Справа № 362/3076/20
Суддя: Марчук О. Л.
Дата ухвалення: 2020-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 362/3076/20
Провадження № 2-а/362/104/20
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

"02" вересня 2020 р.

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Марчука О.Л.,

при секретарі - Лущик Т.М.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Козирєва В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Київської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції в Полтавській області старшого сержанта поліції Лазоренка Віталія Сергійовича про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що прийнята відповідачем постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП є неправомірною, оскільки вона винесена безпідставно та з порушенням процедури розгляду справи.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач неправомірно притягнув його до відповідальності оскільки не з`ясував усіх обставин справи, не врахував дорожньої ситуації, не роз`яснив йому прав при розгляді справи та відмовив у клопотання про перенесення розгляду справи за місцем його проживання.

Позивач в судовому засіданні підтримав свої вимоги та просив їх задовольнити з викладених у заяві підстав; пояснив суду, що дорожніх знаків перед пішоходом не було, а світлофор він не бачив через зелені насадження і вантажівку, що була припаркована на узбіччі.

Також, під час розгляду справи по суті в судовому засіданні на запитання головуючого, позивач підтвердив той факт, що він здійснив проїзд регульованого пішохідного переходу на заборонений червоний сигнал світлофора.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позивача та просив їх задовольнити з викладених у заяві підстав; пояснив, що оскаржувана постанова винесена на припущеннях та поліцейським допущено порушення як вимог для розгляду справи про адміністративне правопорушення, так і права водія щодо належний розгляд справи.

Відповідач в судове засідання не прибув; надав суду відзив на позов у якому також просив розглянути справи у його відсутності.

Відповідач у відзиві на позов заперечив вимоги позивача та просив відмовити в їх задоволенні посилаючись на порушення позивачем Правил дорожнього руху. На підтвердження факту порушень позивачем Правил дорожнього руху, у зв`язку з чим було складено оскаржувану постанову, відповідач надав відеозапис події адміністративного правопорушення.

Вислухавши вступне слово позивача і його представника та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно із Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 2287501 від 24.03.2020 року, поліцейського Управління патрульної поліції в Полтавській області старшого сержанта поліції Лазоренка В.С., 23 квітня 2020 року о 06 годині 11 хвилин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Stralis» номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом марки «Kogel» номерний знак НОМЕР_2 по Харківському шосе 2-а в місті Полтава, проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений сигнал світлофора, чим порушив вимоги п. 8.7.3. Правил дорожнього руху України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП (а.с. 9).

Норма частини першої статті 77 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частина друга статті 122 КУпАП за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, встановлює також відповідальність за проїзд на заборонний сигнал світлофора.

Приписами пункту 8.7.3. (е) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, встановлено заборону руху на червоний сигнал.

Насамперед, під час розгляду справи в судовому засіданні під час дослідження судом наданого відповідачем змісту відеозапису щодо обставин дій позивача, судом достовірно встановлено, що, керуючи службовим вантажним автомобілем із напівпричепом, позивач здійснив проїзд на червоний сигнал світлофору.

Вказану обставину позивач визнав і не оспорив та підтвердив, що на відеозаписі із назвою «факт порушення» відображено як керований ним автомобіль проїжджає на заборонний червоний сигнал світлофора.

З цих підстав суд не погоджується із твердженнями сторони позивача про правомірність його дій, оскільки, на переконання суду, позивач об`єктивно не повинен був порушувати Правила дорожнього руху та здійснювати проїзд на заборонний червоний сигнал світлофора.

При цьому, як вбачається із вказаного відеозапису, інші учасники дорожнього руху, що проїжджали зазначений пішохідний перехід, зупинялись при увімкненні червоного сигналу світлофора.

У суду немає підстав сумніватись або вважати зазначений відеозапис недостовірним.

У зв`язку з цим, суд не приймає до уваги та відхиляє твердження позивача про те, що світлофору не було видно і він закритий зеленими насадженням та припаркованим на узбіччі вантажним автомобілем.

Зі змісту відеозапису вбачається, що від припар кованого на узбіччі вантажного автомобіля є достатня відстань до світлофору, що не перешкоджало іншим учасникам дорожнього руху, у тому числі й позивачу, бачити сигнали світлофора.

Отже, позивачем не доведено перед судом існування обставин, що об`єктивно перешкоджали йому зупинитись на червоний сигнал світлофору.

Стосовно доводів позивача про порушення поліцейським процедури розгляду справи, слід зазначити наступне.

Наданим відповідачем змістом відеозапису доведено перед судом той факт, що під час зупинки і розгляду справи, позивачу, як водію і особі, яка притягається до адміністративної відповідальності було належним чином роз`яснено його права, передбачені КУпАП та статтю 63 Конституції України.

Так, не відповідають дійсності доводи позивача про те, що «поліцейський пішов до свого службового автомобіля і повернувся із бланком постанови, який вже був заповнений».

Дослідженими судом в присутності позивача і його представника змістом відеозаписів, встановлено, що позивачу було роз`яснено його права та повідомлено у зв`язку з чим його зупинено і які конкретно вимоги правил дорожнього руху ним порушено, за що він і притягається до адміністративної відповідальності.

Також, за змістом відеозапису, позивач не заявив клопотання про отримання правової допомоги, а тому дане клопотання поліцейським і не вирішувалось.

При цьому, суд не вбачає в діях відповідача порушення прав позивача щодо відмови в задоволенні клопотання про перенесення розгляду справи за місцем проживання позивача.

По-перше, позивач просив перенести розгляд справи в м. Київ, тоді як він не проживає в м. Києві; позивач не просив перенести розгляд справи в селище Калинівку Васильківського району Київської області.

По-друге, таке клопотання позивача не було обґрунтовано належним чином; за змістом відеозапису на запитання поліцейського щодо причин перенесення місця розгляду справи, позивач зазначив: «я так хочу».

Крім того, розгляд справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за місцем вчинення даного правопорушення, не суперечить і повністю узгоджується із нормами статті 276 КУпАП.

При цьому, частиною другою зазначеної статті передбачено лише можливість розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 122 КУпАП також за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Тобто, вказана норма не має імперативного характеру.

У зв`язку з цим, суд вважає правомірним розгляд справи щодо позивача та винесення поліцейським постанови за місцем вчинення правопорушення.

Також, за фактичними обставинами справи, суд вважає, що відповідач правомірно притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

З огляду на встановлені судом обставини, суд не вважає зазначені у позові доводи такими, що є підставою для скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Одночасно, суд обов`язково враховує наступне.

Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24.06.1988 року «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення», розглядаючи відповідно до ст. 293 КпАП скаргу або протест на постанову у справі про адміністративне правопорушення, суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного.

Норма частини другої статті 283 КУпАП передбачено, що постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Дослідивши та проаналізувавши зміст оскаржуваної постанови інспектора, суд приходить до висновку, що вона відповідає вимогам статті 283 КУпАП.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (стаття 9 КУпАП).

Наведені у заяві доводи позивача не спростовують даних оскаржуваної ним постанови.

При цьому, зміст оскаржуваної постанови не суперечить вимогам статті 283 КУпАП, а вид і розмір накладеного на правопорушника стягнення повністю відповідає санкції, передбаченої ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Стаття 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, за змістом відзиву на позов, суд приходить до висновку, що відповідач довів правомірність свого рішення.

Враховуючи встановлені судом обставини та зміст правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає, що відповідач діяв у межах чинного законодавства та правомірно на достатніх підставах виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним і необґрунтованим, у зв`язку з чим, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 122 ч. 3, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 7 - 12, 69 - 72, 76, 79, 86, 128, 158 - 163 КАС України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції в Полтавській області старшого сержанта поліції Лазоренка Віталія Сергійовича про скасування постанови - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Дата складення повного рішення суду - 02 вересня 2020 року.