Справа № 420/2275/19
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2020-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 420/2275/19

адміністративне провадження № К/9901/31329/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Соколова В.М.,

суддів: Єресько Л.О., Загороднюка А.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року (суддя Бойко О.Я.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року (судді Семенюк Г.В., Федусик А.Г., Шляхтицький О.І.) у справі № 420/2275/19 за позовом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи: Державне підприємство «Національні інформаційні системи», Нотаріальна Палата України, про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У квітні 2019 року позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України (далі - Мін`юст, відповідач), треті особи: Державне підприємство «Національні інформаційні системи» (далі - ДП «Національні інформаційні системи»), Нотаріальна Палата України, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Мін`юсту від 11 січня 2019 року № 108/5 «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора-приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно»;

- визнати протиправними дії ДП «Національні інформаційні системи» по виконанню наказу Мін`юсту від 11 січня 2019 року № 108/5 «Про тимчасове блокування державного реєстратора-приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно»;

- установити порядок виконання судового рішення; визнати, що рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/2275/19 є підставою відновлення (розблокування) ДП «Національні інформаційні системи» доступу державному реєстратору - приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- зобов`язати Мін`юст забезпечити виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/2275/19 шляхом здійснення протягом трьох робочих днів з дня набрання законної сили рішенням заходів щодо поновлення права позивача - відновлення (розблокування) ДП «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України доступу державному реєстратору - приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- зобов`язати Мін`юст протягом десяти днів з дня набрання законної сили рішенням суду по справі № 420/2275/19 подати звіт про виконання судового рішення.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 зазначав, що за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було встановлено порушення позивачем вимог статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» під час розгляду заяв про внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 30546194, № 30546698, а саме рішення за результатами розгляду заяв прийнято з порушенням законодавчо встановленого строку. На спростування виявленого під час перевірки порушення позивач зазначив, що він не мав технічної можливості прийняти рішення про державну реєстрацію речових прав в той же день, а саме 09 жовтня 2018 року, у зв`язку з пошкодженням кабельної лінії в розподільних мережах Центрального РЕМ. Відтак, позивач вважає, що не порушував вимоги статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження». Однак, спірним наказом відповідача № 108/5 від 11 січня 2019 року позивачу було тимчасово заблоковано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 14 календарних днів з 11 по 25 січня 2019 року. Виконання цього наказу покладено на ДП «Національні інформаційні системи». Разом з тим, на момент звернення до суду з даним позовом доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу не розблоковано. Позивач вважає, що підстав для продовження блокування йому доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно немає. Доступ мав бути розблокований після спливу 14 календарних днів, а саме 26 січня 2019 року. За викладених мотивів позивач вважає наказ відповідача № 108/5 від 11 січня 2019 року та дії ДП «Національні інформаційні системи» щодо нерозблокування доступу позивачу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно після спливу 14-денного строку, протиправними.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 29 липня 2019 року позов задовольнив частково. Визнав протиправним та скасував наказ Мін`юсту від 11 січня 2019 року № 108/5 «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора-приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно». Визнав протиправними дії ДП «Національні інформаційні системи» по виконанню наказу Мін`юсту від 11 січня 2019 року № 108/5 «Про тимчасове блокування державного реєстратора - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно». Зобов`язав Мін`юст протягом десяти днів з дня набрання законної сили рішення суду по справі № 420/2275/19 подати звіт про виконання судового рішення. У решті позовних вимог відмовив. Стягнув з Мін`юсту за рахунок бюджетних асигнувань на користь приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Приймаюче означене судове рішення суд першої інстанції виходив з того, що спірним наказом від 11 січня 2019 року №108/5 відповідач заблокував приватному нотаріусу ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 14 календарних днів. Виконання спірного наказу було покладено на ДП «Національні інформаційні системи». Отже, доступ позивачу до Реєстру мав бути автоматично розблокований 26 січня 2019 року, проте цього зроблено не було. Суд першої інстанції зазначив, що блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є фактично блокуванням професійної діяльності позивача, як нотаріуса. Встановлюючи термін блокування доступу позивача до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач відповідно до принципу обґрунтованості рішення мав навести мотиви, з яких він виходив, обираючи саме такий строк. Спірний наказ не тільки не містить викладення фактів порушення, а і відомостей про негативні наслідки цих порушень, а також мотивів застосування саме такої санкції, що, на думку суду першої інстанції, не відповідає принципу пропорційності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ Мін`юсту № 108/5 від 11 січня 2019 року є протиправним, оскільки відсутні підстави для застосування до позивача адміністративної санкції у вигляді тимчасового блокування доступу до Реєстру.

П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 08 жовтня 2019 року апеляційну скаргу Мін`юсту залишив без задоволення, а апеляційну скаргу ДП «Національні інформаційні системи» - задовольнив. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року в частині визнання протиправними дій ДП «Національні інформаційні системи» по виконанню наказу Мін`юсту № 108/5 від 11 січня 2019 року «Про тимчасове блокування державного реєстратора-приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» - скасував. У решті рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у зазначеній вище частині, суд апеляційної інстанції керувався тим, що виконуючи наказ Мін`юсту № 108/5 від 11 січня 2019 року «Про тимчасове блокування державного реєстратора-приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», третя особа - ДП «Національні інформаційні системи» керувалося вимогами Порядку надання ідентифікаторів доступу до Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, затвердженого наказом Мін`юсту 15 грудня 2015 року № 2586/5 та зареєстрованого в Мін`юсті 15 грудня 2015 року за № 15688/28013. Зокрема, згідно з пунктом 6 цього Порядку визначено, що тимчасове блокування доступу користувача до відповідного реєстру здійснюється на строк, указаний у рішенні Міністерства юстиції України, його територіального органу. Отже, при здійсненні тимчасового блокування доступу до Державного реєстру прав державного реєстратора - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 , ДП «Національні інформаційні системи» керувалося чинним законодавством України та відповідним рішенням Мін`юсту.

Поряд із цим, апеляційний суд погодився з висновком Одеського окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування наказу Мін`юсту № 108/5 від 11 січня 2019 року, як такого, що прийнятий за відсутності на те правових підстав.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції

Не погодившись із рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року та постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року в частині визнання протиправним та скасування наказу Мін`юсту № 108/5 від 11 січня 2019 року «Про тимчасове блокування державного реєстратора-приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» та зобов`язання Мін`юст протягом десяти днів з дня набрання законної сили рішенням суду у справі № 420/2275/19 подати звіт про виконання судового рішення, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення у зазначеній частині та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити

Скаржник вказує, що висновки судів попередніх інстанцій є необґрунтованими та такими, що не гуртуються на нормах законодавства. Зокрема, пунктом 6 Порядку здійснення контролю у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року № 990, передбачено, що наказ Мін`юсту про проведення камеральної перевірки в обов`язковому порядку розміщується на офіційному вебсайті. Скаржник звертає увагу, що наказ Мін`юсту про проведення камеральної перевірки від 30 листопада 2018 року № 4384/7 направлявся на адресу позивача, що підтверджується наявними у справі доказами.

Крім того скаржник вказує, що не відповідають нормам законодавства висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що комісією, яка проводила камеральну перевірку позивача, не витребувалися реєстраційна справа, копії документів у паперовій формі та пояснення нотаріуса ОСОБА_1 , оскільки пунктом 9 Порядку № 990 передбачено саме право, а не обов`язок комісії під час проведення камеральної перевірки вимагати від державних реєстраторів, уповноважених осіб суб`єктів державної реєстрації надання пояснень. Крім того, комісія має право ознайомлюватися з електронними копіями документів, на підставі яких проводилися реєстраційні дії та які розміщені у реєстрах, а також з документами, створеними за допомогою програмних засобів ведення реєстрів. Тому, надання пояснень державними реєстраторами є факультативною можливістю отримати інформацію у разі її відсутності в Державному реєстрі прав.

Не погоджується скаржник також і з висновком судів попередніх інстанцій про те, що довідка від 18 грудня 2018 року не містить будь-яких відомостей щодо порушення прав та законних інтересів юридичних і фізичних осіб. Скаржник звертає увагу на те, що комісією були виявлені порушення, що стосувалися порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами. При цьому відсутність будь-яких відомостей щодо порушення прав та законних інтересів юридичних і фізичних осіб не може бути підставою для звільнення позивача від застосування санкцій. Та й у випадку щодо порушення прав та законних інтересів юридичних і фізичних осіб вживаються інші заходи та міра покарання. Відтак, до позивача було застосовано вид відповідальності, передбачений за порушення порядку державної реєстрації прав, а саме тимчасове блокування доступу до Державного реєстру прав. На думку скаржника, суди безпідставно взяли до уваги в якості доказу Експертний висновок Експертно-правової комісії при Нотаріальній палаті України від 16 квітня 2019 року, оскільки цей висновок складений лише на підставі звернення приватного нотаріуса ОСОБА_1 і довідки від 18 грудня 2018 року, без дослідження документів реєстраційної справи.

На підставі зазначеного скаржник вважає, що відповідачем прийнято вмотивоване рішення про тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав, а тому підстави для скасування наказу Мін`юсту № 108/5 від 11 січня 2019 року - відсутні.

Ухвалою від 19 грудня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Приватний нотаріус ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу відповідача, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року в оскаржуваній частині - залишити без змін. Позивач посилається на те, що відповідач не виконав свій обов`язок щодо належного повідомлення його, як державного реєстратора, про проведення камеральної перевірки. В свою чергу, необізнаність позивача про проведення щодо нього камеральної перевірки та не відібрання у нього пояснень призвело до неправомірного, як вважає позивач, висновку комісії. У касаційній скарзі відповідач не оскаржує обставини щодо неможливості державного реєстратора - приватного нотаріуса ОСОБА_1 прийняти 09 жовтня 2018 року рішення за заявами № 30546194, № 30546698. Таким чином, застосування до позивача санкцій без з`ясування усіх обставин справи свідчить про прийняття комісією рішення, яке ґрунтується лише на припущеннях.

У відзиві на касаційну скаргу Нотаріальна палата України просила скаргу Мін`юсту залишити без задоволення, а судові рішення - без змін. Така позиція третьої особи ґрунтується на тому, що здійснюючи діяльність щодо контролю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, Мін`юст повинен дотримуватись загальних принципів здійснення судочинства, в тому числі, всі рішення Мін`юсту повинні містити обґрунтування (мотивувальну частину), що передбачено чинним законодавством. Нотаріальна Палата України вважає, що відсутність мотивувальної частини у рішенні Мін`юсту є таким самим порушенням, як відсутність мотивувальної частини у судовому рішенні. Таким чином, той факт, що оскаржуваний наказ відповідача не містить мотивувальної частини є свідченням його неправомірності, а саме невідповідності положенням статі 129 Конституції України, рішенням ЄСПЛ, частині другій статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 242 КАС України, що у свою чергу, є підставою для його скасування.

Ухвалою від 26 серпня 2020 року Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Соколова В.М. провів необхідні дії з підготовки справи до касаційного розгляду та призначив її до розгляду в попередньому судовому засіданні.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

Позивач є приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, яка здійснює приватну нотаріальну діяльність на підставі Свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю № 5811 від 08 липня 2005 року, виданого Мін`юстом.

На підставі наказу Мін`юсту № 3721/7 від 19 жовтня 2018 року «Про проведення моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» було проведено моніторинг реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу.

За результатами зазначеного моніторингу на підставі наказу Мін`юсту № 4384/1 від 30 листопада 2018 року була проведена камеральна перевірка у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

18 грудня 2018 року складено довідку, в якій зазначено, що за результатами камеральної перевірки встановлено порушення вимог статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» позивачем під час розгляду заяв про внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 30546194, № 30546698, оскільки рішення за результатами розгляду заяв прийнято з порушенням законодавчо встановленого строку.

11 січня 2019 року відповідач прийняв наказ № 108/5, яким позивачу тимчасово заблоковано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 14 днів календарних днів з 11 по 25 січня 2019 року. Виконання пункту 1 наказу покладено на ДП «Національні інформаційні системи». Будь-яких інших приписів та наказів щодо вжиття до державного реєстратора-приватного нотаріуса ОСОБА_1 інших заходів, так само як і встановлення певних умов для відновлення йому доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наказ № 108/5 не містить.

03 квітня 2019 року позивач надіслав листи відповідачу та ДП «Національні інформаційні системи», в яких просив невідкладно відновити йому доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також позивач разом із заявами надав лист Центрального РЕМ про позапланове відключення електроенергії 09 жовтня 2018 року о 19:00 за адресою розташування нотаріальної контори (що тривало з 19 год 09 жовтня 2018 року по 10 год 10 жовтня 2018 року), пов`язаним з пошкодженням кабельної лінії в розподільних мережах Центрального РЕМ м. Одеса.

На момент звернення до суду з даним позовом, доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу не розблоковано.

Застосування норм права, оцінка доказів та висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Положеннями частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX), який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Отже, касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Росії», «Нєлюбін проти Росії»), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень визначені в статті 242 КАС України, відповідно до якої рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При вирішенні справи Суд враховує, що обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 КАС України, в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тож адміністративні суди мали з`ясувати, чи були дії відповідача здійснені в межах повноважень, відповідно до закону та з дотриманням установленої процедури, а також, чи було його рішення прийнято на законних підставах.

Верховний Суд, надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права та переглядаючи судове рішення в оскаржуваній частині в межах доводів і вимог касаційної скарги, виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлений Законом України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон № 3425-XII).

Статтею 1 цього Закону визначено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

На нотаріусів, які працюють у державних нотаріальних конторах або займаються приватною нотаріальною діяльністю, законом може бути покладено вчинення інших дій, відмінних від нотаріальних, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до частини другої статті 2-1 Закону № 3425-XII контроль за організацією нотаріату, перевірка організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства здійснюються Міністерством юстиції України, Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі.

Отже, саме Мін`юст є уповноваженим органом, на якого законодавчо покладено обов`язок щодо перевірки організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства.

Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) врегульовано відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно із статтею 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором є, зокрема, нотаріус.

Положеннями статті 37-1 Закону № 1952-IV обумовлено, що контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав.

За результатами моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України проводить перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав.

У разі якщо в результаті проведеної перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав виявлено прийняття такими державними реєстраторами чи суб`єктами державної реєстрації прав рішень з порушенням законодавства, що має наслідком порушення прав та законних інтересів фізичних та/або юридичних осіб, Міністерство юстиції України вживає заходів до негайного повідомлення про це відповідних правоохоронних органів для вжиття необхідних заходів, а також заінтересованих осіб.

За результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення, зокрема, про тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав.

Технічний адміністратор Державного реєстру прав у день надходження рішень, передбачених пунктами 1 і 2 частини другої цієї статті, забезпечує їх негайне виконання.

У разі прийняття рішення про тимчасове блокування або анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав, скасування акредитації суб`єкта державної реєстрації прав Міністерство юстиції України вирішує питання про передачу на розгляд суб`єкту державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають на розгляді у відповідного державного реєстратора, акредитованого суб`єкта державної реєстрації прав.

Порядок здійснення контролю, проведення камеральних перевірок та критерії, за якими здійснюється моніторинг, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Системний аналіз наведених вище законодавчих приписів дає підстави для висновку, що нотаріус може здійснювати повноваження державного реєстратора як унаслідок вчинення нотаріальної дії, пов`язаної із переходом права власності на нерухоме майно (що передбачає наявність сукупності повноважень «приватний нотаріус - державний реєстратор»), так і окремо повноваження державного реєстратора, які не пов`язані із вчиненням нотаріальних дій, у порядку, встановленому Законом. Перевірка дотримання державними реєстраторами порядку державної реєстрації прав здійснюється Мін`юстом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року № 990 затверджено Порядок здійснення контролю у сфері державної реєстрації (далі - Порядок № 990).

Пунктом 1 цього Порядку визначено, що моніторинг реєстраційних дій - комплекс організаційних та технічних (з використанням програмних засобів ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри) заходів, які забезпечують систематичну, вибіркову перевірку дотримання державними реєстраторами прав на нерухоме майно, державними реєстраторами юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - державні реєстратори), уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації законодавства під час проведення реєстраційних дій за критеріями, визначеними цим Порядком.

Відповідно до пунктів 4- 6 Порядку № 990, моніторинг реєстраційних дій проводиться на підставі відомостей реєстрів за допомогою програмних засобів їх ведення за такими критеріями: 1) порушення строків, визначених Законами; 2) проведення реєстраційних дій в неробочий час; 3) відсутність у реєстрах електронних копій документів, поданих для державної реєстрації, виготовлених шляхом їх сканування; 4) проведення реєстраційних дій на підставі судових рішень; 5) скасування (видалення) записів з реєстрів; 6) державні реєстратори та/або суб`єкти державної реєстрації, визначені Мін`юстом.

За результатами моніторингу реєстраційних дій складається відповідний акт в письмовій формі, який засвідчується підписом посадової особи Мін`юсту, що проводила такий моніторинг.

У разі виявлення на підставі акта моніторингу реєстраційних дій порушень порядку державної реєстрації проводиться камеральна перевірка державних реєстраторів та/або суб`єктів державної реєстрації.

Камеральна перевірка проводиться на підставі наказу Мін`юсту, яким утворюється комісія у складі не менше ніж трьох посадових осіб Мін`юсту.

Камеральна перевірка проводиться у строк, що не перевищує 14 робочих днів.

Згідно із пунктами 9-10 Порядку № 990, результати камеральної перевірки оформляються довідкою, яка підписується усіма членами комісії.

За результатами проведеної камеральної перевірки Мін`юст на підставі довідки комісії приймає мотивоване рішення відповідно до Законів у формі наказу.

Як зазначалося вище, за результатами моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу, на підставі наказу Мін`юсту № 4384/1 від 30 листопада 2018 року була проведена камеральна перевірка у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В ході перевірки встановлено порушення позивачем вимог статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» під час розгляду заяв про внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 30546194, № 30546698.

При цьому, обставини щодо неприйняття 09 жовтня 2018 року державним реєстратором ОСОБА_1 рішень за заявами про внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 30546194, № 30546698 не є спірними.

На підставі довідки про результати камеральної перевірки від 18 грудня 2018 року Мін`юст видав спірний наказ № 108/5 від 11 січня 2019 року про тимчасове блокування доступу позивачу до Державного реєстру прав.

Водночас, суди попередніх інстанцій правильно зауважили про те, що з конструкції частини другої статті 37-1 Закону № 1952-IV слідує, що рішення про тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав може бути прийняте відповідачем, якщо рішення приймається за результатами перевірки, виявлено прийняття державним реєстратором рішення з порушенням законодавства та рішення (що прийняті з порушенням законодавства) мають наслідком порушення прав та законних інтересів фізичних та/або юридичних осіб. Наявність цих складових може мати наслідком прийняття рішення, передбаченого статті 37-1 Закону № 1952-IV.

Суди першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно дослідили обставини інкримінованого позивачу порушення, а саме статті 19 Закону № 1952-IV, якою визначено, що внесення змін до записів Державного реєстру прав, надання інформації з Державного реєстру прав у паперовій формі здійснюються у строк, що не перевищує одного робочого дня з дня реєстрації відповідної заяви в Державному реєстрі прав.

Зокрема, судами встановлено, що заяви про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 30546194, № 30546698 були зареєстровані 09 жовтня 2018 року о 18:14 год та 19:01 год відповідно. Однак, у зв`язку з позаплановим відключенням електроенергії 09 жовтня 2018 року о 19 год за адресою розташування нотаріальної контори (що тривало з 19 год 09 жовтня 2018 року по 10 год 10 жовтня 2018 року), пов`язаним з пошкодженням кабельної лінії у розподільних мережах Центрального РЕМ, що підтверджується довідкою, виданою Центральним РЕМ АТ «Одесаобленерго» № 110/03-1131 від 12 жовтня 2018 року, позивач не мав технічної можливості прийняти рішення про державну реєстрацію речових прав у той же день. Рішення про державну реєстрацію речових прав за результатом розгляду заяв №№ 30546194, 30546698 були прийняті позивачем 10 жовтня 2018 року одразу після відновлення постачання електроенергії.

Проте зазначені обставини не були враховані відповідачем при виданні наказу від 11 січня 2019 року № 108/5 про тимчасове блокування доступу позивачу до Державного реєстру прав. Це зумовлено тим, що в ході камеральної перевірки у ОСОБА_1 не відбиралися пояснення з приводу виявленого порушення.

Скаржник пояснює це тим, що пунктом 9 Порядку № 990 передбачено саме право, а не обов`язок комісії під час проведення камеральної перевірки вимагати від державних реєстраторів, уповноважених осіб суб`єктів державної реєстрації надання пояснень.

Проте варто відзначити про те, що саме необізнаність позивача про проведення перевірки та ненадання ним пояснень з приводу усіх питань, які досліджувалися під час перевірки, призвело до помилкового висновку про наявність у діях позивача ряду порушень.

Крім того, під час проведення камеральної перевірки формальні (технічні помилки) у діях державного реєстратора, які не призвели та не могли призвести до порушення прав та законних інтересів фізичних та/або юридичних осіб не виявлені. Це підтверджується самою довідкою від 18 грудня 2018 року.

В Експертному висновку Експертно-правової комісії при Нотаріальній палаті України від 16 квітня 2019 року зазначено, що прийнятий відповідачем наказ №108/5 від 11 січня 2019 року є недостатньо обґрунтованим і вмотивованим. Крім того, таке рішення призводить до істотних обмежень у можливості здійснювати нотаріусом ОСОБА_1 свою професійну діяльність, чим порушує його права, а також є таким, що не відповідає положенням частини другої статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Верховний Суд вважає необґрунтованими посилання скаржника на те, що суди безпідставно взяли до уваги в якості доказу зазначений Експертний висновок в якості доказу, оскільки рішення судів попередніх інстанцій не ґрунтуються лише на вказаному висновку, як на доказі протиправності спірного наказу Мін`юсту, а його згадування у судових рішеннях є лише додатковим підтвердженням висновків судів, зроблених на підставі сукупності фактичних обставин і законодавчого регулювання правовідносин, що склалися між сторонами.

До того ж не може залишитись поза увагою той факт, що спірним наказом Мін`юсту від 11 січня 2019 року № 108/5 доступ позивача до Державного реєстру прав було заблоковано на 14 календарних днів з 11 по 25 січня 2019 року. Враховуючи те, що наказ відповідача не містить будь-яких приписів щодо умов чи підстав розблокування доступу позивачу до Реєстру, то такий мав бути автоматично розблокований 26 січня 2019 року. Проте, навіть на момент звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом доступ йому до Державного реєстру прав розблокований не був.

Тут необхідно відзначити те, що згідно з частиною четвертою статті 3 Закону № 3425-XII нотаріус не може займатися підприємницькою, адвокатською діяльністю, бути засновником адвокатських об`єднань, перебувати на державній службі або службі в органах місцевого самоврядування, у штаті інших юридичних осіб, а також виконувати іншу оплачувану роботу, крім викладацької, наукової і творчої діяльності. Нотаріуси як особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність, належать до категорії самозайнятих осіб. Відповідно статті 32 Закону № 3425-XII приватний нотаріус сплачує податки, встановлені Податковим кодексом України.

Тобто, шляхом видачі оскаржуваного наказу позивача фактично позбавлено можливості отримувати дохід від своєї професійної діяльності. При цьому, у позивача є зобов`язання перед державою у вигляді сплати податків, незважаючи на фактичне зупинення його діяльності.

Крім того Верховний Суд наголошує, що стаття 37-1 Закону № 1952-IV не визначає мінімальних та максимальних строків застосування заходу стягнення у вигляді блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав. Проте застосування певного виду стягнення повинно відповідати загальним принципам законності, справедливості, індивідуальності, пропорційності. Тому, визначаючи вид стягнення та встановлюючи позивачу строк обмеження у доступі до Державного реєстру прав, відповідач повинен був врахувати характер порушення, його систематичність, сукупність з іншими порушеннями, наявність/відсутність негативних наслідків з відображенням цих обставин у спірному наказі про застосування заходу стягнення.

Верховний Суд ураховує наявність у відповідача дискреції в питаннях визначення певного виду санкцій, однак вважає, що такі рішення мають прийматися з урахуванням принципу пропорційності, який має на меті досягнення балансу між публічними інтересами та індивідуальними інтересами особи, а також між цілями та засобами їх досягнення.

Указане додатково свідчить про те, що спірний наказ прийнято відповідачем з порушенням норм чинного законодавства.

Беручи до уваги встановлені судами обставини та правове регулювання спірних правовідносин, Верховний Суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про те, що наказ Мін`юсту від 11 січня 2019 року № 108/5 «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора-приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» виданий за відсутності підстав, передбачених статтею 37-1 Законом № 1952-IV, не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності, є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Суд констатує, що рішення судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Доводи скаржника не спростовують висновків судів і зводяться до переоцінки встановлених у справі обставин. Отже, підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Висновки щодо розподілу судових витрат

З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-IX та статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

2 Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

СуддіВ.М. Соколов Л.О. Єресько А.Г. Загороднюк