Справа № 420/3536/20
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2020-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3536/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Мельника Ю.В.,

представника позивача - Яременко Ю.І. (на підставі ордеру),

представника відповідача - Коліогло П.П. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» до Головного управління ДПС в Одеській області про скасування рішення №3/10/15-32-52-09 від 11.11.2019 року про опис майна у податкову заставу, -

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 24 квітня 2020 року надійшов адміністративний позов приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просить скасувати рішення №3/10/15-32-52-09 від 11.11.2019 року про опис майна у податкову заставу Головного управління ДПС в Одеській області.

Позиція позивача обґрунтована наступним

Позивач зазначає, що на адресу приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» (надалі - ПрАТ «УДП», пароплавство, позивач) від Головного Управління Державної податкової служби в Одеській області (надалі -ГУ ДПС в Одеській області, відповідач) надійшло рішення № 3/10/15-32-52-09 від 11.11.2019 року про опис майна у податкову заставу.

Оскаржуване рішення про опис майна у податкову заставу було прийняте контролюючим органом у зв`язку з тим, що за ПрАТ «УДП» рахується податковий борг на загальну суму 2 020 661,32 грн. у тому числі по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1 863 575,05 грн. та військового збору на суму 157 086,27 грн., які виникли на підставі податкових повідомлень-рішень № від 07.12.2018 року та № від 07.12.2018 року.

ПрАТ «УДП» зазначає, що справа № 420/1341/19 зараз знаходиться на стадії касаційного оскарження, а тому, на думку позивача, остаточний обов`язок по сплаті вищезазначених грошових зобов`язань у ПрАТ «УДП» ще не виник.

Позивач не погоджується з рішенням відповідача №3/10/15-32-52-09 від 11.11.2019 року про опис майна у податкову заставу та вважає, що майно ПрАТ «УПП» не може бути використане як джерело погашення податкового боргу платника податків у зв`язку з тим, що предметом застави не можуть бути об`єкти державної власності, приватизація яких заборонена законодавчими актами, а також майнові комплекси державних підприємств та їх структурних підрозділів, що знаходяться у процесі корпоратизації.

Як вказує позивач, така ж сама позиція висловлена у Податковому кодексі України, а саме: згідно з п.п. 87.3.3, 87.3.5 п. 87.3 ст. 87 Податкового кодексу України, не можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу платника податків:

- майнові права інших осіб, надані платнику податків у користування або володіння, а також немайнові права, у тому числі права інтелектуальної (промислової) власності-, передані в користування такому платнику податків без права їх відчуження:

- майно, включене до складу цілісних майнових комплексів державних підприємств, які не підлягають приватизації, у тому числі казенних підприємств.

Так, на думку позивача, майно ПрАТ «УДП» не може бути використане як джерело погашення податкового боргу платника податків.

Відповідно до додатку 2 Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані включене «Українське Дунайське пароплавство» 68600, м, Ізмаїл, вул. Красно флотська (теперішня назва - Пароходна), 28, 01125821.

Відповідно до п.3 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закон України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 02.10.2019 року, забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Тобто, на переконання позивача, щодо майна ПрАТ «УДП» не можна вчиняти будь-які виконавчі дії у тому числі і його примусову реалізацію з метою погашення податкового боргу.

Окрім цього, відповідно до ст. 1 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» від 29.11.2001 року зі змінами та доповненнями встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків.

Позивач вказує, що засновником ПрАТ «УДП» є держава у особі Міністерства інфраструктури України, до компетенції якого, зокрема, належить погодження питання про заставу майна.

З урахуванням зазначеного у позові, позивач стверджує, що майно ПрАТ «УДП» не може бути використане як джерело погашення податкового боргу платника податків, а тому на нього не поширюється право податкової застави, окрім того ПрАТ «УДП» не має право самостійно, без погодження з Міністерством інфраструктури України, передавати у заставу будь-яке майно.

Позиція відповідача обґрунтована наступним

Відповідач зазначає, що за даними ІТС «Податковий блок», станом на 04.11.2019 року у ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» обліковується податковий борг з податку на доходи фізичних осіб у сумі 1863575,05 грн. та військового збору у сумі 157086,27 грн., який виник у зв`язку з несплатою грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом на підставі податкових повідомлень-рішень від 07.12.2018 №, .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.06.2019 у справі 420/1341/19, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.09.2019, у задоволенні позову ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» - відмовлено.

Також, у відповідності до ухвали Верховного суду України від 19.12.2019 по справі №420/1341/19 зазначено, що у задоволенні заяви ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» про зупинення виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.06.2019 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.09.2019 у справі №420/1341/19 відмовлено.

Враховуючи викладене, грошові зобов`язання ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство», які визначені податковими повідомленнями-рішеннями від 07.12.2018 №, набули статусу узгоджених у результаті судового оскарження.

Враховуючи наведене та керуючись вимогами ст. ст. 59, 89 ПКУ, ГУ ДПС в Одеській області було сформовано податкову вимогу від 04.11.2019 №321578-52 на загальну суму податкового боргу 2020661,32 грн. та вручено 06.11.2019 ПАТ «Українське Дунайське пароплавство» поштовим відправленням.

У відповідності до абз.3 п.89.3 ст.89 ПКУ, опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.

Відповідач вважає посилання позивача на пп. 87.3.5 та 87.3.7 п. 87.3 ст. 87 ПКУ помилковими, з огляду на втрату чинності Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», а згідно з р.87.2 ст.87 ПК України, джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Як вказує відповідач, здійснення заходів з погашення податкового боргу, у т.ч. опису майна у податкову заставу, здійснюються у відповідності до норм ПКУ, а не Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, а тому положення п.3 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закон України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 02.10.2019 року не розповсюджуються на здійснення дій щодо опису майна у податкову заставу.

Крім того, відповідач вважає посилання позивача на п. 4. 10 Статуту щодо погодження з Міністерством інфраструктури України передання у заставу майна необґрунтованим, оскільки таке погодження стосується безпосередньо самого платника податків та не встановлює такого обов`язку для контролюючого органу у зв`язку із віднесенням майна боржника до податкової застави.

Підсумовуючи наведене у відзиві, відповідач вважає, що рішення №3/10/15-32-52-09 від 11.11.2019 про опис майна у податкову заставу, винесене ГУДПС в Одеській області, є законним та не підлягає скасуванню.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28.04.2020 в задоволенні клопотання приватного акціонерного товариства "Українське дунайське пароплавство" про відстрочення від сплати судового збору за подання позовної заяви відмовлено, адміністративний позов приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" до Головного управління ДПС в Одеській області про скасування рішення №3/10/15-32-52-09 від 11.11.2019 року про опис майна у податкову заставу залишено без руху та позивачу надано 5-ти денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали.

У зв`язку з усуненням недоліків позовної заяви, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" до Головного управління ДПС в Одеській області про скасування рішення №3/10/15-32-52-09 від 11.11.2019 року про опис майна у податкову заставу. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.

29.05.2020 року від представника ГУ ДПС в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву разом із клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін (вхід. №20625/20).

Ухвалою суду від 24.07.2020 клопотання представника Головного управління ДПС в Одеській області про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін задоволено та вирішено розглядати адміністративну справу за позовом приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" до Головного управління ДПС в Одеській області про скасування рішення №3/10/15-32-52-09 від 11.11.2019 року про опис майна у податкову заставу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

25 серпня 2020 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вхід. №ЕП/13913/20).

Вирішуючи дану справу судом враховано, що особливості її розгляду визначені статтею 262 КАС України. Однак розгляд даної справи припав на період дії на території України карантину, запровадженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (із наступними змінами).

У зв`язку з цим пунктом 9 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 року №540-IX (далі - Закон України №540-IX від 30.03.2020 року), який набрав чинності 02 квітня 2020 року, розділ VI "Прикінцеві положення" КАС України доповнено пунктом 3, яким передбачено автоматичне продовження визначених статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу процесуальних строків, в тому числі і строків розгляду справи, подання інших заяв по суті справи, тощо на період дії карантину.

В подальшому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18 червня 2020 року №731-IX (далі - Закон України №731-ІХ від 18.06.2020 року) , пункт 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України викладено в новій редакції, згідно якої встановлені цим Кодексом процесуальні строки поновляються судом лише за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом).

Пунктом 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №731-ІХ від 18.06.2020 року також було визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" №540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Закон України №731-ІХ від 18.06.2020 року набрав чинності 17.07.2020 року, відповідно продовжені Законом України №540-IX від 30.03.2020 процесуальні строки закінчилися 06.08.2020 року.

Оскільки жодних заяв від учасників справи щодо можливості продовження процесуальних строків по справі до визначеного терміну подано не було, суд вважає, що жодних перешкод для вирішення даної справи та ухвалення судового рішення не має.

Вивчивши матеріали справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та відзив на позовну заяву, перевіривши їх доказами, судом встановлено наступне.

Обставини справи встановлені судом

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач, Приватне акціонерне товариство «Українське Дунайське Пароплавство», , зареєстровано як юридична особа з 22.09.1997.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та п.1.5 Статуту Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство», засновником Товариства є держава в особі Міністерство інфраструктури України, (т.1 а.с.11).

04 листопада 2019 року Головним управлінням ДПС в Одеській області складено податкову вимогу форми «Ю» №321578-52 про сплату податкового боргу у розмірі 2020661,32 грн. та направлено її засобами поштового зв`язку на адресу позивача (т.1 а.с.79). Податкову вимогу отримано позивачем 11.11.2019, про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

11 листопада 2019 року Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято рішення про опис майна приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавства», , у податкову заставу №3/10/15-32-52-09 (т.1 а.с. 30, 80), на підставі якого податковим керуючим складено акт опису про проведення опису такого майна позивача: судно UDP - T 230 - УДП, класу K*B2 стоянкове, за реєстраційним номером 2-031080 №ІМО, Довжиною 78,12 м., шириною 11,0 м., висотою 2,74 м., з надводним бортом 340,0 мм., дедвейтом 590,0 т., матеріал корпусу - сталь та валовою місткістю 686, за типом - стоянкове та за призначенням - наливне, 1963 р. побудови в г. Турну - Северин, Румунія. Порт приписки - Ізмаїл. Судно обладнане: для збору з суден залишків нафти, вод, що містять нафту та стічних вод, фільтрації засобом відстою та вдавання в берегові споруди; прийому та здавання мастила. Згідно свідоцтва про придатність до плавання №108-1-03428-14 зазначена стоянка на 91-ому км річки Дунай. Вартість майна визначена у розмірі 5746925,30 грн. (т.1 а.с.31,32).

Не погоджуючись із прийнятим відповідачем рішенням про опис майна від 11.11.2019 №3/10/15-32-52-09, позивач звернувся до Державної податкової служби України із скаргою від 23.12.2019 №ЮС-967, яку рішенням Державної податкової служби України від 17.02.2020 №6045/6/99-00-10-05-06 залишено без задоволення, а рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 11.11.2019 №3/10/13-32-52-09 про опис майна у податкову заставу залишено без змін.

Вважаючи рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 11.11.2019 №3/10/13-32-52-09 про опис майна таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даною позовною заявою.

Релевантні джерела права та висновки суду

Податковий кодекс України (далі - ПК України) є спеціальним законом з питань оподаткування та встановлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу, в тому числі здійснення заходів щодо застосування податкової застави (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Суд зазначає, що предметом розгляду даної справи є правомірність прийнятого відповідачем рішення №3/10/13-32-52-09 від 11.11.2019 про віднесення наявного у приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» майна до податкової застави.

За визначенням п.п.14.1.155 п.14.1 ст.14 ПК України, податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.

У разі невиконання платником податків грошового зобов`язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.

За положеннями п.п. 88.1, 88.2 ст. 88 ПК України, з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

В свою чергу, за приписами п.89.1 ст.89 ПК України, право податкової застави виникає у разі:

- несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку;

- несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Отже, підставою для виникнення права податкової застави є наявність у платника податків податкового боргу.

Судом встановлено, що у зв`язку з виникнення у позивача податкового боргу, відповідачем надіслано позивачу податкову вимогу форми «Ю» №321578-52 від 04.11.2019 на загальну суму 2020661,32 грн., яку отримано позивачем 11.11.2019.

При цьому, суд відхиляє посилання позивача на те, що остаточний обов`язок по сплаті визначених у податковій вимозі грошових зобов`язань у позивача не виник у зв`язку з знаходженням справи № 420/1341/19 на стадії касаційного оскарження, оскільки предметом даної справи є правомірність віднесення майна позивача до податкової застави, а не законність підстав виникнення податкового боргу та винесення вказаної податкової вимоги. При цьому, позивачем, в свою чергу, не надано до суду доказів про скасування податкової вимоги форми «Ю» №321578-52 від 04.11.2019 та відсутності у позивача податкового боргу.

Отже, з урахуванням наявності податкового боргу у позивача, у контролюючого органу виникло право застосування податкової застави до майна позивача.

Згідно з пунктом 89.2 статті 89ПК України, з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому. У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.

Відповідно до положень п.89.5 ст.89 ПК України, до прийняття відповідного рішення контролюючим органом платник податків не має права відчужувати таке майно. У разі порушення платником податків вимог цього пункту він несе відповідальність згідно із законом.

Згідно з положеннями п.89.6. ст.89 ПК України, якщо майно платника податків є неподільним і його балансова вартість більша від суми податкового боргу, таке майно підлягає опису у податкову заставу у повному обсязі.

При цьому, п.91.1 ст.91 ПК України передбачає, що керівник контролюючого органу за місцем реєстрації платника податків, що має податковий борг, призначає такому платнику податків податкового керуючого. Податковий керуючий повинен бути посадовою (службовою) особою контролюючого органу. Податковий керуючий має права та обов`язки, визначені цим Кодексом.

Податковий керуючий описує майно платника податків, що має податковий борг, в податкову заставу, здійснює перевірку стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі, проводить опис майна, на яке поширюється право податкової застави, для його продажу у випадках, передбачених цим Кодексом, одержує від боржника інформацію про операції із заставленим майном, а в разі його відчуження без згоди контролюючого органу (за умови, коли наявність такої згоди має бути обов`язковою згідно з вимогами цього Кодексу) вимагає пояснення від платника податків або його службових (посадових) осіб. У разі продажу в рахунок погашення податкового боргу майна платника податків, на яке поширюється право податкової застави, податковий керуючий має право отримувати від такого платника податків документи, що засвідчують право власності на зазначене майно (п.91.3 ст.91 ПК України).

Отже, у разі наявності у платника податку податкового боргу здійснюється опис майна такого платника у податкову заставу шляхом прийняття керівником контролюючого органу відповідного рішення, на підставі якого, в свою чергу, призначеним податковим керуючим здійснюється опис майна у податкову заставу з оформленням акту.

Суд також зазначає, що право податкової застави не поширюється на майно, визначене підпунктом 87.3.7 пункту 87.3 статті 87 цього Кодексу, на іпотечні активи, що належать емітенту та є забезпеченням відповідного випуску іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, на грошові доходи від цих іпотечних активів до повного виконання емітентом зобов`язань за цим випуском іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, а також на склад іпотечного покриття та грошові доходи від нього до повного виконання емітентом зобов`язань за відповідним випуском звичайних іпотечних облігацій.

За приписами підпункту 87.3.7 пункту 87.3 статті 87 ПК України, не може бути використане як джерело погашення податкового боргу платника податків, майно, що не може бути предметом застави відповідно до Закону України «Про заставу».

Відповідно до положень ст.4 Закону України «Про заставу», предметом застави не можуть бути об`єкти державної власності, приватизація яких заборонена законодавчими актами, а також майнові комплекси державних підприємств та їх структурних підрозділів, що знаходяться у процесі корпоратизації.

При цьому, переліки об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації, затверджено Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 07 липня 1999 року № 847-XIV (далі - Закон № 847-XIV).

Відповідно до додатку 2 Закону № 847-XIV «Перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані», Українське Дунайське пароплавство, , віднесено до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані, з кількістю об`єктів - 5.

Водночас, відповідно до Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 02.10.2019 року №145-ІХ (далі - Закон №145-ІХ), Закон України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» втратив чинність з 20.10.2019.

Натомість, відповідно до п.3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №145-ІХ, забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Головного управління ДПС в Одеській області №3/10/15-32-52-09 від 11.11.2019 про опис майна у податкову заставу, здійснено опис майна Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське Пароплавства», , а саме: судно UDP - T 230 - УДП, загальною вартістю 5746925,30 грн.

Таким чином, рішення Головного управління ДПС в Одеській області №3/10/15-32-52-09 від 11.11.2019 про опис майна у податкову заставу прийнято після втрати чинності Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 07 липня 1999 року № 847-XIV, та, який на час винесення оскаржуваного позивачем рішення, не підлягав застосуванню.

Разом з тим, п.87.3.5. ст.87 ПК України містить положення, відповідно до якого не може бути використане як джерело погашення податкового боргу платника податків майно, включене до складу цілісних майнових комплексів державних підприємств, які не підлягають приватизації, у тому числі казенних підприємств. Порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, встановлюється Фондом державного майна України.

Водночас, позивачем не надано доказів про віднесення судна UDP - T 230 - УДП, загальною вартістю 5746925,30 грн., до цілісного майнового комплексу державного підприємства у порядку, визначеному Фондом державного майна України.

При цьому, позивачем також не надано доказів того, що судно UDP - T 230 - УДП віднесено до переліку об`єктів державної власності, приватизація яких заборонена законодавчими актами, та/або до майнових комплексів державних підприємств, їх структурних підрозділів, що знаходяться у процесі корпоратизації у відповідності до ст.4 Закону України «Про заставу».

Таким чином, суд доходить висновку, що судно UDP - T 230 - УДП, загальною вартістю 5746925,30 грн., є майном, на яке поширюється право податкової застави у відповідності до норм ПК України, з огляду на відсутність будь-яких доказів віднесення вказаного майна до цілісного майнового комплексу та до об`єктів державної власності, що не підлягає приватизації.

При цьому, суд відхиляє посилання позивача на положення п.3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №145-ІХ, оскільки вказаним пунктом заборонено вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Водночас, виникнення права податкової застави та здійснення відповідного опису майна врегульовано Податковим кодексом України, а тому п.3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №145-ІХ не підлягає застосовуванню у спірних правовідносинах щодо здійсненні права податкової застави контролюючим органом відповідно до норм ПК України.

Щодо застосування приписів Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна», від 29 листопада 2001 року № 2864-III, відповідно до якого, встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При розгляді даної справи, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 24.04.2020 у справі №822/1262/17.

Так, Верховний Суд зазначив, що відповідно до статті 2 цього Закону,- під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних капіталів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв`язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов`язань боржника з перерахування фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Тобто, дія цього Закону застосовувалась до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

З 01.01.2011 питання погашення податкового боргу регулюються Податковим кодексом України, який прийнято 02.12.2010 та встановлює механізм і процедуру такого погашення. Крім того, дія цього Закону розповсюджується на механізм звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, а не податковим органом.

З урахуванням викладеного, суд відхиляє посиланням позивача на Закон України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» від 29.11.2001 року зі змінами та доповненнями щодо встановлення мораторію на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків.

Суд також відхиляє посилання відповідача на положення Статуту, яким передбачено погодження питання про заставу майна позивача Міністерством інфраструктури України, оскільки норми ПК України жодним чином не передбачають наявності погодження органу управління державним підприємством питань щодо віднесення майна державного підприємства до податкової застави.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" до Головного управління ДПС в Одеській області про скасування рішення №3/10/15-32-52-09 від 11.11.2019 року про опис майна у податкову заставу задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» до Головного управління ДПС в Одеській області про скасування рішення №3/10/15-32-52-09 від 11.11.2019 року про опис майна у податкову заставу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили, згідно ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

При цьому, відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 01 вересня 2020 року.

Суддя С.О. Cтефанов

.