Справа № 620/1287/20
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2020-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1287/20 Суддя (судді) першої інстанції: Поліщук Л.О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Файдюка В.В.,

Суддів Земляної Г.В.,

Мєзєнцева Є.І.

При секретарі Марчук О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Військова частина НОМЕР_1 (далі по тексту позивач) звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту відповідач), в якому просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 кошти у сумі 625 335 грн. у якості відшкодування майнової шкоди.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року позовну заяву повернуто позивачу відповідно до вимог п.9 ч.4 статті 169 КАС, оскільки військова частина не надала підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Не погоджуючись із даною ухвалою, позивач - військова частина НОМЕР_1 - подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що за положеннями статті 257 ЦК України строк позовної давності становить три роки.

Апелянт просить суд ухвалу від 30 квітня 2020 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 статті 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши та перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду, передбачений статтею 122 КАС України, докази поважності причин його пропуску до суду не надано, тобто, недоліки, визначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, не усунуті, тому така позовна заява підлягає поверненню відповідно до п.9 ч.4 статті 169 КАС України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17 листопада 2017 року № 729 «Про притягнення до матеріальної відповідальності речове майно, що не вислужило терміни носіння солдата ОСОБА_1 , рядового ОСОБА_2 , рядового ОСОБА_3 » під час здачі посади позивач речове майно не повернув. Згідно довідки - розрахунку № 132 від 15 листопада 2017 року сума нестачі за речове майно, яке не вислужило термін експлуатації складає 6253,35 (шість тисяч двісті п`ятдесят три ) грн. 35 коп.

Зазначеним наказом відповідача притягнуто до матеріальної відповідальності за отримане речове майно, яке не вислужило термін експлуатації з урахуванням ПДВ на суму 6 253,35 грн.

Тобто, про наявну у відповідача заборгованість позивач дізнався 15 листопада 2017 року, в той час як позов подано до суду лише 07 квітня 2020 року відповідно до штампу на поштовому конверті.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року позовну заяву військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди залишено без руху та встановлено десятиденний термін з моменту отримання ухвали суду, з урахуванням пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України, для усунення недоліків шляхом подання до суду документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до Закону або оригіналу платіжного документу про сплату судового збору в розмірі 2102,00 гривень та заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням підстав для поновлення строку.

На виконання вимог ухвали суду 14 квітня 2020 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків. Позивачем надано оригінал документу про сплату судового збору та клопотання про поновлення строку звернення до суду. Зазначене клопотання позивач мотивував тим, що спеціальним нормативно-правовим актом, який регулював спірні правовідносини матеріальної відповідальності військовослужбовців було Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, у статті 31 якого передбачено, що у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає саме цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди. Згідно статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Крім того, в статті 4 Закону України від 03 жовтня 2019 року № 160-ІХ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» встановлено спеціальний строк позовної давності в даній категорії справ - протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

Суд, повертаючи позов військовій частині, вважав, що вказані позивачем обставини не є поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду, оскільки не є обставинами об`єктивного і непереборного характеру.

Згідно ч.1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законам.

Відповідно до ч.2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Колегія суддів зазначає, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Згідно п. 5 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, час, протягом якого винного військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного може бути притягнуто до матеріальної відповідальності, не може перевищувати строків позовної давності, встановлених чинним законодавством.

На даний час є чинною ч. 1 статті 4 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03 жовтня 2019 року № 160-IX, який набув чинності з 31 жовтня 2019 року та не розповсюджується на спірні правовідносини, яка визначає, що особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

Однак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що даним приписом встановлено строк, протягом якого винна особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності, а не строк, протягом якого зацікавлена особа може звернутися до суду про стягнення матеріальної шкоди, що є різними поняттями та регулюється різними нормами матеріального та процесуального права відповідно.

Водночас, згідно ч. 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 січня 2020 у справі № 813/1045/18 сформовано висновок про те, що у випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби. Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спір у цій справі щодо відшкодування державі в особі військової частини НОМЕР_2 шкоди, завданої ОСОБА_1 шляхом втрати майна під час здійснення ним повноважень, пов`язаних з проходженням військової (публічної) служби, є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів.

Таким чином, розглядувана справа є публічним спором, а отже підпадає під регулювання Кодексу адміністративного судочинства України, в ч. 5 статті 122 якого, як вказано вище, визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Посилання скаржника на статтю 257 ЦК України, відповідно до якої загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, в даному випадку є некоректним, оскільки процесуальні питання спірних правовідносин мають регулюватися КАС України.

Відтак, оскільки відповідача притягнуто до матеріальної відповідальності за отримане речове майно, яке не вислужило термін експлуатації з урахуванням ПДВ на суму 6 253,35 грн. Наказом від 17 листопада 2017 року № 729, а позов подано до суду лише 07 квітня 2020 року, то позивачем пропущено встановлений законом місячний строк для звернення до суду.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Як зазначено у Рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" 19 червня 2001 року (Kreuz v. Poland) (заява N 28249/95), "Право на суд" не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов`язків", пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети.

В питаннях, пов`язаних із застосуванням строків давності, Європейський суд з прав людини висловив свою позицію, зокрема, в справі Олександр Волков проти України (Заява N 21722/11 остаточне рішення від 27 травня 2013 року, §137), вказавши, що … строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними ... Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.

Таким чином право особи на звернення до суду не є необмеженим.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду не є поважними.

Відповідно до п.1 ч.4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Відповідно до п.9 ч.4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви, оскільки позов подано із пропуском строку звернення до адміністративного суду, встановленого Кодексом, а підстави, наведені у заяві про поновлення цього строку, не є поважними.

Інші доводи, які викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки колегії суддів.

Таким чином, оспорювана ухвала відповідає вимогам процесуального закону, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 312, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 01 вересня 2020 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Г.В. Земляна

Є.І. Мєзєнцев