Справа № 300/2151/20
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2020-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову у відкритті провадження
"31" серпня 2020 р. справа № 300/2151/20
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Гундяк В.Д., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Тисменицького районного відділу держаної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання незаконною та скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В:
26.08.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Тисменицького районного відділу держаної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання незаконною та скасування постанови.
Згідно позовної заяви предметом позову є правомірність постанови про накладення штрафу ВП №62649863 у розмірі 1 700 грн. за невиконання рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області у цивільній справі за №325/1009/17 від 11.02.2020 року.
Приписами пункту 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.
Статтею 124 Конституції України встановлено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України за N 2747-IV від 06.07.2005 в редакції від 04.03.2020 (далі - КАС України) встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з пунктами 1-2 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, тобто, зокрема, спір, в якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини 1 статті 19 КАС України).
У відповідності з ч.1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII Про судоустрій і статус суддів суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства між собою - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, суб`єктний склад та характер спірних матеріальних правовідносин. Таким критерієм може бути також і пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Так, відповідно до ч.1 ст.72 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Крім того згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Таким чином, як норма ч.1 ст. 72 Закону України «Про виконавче провадження», так і положення ст. 447 ЦПК України містять пряму вказівку на вид судочинства, у даному випадку цивільне, в якому слід вирішувати спір щодо правомірності рішення виконавця з виконання судового рішення постановленого в порядку ЦПК України, яким в тому числі і є постанова про накладення штрафу.
Зокрема, відповідно до тексту вищевказаної постанови Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.
Однак, на переконання суду, як слідує зі змісту частини 2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом, дана норма визначає адміністративну судову юрисдикцію щодо оскарження дій органів ДВС у випадках, коли проводиться виконання рішення іншого, відмінного від судового, органу, тобто відсутній суд, що видав виконавчий документ. При цьому предметна юрисдикція спору щодо оскарження таких рішень частиною 2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» не встановлюється.
Отже, як вбачається з положень вищенаведеної норми, остання регулює виключно порядок оскарження рішень державного виконавця прийнятих при виконанні у тому числі постанови про накладення штрафу, а не самих рішень державного виконавця про накладення такого штрафу.
Таким чином з системного аналізу ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що законодавець відніс до компетенції адміністративного суду вирішення питань щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, так як до такого оскарження неможливо застосувати приписи ч.1 даної статті в зв`язку з відсутністю у цих випадках суду, що видав виконавчий документ.
В той же час сама постанова про накладення штрафу, як рішення державного виконавця прийняте у виконавчому провадженні щодо виконання судового рішення, відповідно до ч.1 ст.72 Закону підлягає оскарженню до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому ст.447 ЦПК України.
Одночасно суд приймає до уваги, що відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 року у справі №401/169/16-ц такі позови пред`являються в порядку КАС України до відповідного адміністративного суду з 05.10.2016 року, як дня набрання чинності статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» за №1404-VIII, а до цього повинні були розглядатись судами інших юрисдикцій при оскарженні рішень посадових осіб органів ДВС, прийнятих у виконавчих провадженнях з виконання рішень цих судів.
Однак з порівняльного аналізу змісту ч.5 ст.82 Закону України 606-ХIV «Про виконавче провадження» та ч.2 ст.74 Закону України №1404-VIII «Про виконавче провадження» однозначно та беззаперечно слідує, що жодної зміни правового регулювання спірних правовідносин у зв`язку з прийняттям Закону за №1404-VIII не відбулось. Зокрема зазначені норми як Закону України «Про виконавче провадження» за №606-ХIV, так і прийнятого на його заміну Закону України «Про виконавче провадження» за №1404-VIII, є повністю ідентичними за своїм змістом, а ч.2 ст.74 Закону України №1404-VIII «Про виконавче провадження» тільки уточнює перелік відповідних рішень, відносячи до цього переліку і постанови про накладення штрафу, який був зазначений в ч.5 ст.82 Закону України за №606-ХIV.
Наведене виключає можливість розгляду даної позовної заяви в порядку адміністративного судочинства.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
За таких обставин, відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, у відкритті провадження в адміністративній справі слід відмовити.
Враховуючи наведене, керуючись статтями 2, 19, 170, 171, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -
відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Тисменицького районного відділу держаної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання незаконною та скасування постанови.
Копію цієї ухвали, разом з позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами, невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.
Роз`яснити, що повторне звернення до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.
Одночасно роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції Тисменицького районного суду Івано-Франківської області, як суду, який видав виконавчий документ, в порядку цивільного судочинства.
Згідно ст. 256 КАС України ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).
Ухвала може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з 31.03.2020 року.

Суддя /підпис/ Гундяк В.Д.