Справа № 420/7281/19
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2020-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

31 серпня 2020 року

Київ

справа №420/7281/19

провадження №К/9901/17748/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Н.В. Коваленко,

суддів: В.М. Бевзенка, Я.О. Берназюка

перевіривши касаційну скаргу Великомихайлівської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Великомихайлівської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області про зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила зобов`язати Великомихайлівську селищну раду повторно розглянути на черговій сесії її клопотання від 15 жовтня 2019 року шляхом винесення рішення про надання їй в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для сінокосіння та випасання худоби; зобов`язати Великомихайлівську селищну раду укласти з нею договори оренди земельних ділянок без проведення земельних торгів за рішенням сесії Великомихайлівської селищної ради.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року позов задоволено частково.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2020 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2020 року заяву ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду та накладення штрафу за невиконання рішення суду задоволено частково.

Встановлено новий строк подання звіту про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року у справі №420/7281/19 протягом 30 днів з дня набрання законної сили вказаної ухвали суду.

Зобов`язано Великомихайлівську селищну раду Великомихайлівського району Одеської області подати у тридцятиденний строк з дня набрання ухвалою законної сили звіт про виконання судового рішення.

Накладено на керівника Великомихайлівської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області ОСОБА_2, як керівника суб`єкта владних повноважень, штраф в розмірі 40540 грн.

Стягнення штрафу здійснено відповідно до частини третьої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом стягнення половини суми штрафу, що становить 20270 грн на користь ОСОБА_1 та іншу половину, що становить 20270 грн стягнуто до Державного бюджету України.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій в частині накладення штрафу, Великомихайлівська селищна рада Великомихайлівського району Одеської області звернулася з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2020 року відкрито касаційне провадження.

28 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із заявою про відвід, в якій просила відвести суддю Коваленко Н.В. та суддю Берназюка Я.О. від розгляду справи №420/7281/19.

На обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 вказує на те, що процесуальним законодавством не передбачено можливості касаційного оскарження ухвали суду першої інстанції про накладення штрафу та інших питань судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, постановлених судом відповідно до статті 382 цього Кодексу, після її перегляду в апеляційному порядку, а також постанови апеляційного суду. Всупереч вказаним вимогам законодавства суддею-доповідачем Коваленко Н.В. у складі колегії суддів, зокрема, судді Берназюка Я.О. відкрито касаційне провадження у цій справі. Зазначає, що нею було подано клопотання про закриття касаційного провадження у справі, яке до цього часу не вирішено.

Окрім цього, заявник зазначає, що колегією суддів Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі, зокрема, Берназюка Я.О., Коваленко Н.В. у справі №560/523/19 також відкрито касаційне провадження на ухвалу суду першої інстанції про накладення штрафу та інших питань судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, яка не підлягає перегляду в касаційному порядку.

Вказані дії судді Коваленко Н.В., судді Берназюка Я.О., на думку заявника, можуть свідчити про їх упередженість та необ`єктивність при її перегляді судових рішень.

Дослідивши аргументи, викладені у заяві про відвід суддів, колегія суддів дійшла висновку про те, що немає підстав для задоволення цієї заяви з огляду на таке.

Частинами 1-3 статті 39 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за наявності підстав, зазначених у статтях 36-38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід. За цими самими підставами їм може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Згідно з положеннями частини першої статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Частиною 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначено статтею 36 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини першої якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Згідно із частиною 2 зазначеної статті суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, а саме - неприпустимою є повторна участь судді в розгляді адміністративної справи.

Отже, з огляду на нормативний зміст пункту 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України відвід судді може бути заявлений й з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1, 2, 3, 5 частини першої цієї самої статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Як на підставу про відвід суддів позивач покликається на юридичні приписи статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України, нормативна конструкція яких, з-поміж іншого, містить узагальнений перелік найпоширеніших обставин, доведення наявності яких може бути підставою для відводу судді.

У цьому світлі Верховний Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості колегія суддів вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

- «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Тим часом вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною.

- «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію «розумного спостерігача». У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому коли сторони стверджують про те, що судді недостатньо об`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Водночас Верховний Суд підкреслює, що не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про наявність відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними й допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід судді Коваленко Н.В., судді Берназюка Я.О. у справі №420/7281/19, Верховний Cуд також бере до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу a priori не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Зокрема, відповідно до частини четвертої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Наведені заявником аргументи стосовно постановлення ухвали суду про відкриття касаційного провадження у справі свідчать саме про незгоду сторони з рішенням, яке постановив суд відповідно до приписів статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України, що у значенні вказаних вище імперативних приписів частини четвертої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України не може бути визнано обґрунтованою підставою для відводу.

У заяві про відвід не наведено фактів прояву суддею Коваленко Н.В., суддею Берназюком Я.О. поведінки, яка б свідчила про їх упередженість чи небезсторонність у цій справі або того, що вони допустили порушення вимог стандарту безсторонності та неупередженості у своїй процесуальній діяльності.

Отже, аргументи, якими позивач мотивує заяву про відвід судді Коваленко Н.В., судді Берназюка Я.О. не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності суддів, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості цих суддів як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію», якими керується у своїй процесуальній діяльності Європейський суд з прав людини.

Інших підстав, визначених статтею 36 чи статтею 37 Кодексу адміністративного судочинства України, які б свідчили про особисту упередженість судді Коваленко Н.В., судді Берназюка Я.О. або їх необ`єктивність під час розгляду справи №420/7281/19 позивач у своїй заяві не вказав, а Верховний Суд під час розгляду відповідної заяви таких підстав також не встановив.

За таких обставин заяву ОСОБА_1 про відвід судді Коваленко Н.В., судді Берназюка Я.О. у справі №420/7281/19 слід визнати необґрунтованою.

За правилами частини четвертої статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першої статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Керуючись положеннями статей 36, 39, 40, 236 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Визнати необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про відвід судді Коваленко Н.В. та судді Берназюка Я.О. у справі №420/7281/19 за позовом ОСОБА_1 до Великомихайлівської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області про зобов`язання вчинити певні дії.

Передати заяву ОСОБА_1 про відвід судді Коваленко Н.В., судді Берназюка Я.О. у справі №420/7281/19 до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає цю справу, в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, для розв`язання питання про відвід.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Суддя В.М. Бевзенко

Суддя Я.О. Берназюк