Справа № 1.380.2019.000158
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2020-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.000158 пров. № А/857/4008/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Кушнерика М.П., Заверухи О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Кітраль Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Головного управління ДФС у Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «БПП Ойл» про застосування адміністративного арешту за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року (суддя першої інстанції Качур Р.П., м. Львів, повний текст складено 24.02.2019),

В С Т А Н О В И В:

Головне управління ДФС у Львівській області звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БПП Ойл» про застосування арешту коштів на рахунках що знаходяться на рахунках цього платника податків у банківських установах.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Із таким судовим рішенням не погодився позивач та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просив скасувати рішення та прийняти нове про задоволення позову. Аргументуючи незгоду зазначив, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги, що мала місце відмова керівника товариства з додатковою відповідальністю «БПП Ойл» допустити посадових осіб відповідача до проведення фактичної перевірки перевірки щодо дотримання вимог чинного законодавства, яке регулює обіг та зберігання пального, за наказом № 7292 від 17.12.2017. Такі дії є безспірною підставою для застосування адміністративного арешту коштів на рахунку платника.

Апеляційним судом було здійснено заміну відповідача на Головне управління ДПС у Львівській області у зв`язку з реорганізацією.

Відповідачем було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначив про законність і обґрунтованість судового рішення.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав.

Суд, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ТзОВ «БПП Ойл» зареєстроване як юридична особа і перебуває на податковому обліку як платник податків у Залізничній ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області (а.с. 9).

17.12.2018 ГУ ДФС у Львівській області винесено наказ № 7292 про проведення фактичної перевірки ТзОВ «БПП Ойл» щодо дотримання вимог чинного законодавства яке регулює обіг та зберігання пального, а 17.12.2018 виписано направлення № 2816-2819 на проведення вказаної перевірки.

Однак керівник підприємства відмовився допустити перевіряючих до проведення перевірки, про що складено акт відмови від допуску до проведення перевірки від 26.12.2018 № 13/973/4000/42121229. Копію наказу на проведення перевірки № 7292 від 17.12.2018 керівник отримав (а.с. 15).

Рішенням про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 02.01.2019 начальником ГУ ДФС у Львівській області застосовано умовний адміністративний арешт майна платника податків ТзОВ «БПП Ойл».

У зв`язку з відмовою платника податків від допуску до проведення фактичної перевірки контролюючий орган звернувся до суду з вимогою про застосування адміністративного арешту коштів на рахунках платника податків.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог за таких мотивів.

Підстави застосування адміністративного арешту майна та порядок його застосування визначені статтею 94 Податкового кодексу України.

Так, згідно з п. 94.1. ст. 94 Податкового кодексу України адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Згідно із п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин:

- платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі;

- фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон;

- платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу;

- відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством;

- відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов`язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам;

- платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі;

- платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу.

- платник податків (його посадові особи або особи, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню) відмовляється від проведення відповідно до вимог цього Кодексу інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки).

Відповідно до п. 94.3, п. 94.4 ст. 94 Податкового кодексу України арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті.

Арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Згідно з п. 94.5, п. 94.6 ст. 94 Податкового кодексу України арешт майна може бути повним або умовним.

Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов`язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону.

Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов`язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків.

Положеннями підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України передбачено, що арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з ч.1 ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Частиною 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Законодавець чітко визначив, що однією із підстав для застосування адміністративного арешту майна є відмова платника податків від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Тобто, застосування адміністративного арешту з наведеної підстави можливе у разі, по-перше, відмови платника податків від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної перевірки, по-друге, вказана перевірка проводиться за наявності законних підстав для її проведення.

Матеріалами справи підтверджено, що документальна позапланова виїзна перевірка відповідача призначена наказом Головного управління ДФС у Львівській області № 7292 від 17.12.2018.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02.10.2019 у справі № 1.380.2019.003302 за позовом ТзОВ «БПП Ойл» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу- позов задоволено, наказ ГУ ДФС у Львівській області № 7292 від 17.12.2018 «Про проведення фактичної перевірки ТзОВ «БПП Ойл» визнано протиправним і скасовано.

Вказане рішення набрало законної сили згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 3 лютого 2020 року касаційну скаргу на вищевказані судові рішення було повернуто.

Отже, оскільки наказ про призначення перевірки визнаний судом протиправним та скасований, суд констатує про відсутність законних підстав для проведення перевірки.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно врахував, що недопуск до перевірки відбувся на законних підставах, а тому підстави для застосування адміністративного арешту відсутні.

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції вжив заходів до всебічного і повного дослідження обставин справи і прийняв законне і обґрунтоване рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то в силу вимог частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з врахуванням статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді М. П. Кушнерик
О. Б. Заверуха
Повний текст постанови складено 31 серпня 2020 року.