Справа № 380/4202/20
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2020-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/4202/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Сільник Н.Є.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Шишки О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, у якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області під час розгляду заяви позивача від 17.02.2020 про створення комісії по земельних питаннях з метою погодження меж між сусідніми землекористувачами за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Зимноводівську сільську раду Пустомитівського району Львівської області повторно розглянути заяву позивача від 17.02.2020 та прийняти відповідне рішення щодо встановлення і узгодження погодження меж між сусідніми землекористувачами за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області у справі №450/2286/16-ц позивач набув у спадщину ѕ житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,2409 га, яка розташована на території Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області та призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. З метою оформлення права власності на частину земельної ділянки, позивач звернувся до ФОП ОСОБА_2 для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Після виготовлення зазначеної документації виникло питання щодо встановлення і узгодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до відповідача із заявою про створення комісії по земельних питаннях з метою погодження меж з сусідніми землекористувачами. 11.03.2020 комісією сільради було складено акт. На переконання позивача, відповідачем протиправно не складено протокол та не передано його на розгляд сесії Зимноводівської сільської ради, що свідчить про не належний розгляд заяви позивача у визначений законом спосіб. Просив позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з мотивів, вказаних в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач у встановлений судом строк подав відзив на позов, у якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обґрунтовує тим, що 17.02.2020 до Зимноводівської сільської ради надійшла заява від ОСОБА_1 щодо створення комісії по земельних питаннях з метою погодження меж з сусідніми домоволодіннями. Вказує, що позивач виступив замовником технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), порядок розробки якої визначений розділом IV Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 №376. У даному випадку мала місце процедура відновлення меж земельної ділянки. Однак, сусідні землекористувачі відмовилися погоджувати межі у зв`язку із тим, що в технічній документації передбачено винесення в натурі (на місцевості) 17 межових знаків, які відсутні. Зважаючи на наведене, відповідач ознак земельного спору у заяві позивача від 27.02.2020 у розумінні глави 25 Земельного кодексу України не виявив, тому заяву було розглянуто у порядку та у строки, передбачені Законом України «Про звернення громадян». 11.03.2020 із виїздом на місце складено акт, який разом із відповіддю на заяву 13.03.2020 було направлено позивачу. Окрім того, звернув увагу, що замовником технічної документації є власник (користувач) земельної ділянки, з огляду на те, що власник земельної ділянки ОСОБА_1 помер, замовниками мають виступати спадкоємці - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві, просив у задоволенні позову відмовити.

20.08.2020 від відповідача надійшли письмові пояснення, однак суд не враховує такі при постановленні рішення, оскільки такі надійшли після прийняття судового рішення та не підписані ЕЦП.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 04.06.2020 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального провадження, призначено підготовче засідання.

У підготовчому засіданні 25.06.2020 суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

З`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, заперечення відповідача та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

Суд встановив, що 31.03.2017 рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області у справі № 450/2286/16-ц позовні вимоги ОСОБА_4 - задоволено частково:

визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серія АЕК № 836447, видане 19.07.2002 державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Підгірняк Н.С. зареєстроване в реєстрі за № 1865 на 3/4 частки спадкового майна, що складається з житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 та земельної ділянки площею 0, 2486 га, яка розташована на території Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд;

скасовано реєстраційне посвідчення серії КММ № 080974 видане 02.09.2002 Львівським обласним державним Комунальним Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, за реєстровим № 155 на 3/4 частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 ;

в іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 - відмовлено;

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 - відмовлено.

11.12.2018 постановою Львівського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишив без задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 березня 2017 року залишено без змін.

На підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області у справі №450/2286/16-ц ОСОБА_1 набув у спадщину ѕ житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,2409 га, яка розташована на території Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області та призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд.

З метою оформлення права власності на частину земельної ділянки, ОСОБА_1 звернувся до ФОП ОСОБА_2 для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

17.02.2020 ОСОБА_1 звернувся до Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області із заявою, у якій просив створити комісію по земельних питаннях з метою погодження меж з сусідніми домоволодіннями.

13.03.2020 Зимноводівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області листом № 478 повідомила позивача, що його звернення розглянуте комісією сільської ради 11.03.2020 та складено акт, у якому зазначено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки проведено з порушенням вимог Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками, відмовлено у погодженні із суміжниками межі земельної ділянки та рекомендовано заявнику виступити із іншими спадкоємцями замовником документації із землеустрою.

Позивач вважає, що відповідачем не належним чином розглянуто його заяву, оскільки не складено протокол та не передано її на розгляд сесії Зимноводівської сільської ради, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

18.05.2010 Державний комітет України із Земельних ресурсів затвердив Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками № 376.

Ця Інструкція визначає механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками. (п. 1.1, 1.2).

Пунктом 4.1 цієї Інструкції визначено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок.

Пунктами "є", "й", "к" статті 12 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Частинами 1-3, 5 статті 158 Земельного кодексу передбачено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно частин 1 та 2 статті 159 Земельного кодексу України земельні спори розглядаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, та органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви.

Земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору.

Згідно статті 25 Закону України "Про місцеве самоврядування" сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Пунктом 34 статті 26 того ж Закону передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради розглядаються питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до п.п. 5 п. "б" ч. 1 ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", вирішення земельних спорів віднесено до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зважаючи на вищенаведене, повноваження по вирішенню земельних спорів відносно меж земельних ділянок та додержання громадянами правил добросусідства делеговано Зимноводівській сільській раді Пустомитівського району Львівської області.

Суд встановив, що заява позивача не розглядалася комісією по земельних спорах в порядку передбаченому ст. 158-161 ЗК України, що свідчить про протиправну бездіяльність щодо розгляду заяви позивача у встановленому законом порядку, зокрема у порядку передбаченому ст. 158-161 ЗК України.

Таким чином, в порушення вище зазначених вимог Закону, заява позивача взагалі не була передана комісії по вирішенню земельних спорів, хоча вирішення земельного спору щодо додержання правил добросусідства за заявою позивача є компетенцією Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області при якій створено комісію по вирішенню земельних спорів.

Заява позивача мала бути розглянута в строки та в порядку, передбаченому Законами України "Про звернення громадян", Закону України «Про місцеве самоврядування", Земельним кодексом України та по його заяві мало бути прийняте рішення за результатом розгляду, відповідно до чинного законодавства.

Натомість позивачу було надано лише лист та акт, в якому, на думку суду, у довільній формі описано ситуацію, без належного обґрунтування, тобто жодного рішення по заяві позивача фактично прийнято не було.

Таким чином, відповідач не розглянув заяву позивача в передбаченому законом порядку та не прийняв за результатом розгляду рішення у встановлений законом спосіб, чим порушив право позивача на належний розгляд його звернення.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача з розгляду заяви позивача від 17.02.2020 про створення комісії по земельних питаннях з метою погодження меж між сусідніми землекористувачами є протиправною, тому вимога позивача про визнання протиправною бездіяльності Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області під час розгляду заяви позивача від 17.02.2020 про створення комісії по земельних питаннях з метою погодження меж між сусідніми землекористувачами за адресою: АДРЕСА_1 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача зобов`язати Зимноводівську сільську раду Пустомитівського району Львівської області повторно розглянути заяву позивача від 17.02.2020 та прийняти відповідне рішення щодо встановлення і узгодження погодження меж між сусідніми землекористувачами за адресою: АДРЕСА_1, суд виходив з наступного.

Реалізація суб`єктами публічної адміністрації своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень частини другої статті 19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної законної дискреції.

У свою чергу, під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.

При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Так, у відповідності до абзацу 3 пункту 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі", суд може ухвалити постанову про зобов`язання відповідача прийняти рішення певного змісту за винятком випадків, коли суб`єкт владних повноважень відповідно до закону приймає рішення на власний розсуд.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, виконуючи цілі, встановлені адміністративним судочинством щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається і не може втручатися в дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Частиною 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Суд вважає, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 17.02.2020 щодо створення комісії з метою вирішення земельного спору.

Таким чином, вимога позивача про зобов`язання відповідача прийняти рішення щодо встановлення і узгодження, погодження меж між сусідніми землекористувачами за адресою: АДРЕСА_1 підлягає частковому задоволенню, шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 17.02.2020 щодо створення комісії з метою вирішення земельного спору, оскільки вимога зобов`язати відповідача прийняти відповідне рішення щодо встановлення і узгодження погодження меж між сусідніми землекористувачами спрямована на майбутнє, а тому не підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області з розгляду заяви ОСОБА_1 від 17.02.2020 щодо створення комісії з метою вирішення земельного спору.

Зобов`язати Зимноводівську сільську раду Пустомитівського району Львівської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.02.2020 щодо створення комісії з метою вирішення земельного спору.

Стягнути з Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (81110, Львівська область, Пустомитівський район, с. Зимна Вода, вул. Шухевича, 83, ) за рахунок її бюджетних асигнувань 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп судового збору на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

У решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 31.08.2020.

Суддя Р.М. Брильовський