Справа № 420/6992/20
Суддя: Глуханчук О.В.
Дата ухвалення: 2020-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6992/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Глуханчука О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання неправомірними дій та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

28 липня 2020 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Стоянової Анастасії Олегівни про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, винесену 09 березня 2016 року державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Стояновою Анастасією Олегівною.

Ухвалою суду від 30 липня 2020 року адміністративний позов було залишено без руху, у зв`язку з невідповідністю вимогам статей 160, 161, 287 КАС України.

17 серпня 2020 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява про усунення недоліків позову, до якої додана позовна заява, оформлена відповідно до вимог статей 160, 161, 287 КАС України.

Відповідно до виправленої позовної заяви, ОСОБА_1 звертається з позовними вимогами до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , та просить визнати неправомірними дії Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) щодо винесення 09.03.2016 року постанови про стягнення з боржника виконавчого збору № 50355877 та постанови про виведення її в окреме провадження; скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору № 50355877 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 184 212, 00 грн., винесену 09.03.2016 року; скасувати постанову про виведення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження.

Ухвалою суду від 18 серпня 2020 року, після усунення недоліків, відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання неправомірними дій та скасування постанов.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив про те, що у 2013 році він - ОСОБА_1 під розписку отримав у позику від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 120 000 (сто двадцять тисяч) доларів США та зобов`язався повернути їх у строк до 21.02.2015 року. Позивач своєчасно повернув борг у сумі 52 000 (п`ятдесят дві тисячі) доларів США, а решту боргу стягнуто судовим рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 вересня 2015 року по справі № 495/4575/15-ц.

Водночас, як вказує позивач, під час судового розгляду справи № 495/4575/15-ц він повністю повернув борг ОСОБА_2 .

Позивач вказує, що 14 липня 2020 року від нотаріуса він дізнався про накладення на його майно арешту відділом ДВС. Після цього позивач звернувся за наданням правової допомоги до адвоката.

15 липня 2020 року представник позивача - адвокат Стрезєв А.І. звернувся до відділу ДВС з приводу причин накладення арешту на майно позивача та заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, з якими ознайомився 20 липня 2020 року. На підтвердження вказаних обставин представник позивача надав до суду заяву до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби щодо ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, яка (заява) зареєстрована у відділі 15 липня 2020 року, містить резолюцію щодо виконання від 15 липня 2020 року, а також відмітку (власноручну розписку) представника позивача Стрезєва А.І. про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 20 липня 2020 року.

Отже, позивач стверджує, що 20 липня 2020 року він дізнався про, те що 09 березня 2016 року відповідачем прийнято постанову ВП № 50355877 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 184 212, 00 грн.

Позивач з вказаною постановою не погоджується, вважає її протиправною з наступних підстав.

Так, позивач зазначив, що 01 березня 2016 року державним виконавцем відділу ДВС Білгород-Дністровського міськрайонного юстиції відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 495/4575/15-ц, виданого 24 лютого 2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у сумі 68 000 доларів США, що було еквівалентно 1 842 120, 00 грн. Виконавче провадження відкрито за заявою стягувача.

У постанові про відкриття виконавчого провадження від 01 березня 2016 року боржнику надано строк для самостійного виконання виконавчого документу до 07 березня 2016 року, відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження".

Однак, як зазначає позивач, він постанову про відкриття виконавчого провадження від 01 березня 2016 року не отримував та взагалі не був повідомлений про початок виконавчого провадження та його хід, внаслідок чого був позбавлений можливості реалізовувати свої права та обов`язки як сторони виконавчого провадження, зокрема повідомити державного виконавця про самостійне виконання рішення суду, оскільки борг за судовим рішенням був погашений в строк з 25.02.2016 року по 02.03.2016 року без участі державної виконавчої служби, що підтверджується розпискою стягувача про отримання коштів.

Таким чином, позивач стверджує, що судове рішення у справі № 495/4575/15-ц ним було виконано самостійно, при цьому в межах строку для самостійного виконання, наданого в постанові про відкриття виконавчого провадження від 01 березня 2016 року, хоча позивач про неї і не знав.

За таких обставин, на переконання позивача, 09 березня 2016 року у відповідача були відсутні підстави для прийняття оскарженої постанови ВП № 50355877 про стягнення виконавчого збору у розмірі 184 212, 00 грн. По-перше, відповідачем не дотримані вимоги ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV щодо направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення. По-друге, відповідачем не дотримані вимоги ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV, згідно якої підставою для стягнення виконавчого збору є невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання. При цьому, рішення суду виконане боржником без обізнаності про наявність відкритого виконавчого провадження до того ж у строк, встановлений для самостійного виконання рішення суду.

Також позивач зазначив, що в подальшому до закінчення виконавчого провадження, будь-яких виконавчих дій щодо примусового виконання рішення не вчинялось, про що свідчить інформація про виконавче провадження № 50355877 з АСВП.

21 вересня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 495/4575/15-ц в порядку п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням рішення боржником. Підставою закінчення виконавчого провадження стала заява стягувача від 12 вересня 2018 року, згідно якої державному виконавцю повідомлено, що боржник добровільно погасив борг у період часу з 25.02.2016 по 02.03.2016 року.

21 вересня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та постанову про виведення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження.

Однак, позивач вказує, що відповідачем фактично не здійснювалось примусове виконання рішення суду, а боржником самостійно, без участі органу ДВС, виконано усі боргові зобов`язання, у зв`язку з чим, виконавчий збір стягненню не підлягає, а постанова про стягнення з боржника виконавчого збору підлягає скасуванню.

Ухвалою від 18 серпня 2020 року розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, з урахуванням особливостей, визначених ст.ст. 268, 269, 271, 272, 287 КАС України. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 27 серпня 2020 року о 14 год. 00 хв. у приміщенні Одеського окружного адміністративного суду за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 14, зала судових засідань №22.

У судове засідання, призначене на 27 серпня 2020 року, учасники справи не з`явились, про місце, дату і час судового засідання повідомлені належним чином та своєчасно.

27 серпня 2020 року від відповідача через канцелярію суду засобами електронної пошти надійшов відзив на позовну заяву, а також на виконання ухвали суду про витребування доказів надано матеріали виконавчого провадження № 50355877.

Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує, з позовними вимогами не погоджується, вважає їх безпідставними, з огляду на наступне. Так, відповідач зазначив, що 01 березня 2016 року до відділу ДВС надійшла заява ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 495/4575/15-ц, виданого 24 лютого 2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у сумі 68 000 доларів США.

01 березня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50355877 та відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» надано боржнику строк для самостійного виконання рішення до 07 березня 2016 року. Вказана постанова була надіслана на адресу сторін виконавчого провадження в порядку ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, однак, документи на підтвердження цього знищені за закінченням терміну зберігання.

У зв`язку з невиконанням боржником рішення самостійно у строк, визначений ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», 09 березня 2016 року державним виконавцем відділу винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 184 212, 00 грн. та розпочато примусове виконання виконавчого листа № 495/4575/15-ц. Вказана постанова була надіслана на адресу сторін виконавчого провадження в порядку ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, однак, документи на підтвердження цього знищені за закінченням терміну зберігання.

14 вересня 2018 року на адресу відділу надійшла заява стягувача від 12 вересня 2018 року про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним добровільним виконанням боржником рішення та сплатою боргу у період з 25.02.2016 року по 02.03.2016 року.

На підставі отриманої заяви стягувача, 21 вересня 2018 року державним виконавцем відділу винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 50355877 та виведено в окреме виконавче провадження №57307226 постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 50355877.

Вказані обставини, на переконання відповідача, свідчать про те, що постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 09 березня 2016 року та постанова про виведення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження від 21 вересня 2018 року прийняті відповідно до вимог чинного законодавства.

Враховуючи особливості подання заяв по суті справи в окремих категоріях адміністративних справ, визначені частиною першою статті 269 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Глава 11 КАС України визначає особливості позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ, зокрема категорії термінових адміністративних справ (ст.ст. 268-289).

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначаються статтею 287 КАС України.

Отже, справи з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби відносяться до категорії термінових адміністративних справ, які розглядаються з урахуванням положень ст.ст. 268, 269, 271, 272 КАС України.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

У справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З урахуванням вищенаведеного, справу розглянуто в порядку письмового провадження 28 серпня 2020 року за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи і докази на їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлені наступні обставини та факти.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 вересня 2015 року у справі № 495/4575/15-ц задоволено позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики. Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) заборгованість за договором позики у розмірі 68000 (шістдесят вісім тисяч) доларів США.

Рішення суду набрало законної сили 06 жовтня 2015 року.

24 лютого 2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області виданий виконавчий лист № 495/4575/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) заборгованість за договором позики у розмірі 68000 (шістдесят вісім тисяч) доларів США.

01 березня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до відділу ДВС Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 495/4575/15-ц, виданого 24 лютого 2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у сумі 68 000 доларів США.

Вказана заява надійшла та зареєстрована у відділі ДВС 01 березня 2016 року за №640/4.

01 березня 2016 року державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС відкрито виконавче провадження № 50355877 з примусового виконання виконавчого листа № 495/4575/15-ц, виданого 24 лютого 2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у сумі 1842120, 00 грн.

Вказаною постановою боржнику приписано самостійно виконати вимоги виконавчого документа у строк до 07 березня 2016 року, сплатити борг, про що повідомити відділ із наданням документального підтвердження.

Супровідним листом від 01 березня 2016 року №03-33-9128 постанову про відкриття виконавчого провадження направлено боржнику для виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV в редакції від 28.12.2015 (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Отже, постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

В матеріалах виконавчого провадження № 50355877 відсутні докази надіслання позивачу постанови про відкриття виконавчого провадження від 01 березня 2016 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідач вказує, що вказана постанова була надіслана на адресу сторін виконавчого провадження в порядку ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, однак документи на підтвердження цього знищені за закінченням терміну зберігання.

Натомість, позивач, звернувшись до суду із позовом, стверджує, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 01 березня 2016 року не отримував та взагалі не був повідомлений про початок виконавчого провадження № 50355877, внаслідок чого був позбавлений можливості реалізовувати свої права та обов`язки як сторони виконавчого провадження, зокрема повідомити про самостійне виконання судового рішення у справі № 495/4575/15-ц та сплату на користь стягувача - ОСОБА_2 боргу у сумі 1842120, 00 грн.

Вказані обставини призвели до виникнення спірних правовідносин: прийняття відповідачем постанови від 09 березня 2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору.

09 березня 2016 року державним виконавцем відділу ДВС Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції винесено постанову ВП № 50355877 про стягнення з боржника - ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 184 212, 00 грн.

Підставою прийняття вказаної постанови зазначено те, що боржником у наданий в постанові про відкриття виконавчого провадження від 01 березня 2016 року строк, а саме до 07 березня 2016 року, не виконано виконавчий лист № 495/4575/15-ц, виданий 24 лютого 2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у сумі 1842120, 00 грн.

Відповідач вказує, що вказана постанова була надіслана боржнику супровідним листом від 09 березня 2016 року №03-33-9970, однак документи на підтвердження цього знищені за закінченням терміну зберігання.

Правомірність постанови про стягнення виконавчого збору від 09 березня 2020 року є предметом позову ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса).

Судом встановлено, що виконавче провадження № 50355877 відкрите з метою примусового виконання виконавчого листа № 495/4575/15-ц, виданого 24 лютого 2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у сумі 1842120, 00 грн.

З матеріалів справи встановлено, що 14 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС із заявою про закінчення виконавчого провадження № 50355877, у зв`язку з повним виконанням рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у сумі 68 000 доларів США.

При цьому, у цій заяві зазначено, що ОСОБА_1 самостійно погасив цей борг в період з 25.02.2016 року по 02.03.2016 року.

21 вересня 2018 року державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області в межах ВП № 50355877 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 495/4575/15-ц, виданого 24 лютого 2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у сумі 1842120, 00 грн.

Підстава закінчення: п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області від 21 вересня 2018 року постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 09 березня 2016 року ВП № 50355877 виведено в окреме провадження.

Не погоджуючись із постановою про стягнення з боржника виконавчого збору від 09 березня 2016 року та постановою про виведення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження від 21 вересня 2018 року, позивач звернувся до суду з даним позовом про їх скасування.

Вирішуючи спірні правовідносини, надаючи юридичну кваліфікацію встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

На час виникнення спірних правовідносин: прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження від 01 березня 2019 року, був чинним та діяв Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-XIV, який втратив чинність 05.01.2017 року.

Спірні правовідносини врегульовані положеннями вказаного Закону в редакції від 28.12.2015 (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), а також чинній на момент вчинення відповідної виконавчої дії (прийняття постанов про відкриття виконавчого провадження від 01 березня 2020 року, про стягнення з боржника виконавчого збору від 09 березня 2016 року).

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

У відповідності з п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV, виконанню державною виконавчою службою підлягають виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

За змістом ч. 1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: ) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; 4) в інших передбачених законом випадках.

У заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження (ч. 3 ст. 19 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV, державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV, державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Стаття 31 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV визначає правила надсилання документів виконавчого провадження.

За приписами ч. 1 ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження", копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Отже, за приписами вказаних норм Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV, постанова про відкриття виконавчого провадження має бути надіслана боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

При дотриманні вказаних вимог, боржник має право самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови, а у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення державний виконавець має право розпочати примусове виконання рішення та стягнути з боржника виконавчий збір і витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Стаття 27 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV визначає момент початку примусового виконання рішень.

Так, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно та кошти боржника, боржник за погодженням з державним виконавцем має право у строк до початку примусового виконання рішення реалізувати належне йому майно чи передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець цього майна повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби у строк до початку примусового виконання рішення. Після внесення покупцем коштів арешт з проданого майна боржника знімається за постановою державного виконавця.

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Вирішуючи спір, судом встановлено, що відповідачем не дотримано вищевказаних вимог Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV, оскільки:

- не надано доказів надіслання позивачу постанови про відкриття виконавчого провадження № 50355877 від 01 березня 2016 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення. При цьому, позивач доводить, що він не був обізнаний про відкриття виконавчого провадження № 50355877 та не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження від 01 березня 2016 року;

- позивач був позбавлений можливості самостійно виконати виконавчий лист № 495/4575/15-ц, виданий 24 лютого 2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у сумі 1842120, 00 грн., у строк до семи днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 50355877 від 01 березня 2016 року, оскільки не був обізнаний про її існування;

- станом 07 березня 2016 року позивач повністю виконав рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у сумі 68 000 доларів США, що підтверджено стягувачем;

- в постанові про стягнення з боржника виконавчого збору від 09 березня 2016 року державний виконавець вказує, що її прийнято під час примусового виконання виконавчого документа, оскільки боржник рішення самостійно не виконав, однак при відсутності доказів надіслання боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження № 50355877 від 01 березня 2016 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення, 7-ми денний строк на самостійне виконання боржником рішення слід вважати таким, що не сплинув.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Таким чином, оскільки стягненням з боржника виконавчого збору застосовується під час примусового виконання рішення, яке (примусове виконання) розпочинається на наступний день після закінчення, встановленого частиною другою статті 25 Закону строку для самостійного виконання, у разі ненадання боржником документального підтвердження повного виконання рішення, а позивач постанову про відкриття виконавчого провадження від 01 березня 2016 року не отримував, про початок виконавчого провадження не був повідомлений, у зв`язку із чим був позбавлений можливості реалізовувати свої права та обов`язки, у т.ч. повідомити про самостійне виконання рішення суду, оскільки борг за судовим рішенням був погашений в строк з 25.02.2016 року по 02.03.2016 року, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 09 березня 2016 року .

Суд приймає доводи позивача стосовно того, що судове рішення у справі № 495/4575/15-ц ним було виконано самостійно, при цьому в межах строку для самостійного виконання, наданого в постанові про відкриття виконавчого провадження від 01 березня 2020 року, хоча позивач про неї і не знав.

Також суд погоджується з аргументами позивача щодо наявності підстав для скасування судом постанови про стягнення виконавчого збору від 09 березня 2016 року ВП № 50355877. По-перше, відповідачем не дотримані вимоги ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV щодо направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення. По-друге, відповідачем не дотримані вимоги ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV, згідно якої підставою для стягнення виконавчого збору є невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання. Однак, позивач не був повідомлений про відкриття виконавчого провадження та надання йому строку для самостійного виконання рішення.

Водночас, суд вважає необхідним зазначити, що станом на 09 березня 2016 року відповідач міг не знати про самостійне виконання боржником рішення, тому відповідно до ст.ст. 25, 27, 31 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV приступив до примусового виконання рішення та прийняв постанову про стягнення виконавчого збору, однак за відсутності доказів надіслання позивачу постанови про відкриття виконавчого провадження, суд не може визнати такі дії відповідача правомірними.

При цьому, рішення суду виконане боржником без обізнаності про наявність відкритого виконавчого провадження у строк, встановлений для самостійного виконання рішення суду.

Отже, підстави для стягнення з позивача виконавчого збору відсутні.

Що стосується оскарженої постанови про виведення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження від 21 вересня 2018 року, суд зазначає наступне.

На час прийняття відповідачем вказаної постанови 21 вересня 2016 року, набув чинності (05.10.2016 року) та регулює спірні правовідносини Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Як встановлено судом, виконавче провадження № 50355877, в межах якого було прийнято спірну постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 09 березня 2016 року, було закінчене постановою від 21 вересня 2018 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Так, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

У разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом (ч. 2 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII).

Станом на 21 вересня 2018 року була прийнята та була чинною постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 09 березня 2016 року, що стало підставою для виведення цієї постанови про виконавчий збір в окреме провадження.

Однак, враховуючи скасування судом постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 09 березня 2016 року, позовні вимоги щодо скасування постанови про виведення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження від 21 вересня 2018 року, які є похідними та залежать від задоволення позовних вимог щодо оскарження правомірності постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 09 березня 2016 року, також підлягають задоволенню.

Згідно п. 22 ч. 1 ст. 4 КАС України, похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на зазначене, оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення.

При цьому, суд вважає, що права позивача підлягають відновленню шляхом визнання противними та скасування судом постанов про стягнення з боржника виконавчого збору від 09 березня 2016 року ВП № 50355877 та постанови про виведення постанови про виконавчий збір в окреме провадження від 21 вересня 2018 року.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки адміністративний позов задоволено, у відповідності до приписів ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат здійснюється на користь позивача.

На підставі викладеного, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, згідно ст.139 КАС України, суд присуджує позивачу здійснені ним документально підтверджені судові витрати, які складаються із судового збору за подання до адміністративного суду цього позову у розмірі 1681, 60 грн. за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74, 76-77, 90, 139, 194, 205, 229, 243-246, 250, 255, 268, 269, 271, 272, 287, 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання неправомірними дій та скасування постанов, - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 09 березня 2016 року ВП № 50355877, прийняту відділом державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції.

Визнати протиправною та скасувати постанову про виведення постанови про виконавчий збір ВП № 50355877 в окреме провадження від 21 вересня 2018 року, прийняту Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Стягнути за рахунок Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) (; вул. Миколаївська, 30, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, 67700) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1842, 12 грн. (одна тисяча вісімсот сорок дві гривні 12 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 287 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Білгород-Дністровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) (; вул. Миколаївська, 30, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, 67700).

Третя особа - ОСОБА_2 (військове АДРЕСА_2 ).

Суддя О.В. Глуханчук

.