Справа № 204/1230/20 (2-а/204/46/20)
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2020-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 серпня 2020 року м. Дніпросправа № 204/1230/20 (2-а/204/46/20)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2020 року

у справі №204/1230/20(2-а/204/46/20)

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Власенка Іллі Костянтиновича Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

25 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Власенка Іллі Костянтиновича Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції та в позові визначив наступні вимоги: просив скасувати постанову інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Власенка Іллі Костянтиновича ЕАК №2081075 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що позивача незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності. Так, 08 лютого 2020 року о 09 год. 00 хв. інспектор Власенко І.К. зупинив позивача на автомобілі MERCEDES-BENZ 220, реєстраційний номер НОМЕР_1 , начебто за порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме проїзд на заборонений сигнал світлофора. За результатами розгляду справи відповідачем було винесено постанову ЕАК №2081075 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. Зазначена постанова була вручена 18 лютого 2020 року у відділенні поштового зв`язку. Позивач вказує, що на момент зупинки транспортного засобу у відповідача були відсутні будь-які фактичні дані, на вимогу водія надати докази адміністративного правопорушення інспектор повідомив, що не зобов`язаний їх надавати. На відео з вуличних камер, яке згодом надали інспектори, не було взагалі видно сигнали світлофора та не зафіксовано порушення п. 8.7.3. Правил дорожнього руху. Крім того, позивач зазначає, що відмова відповідача у перенесенні справи та розгляд справи без фактичних даних є грубим порушенням прав позивача та ст. 268 КУпАП. Позивач вважає, що відповідач позбавив його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, неправомірно здійснив зупинку автомобіля, порушив вимоги щодо процедури розгляду справи та незаконно розглянув справу на місці зупинки автомобіля. Враховуючи викладене, постанова є незаконною та підлягає скасуванню, а тому позивач звернувся до суду із даним позовом.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2020 року у справі №204/1230/20(2-а/204/46/20) позов ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Власенка Іллі Костянтиновича Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції було задоволено, постанову ЕАК №2081075 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн скасовано.

Не погодившись з рішенням суду, Управлінням патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2020 року у справі №204/1230/20(2-а/204/46/20) та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не проаналізував належним чином та не дослідив достеменно наявність скоєння позивачем правопорушення, яке мало місце, а всупереч цьому прийняв пояснення позивача як доказ, який має більш вагоме значення, що є неприпустимим в розумінні добросовісного та розсудливого розгляду справи. Позивачем не спростований факт вчинення адміністративного правопорушення, натомість відповідачем доведено правомірність притягнення до адміністративної відповідальності Так, заявник зазначає, що належним та достатнім доказом факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення є безпосередні спостереження поліцейського, який виніс постанову. На думку скаржника, під час розгляду справи суд першої інстанції не встановив в повній мірі обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, не надав належної правової оцінки поясненням сторін та матеріалам справи, внаслідок чого прийняв незаконне та необґрунтоване рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 04.09.2019р. відповідачем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАК №2081075 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, згідно з якою позивач 08 лютого 2020р. о 9 годині 00хв, керуючи транспортним засобом MERCEDES-BENZ 220, реєстраційний номер НОМЕР_1 , проїхав перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3 «ґ» ПДР.

Відповідно до вказаної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що з наданих відповідачем доказів не можливо дійти висновку про порушення позивачем п.8.7.3 «ґ» ПДР.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції нпогоджується з огляду на таке.

Відповідно до п.8.7.3 «ґ» Правил дорожнього руху сигнали світлофора мають такі значення: жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Згідно із ч.2 ст.122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Отже, проїзд на заборонений сигнал світлофора створює склад правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.122 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції зазначає про те, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (тяготіє до кримінального), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Згідно зі ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У свою чергу, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється уповноваженою особою на підставі доказів, перелік джерел яких наведено в ст.251 КУпАП.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Тобто, належним доказом правопорушення є фото або відеофіксація вчиненого правопорушення розміщена на видному місці.

У постанові ЕАК №2081075 відсутні відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Крім того, носій з фото або відеозаписом, який, може бути визнаний доказом у справі, якщо відомості про нього (про технічний запис, яким він здійснений) зазначені у постанові по справі про адміністративне правопорушення, до матеріалів справи не долучено.

Отже, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів, вина позивача у вчинені правопорушення відповідачем суду не доведена.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, відповідач зазначеного обов`язку не виконав.

Враховуючи, що обов`язок доказування у справах даної категорії покладається на відповідача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність відповідачем правомірності прийнятого ним рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, оскільки таке рішення прийнято без наявності доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Дослідивши зазначені обставини справи, аргументи позивача, з якими останній пов`язував незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись статтями п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2020 року у справі №204/1230/20(2-а/204/46/20) - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко