимоги, рішення,

ВСТАНОВИВ:

«Класичний приватний університет» (далі - Університет) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, тертя особа - ОСОБА_1 (залучений судом першої інстанції, ухвала від 22.09.2015), в якому просив: визнати протиправною та скасувати вимогу від 13.05.2015 в частині сплати боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 16438,39 грн.; визнати протиправним та скасувати рішення про застосування до Університету штрафних санкцій у розмірі 8219,20 грн. № від 21.05.2015.

Позовну заяву обґрунтовує тим, що висновки акта перевірки на підставі яких прийняті відповідачем оскаржувані рішення є безпідставними оскільки, всупереч вимогам законодавства, в акті перевірки зміст порушень викладено не чітко, не вказані первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку та які підтверджують наявність порушень. Крім того, під час перевірки не виявлені документи, які підтверджують нарахування і виплати, на які не нарахований єдиний внесок. Зазначені в акті перевірки обставини є лише суб`єктивними припущеннями перевіряючих.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 22.09.2016, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2016 у задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи рішення, суди попередніх інстанцій дійшли до висновку, згідно із яким в порушення вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VІ (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2464-VІ)» не сплачувався дійсний розмір єдиного соціального внеску від бази нарахованої заробітної плати, розмір якої підтверджується довідкою за підписом ректора Університету, дійсність підпису якого встановлено шляхом проведення експертного дослідження.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм процесуального права.

ОСОБА_1 в письмових запереченнях на вказану касаційну скаргу, які надійшли до Вищого адміністративного суду України, просив про залишення її без задоволення, а оскаржуванні рішення - без змін.

Письмового відзиву на вказану касацій скаргу від відповідача до Верховного Суду не надходило, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Переглянувши судові pішення в межах касаційної скаpги, пеpевіpивши повноту встановлення судами фактичних обставин спpави та пpавильність застосування ними норм матеpіального та процесуального пpава, Верховний Суд дійшов висновку пpо відсутність підстав для задоволення касаційної скаpги, з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ДПІ у період з 15.04.2015 по 21.04.2015 та з 22.04.2015 по 28.04.2015 було проведено позапланову виїзну перевірку Університету з питань ухилення податковим агентом від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманій особі ОСОБА_1 (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, пасивних доходів додаткових благ, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, та з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2014 по найманій особі ОСОБА_1 , за результатами якої складено Акт № 9/08-26-1702-213/19278502 від 13.05.2015.

Перевіркою встановлено:

- установою занижено суми нарахованої заробітної плати, на яку нараховується єдиний внесок роботодавцями відповідно до класу професійного ризику виробництва в розмірі 36,78% в сумі 29892,97 грн., у тому числі по періодам: січень 2011 року - 9136,18 грн., лютий 2011 року - 9828,47 грн., березень 2011 року - 10928,32 грн.;

- занижено єдиний внесок у розмірі 6,1% (тоді як утримувався у розмірі 3,6%) у сумі 5443,76 грн.; завищено єдиний внесок у розмірі 3,6% на загальну суму 2136,56 грн.

На підставі висновків акту контролюючим органом винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю-18-1703 від 13.05.2015 про сплату заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 16438,39 грн.

Також податковим органом 26.05.2015 винесено рішення № про застосування до Університету штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 8219,20 грн.

Не отримавши позитивного результату від наслідків адміністративного оскарження вказаних актів індивідуальної дії, позивач звернувся до суду з позовом, який його відхилив з названих вище підстав, з чим погоджується Верховний Суд, з огляду на наступне.

Згідно пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

В силу пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно пункту 1 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини 1 статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

За приписами абзаців першого та другого частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI Платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Відповідно до частини дванадцятої статті 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

За донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску (пункт 3 частини 11 статті 25 Закону № 2464-VI в редакції чинній на час винесення відповідачем рішення про застосування штрафних санкцій).

На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу (частина 10 статті 25 Закону № 2464-VI в редакції чинній на час винесення відповідачем рішення про застосування штрафних санкцій).

З аналізу наведених положень Закону № 2464-VI можна зробити висновок, що порушення встановлених Законом строків сплати єдиного внеску є підставою для застосування до платника штрафних санкцій та нарахування пені. Роботодавці зобов`язані сплачувати нарахований єдиний внесок у встановлений законодавством строк незалежно від виплати заробітної плати та інших видів виплат, на які нараховується єдиний внесок. При цьому законодавство не ставить у залежність виконання обов`язку щодо своєчасної сплати нарахованого єдиного внеску від наявності певних умов, у тому числі від фінансового стану платника. Несвоєчасна виплата заробітної плати і несвоєчасне перерахування єдиного внеску є порушенням чинного законодавства, за яке передбачена відповідальність.

Так, розглядаючи дану справу, судами попередніх інстанцій встановлений факт заниження позивачем бази для нарахування єдиного внеску із заробітної плати 3-ї особи за 4 квартал 2010 року та перший квартал 2011 року.

Зокрема, судами попередніх інстанції надавалась оцінка: індивідуальним відомостям управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі Запоріжжя про застраховану особу ОСОБА_1 (форма ОК-5) іпн НОМЕР_1 , яка підтверджує нарахувань найманій особі ОСОБА_1 роботодавцем заробітної плати за січень 2011 року в сумі 1010 грн., за лютий 2011 року в сумі 1010 грн., за березень 2011 року сумі 951,24 грн.; довідки про доходи №897 від 19.04.2011, видана Університетом, в якій зазначено, що ОСОБА_1 працює в Університеті на посаді проректора з науково-педагогічної роботи та міжнародних зв`язків та його заробітна плата становить за січень 2011 року - 10 146,18 грн., за лютий 2011 року - 10 838,47 грн., березень 2011 року - 11 879,56 грн.

Таким чином, на порушення вимог частини другої статті 6, частини п`ятої статті 8, статті 9 Закону № 2464-VI Університетом занижено базу нарахування єдиного соціального внеску на 29 892,97 грн., у т.ч. за періоди: січень 2011 року - 9136,18 грн., лютий 2011 - 9828,47 грн., березень 2011 - 10 928,32 грн., що призвело до заниження єдиного внеску за ставкою 36,78 % в розмірі 10 994,63 грн., у т.ч. за періоди: січень 2011 року - 3360,29 грн., лютий 2011 року - 3614, 91 грн., березень 2011 - 4019,43 грн.

Відтак, Верховний Суд вважає, що підстав вважати, що суди попередніх інстанцій невірно надали оцінку вказаним доказам у справі не має. Інших доказів правомірності дії позивача та/або доказів, що можуть спростувати вказані обставини матеріли справи не містять. При цьому важливо зазначити, що дана справа розглядалась за участю самого працівника, який по суті і став ініціатором проведення відносно позивача перевірки, за наслідком якої винесені спірні акти індивідуальної дії.

Крім того, Суд касаційної інстанції вважає, що судом першої інстанції вчинялись всі необхідні дії задля правильного вирішення даної справи, так як ним витребовувались докази від всіх учасників справи, в тому числі від 3-ї особи, та призначалась почеркознавча експертиза, з метою виявлення дійсного підпису ректору Університету на довідці №897 від 19.04.2011.

Доводи позивача, про те, що довідка №897 від 19.04.2011 не є первинним документом, який міг би засвідчити про виплату вказаних в ній сум заробітної плати (винагороди) позивачу не приймаються Судом до уваги, оскільки за загальним правилом, визначеним у положенні статті 7 Закону №2464-VI, - нарахування єдиного внеску здійснюється із бази нарахованої заробітної плати (винагороди). Тому, здійснивши нарахування заробітної плати (винагороди) 3-ій особі, та не здійснивши нарахування відповідного розміру єдиного внеску з її бази, включає в себе ознаки причино-наслідкового зв`язку несплати такого розміру єдиного внеску до бюджету. Крім того, факт отримання відповідних сум підтверджує ОСОБА_1 , якому видана ця довідка.

Таким чином, не має сумів про неповність чи незаконність вирішення даної справи судами попередніх інстанції.

З огляду на встановлені судами обставини у справі, судова колегія касаційної інстанції погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд -

ПOСТАНOВИВ:

Касаційну скаpгу «Класичного приватного університету» залишити без задоволення, постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22.09.2016 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2016 залишити без змін.

Пoстанoва набиpає закoннoї сили з дати її пpийняття, є oстатoчнoю і oскаpженню не підлягає.

СуддіВ.П. Юрченко І.А. Васильєва С.С. Пасічник