Справа № 280/4234/18
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2020-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 серпня 2020 року м. Дніпросправа № 280/4234/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Прокопчук Т.С. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Шлай А.В.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 січня 2019 року (головуючий суддя: Конишева О.В.) по адміністративній справі № 280/4234/18, розглянутій в загальному провадженні

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, Міністерства внутрішніх справ України про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 05.10.2018 року звернувся до суду з позовом до відповідачів Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі ГУНП в Запорізькій області), Міністерства внутрішніх справ України (далі МВС України), в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь середній заробіток за весь час затримки належних йому виплат при звільненні, а саме за період з 30.10.2010 року по 30.09.2018 року в розмірі 245 053,30 грн., та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що належні йому при звільненні з органів внутрішніх справ суми заробітної плати виплачені не були, що підтверджується судовим рішенням суду по справі № 2а-0870/8972/11 (СН/808/87/16) від 11.04.2017 року, це є підставою для виплати йому відповідачами компенсації відповідно до приписів ст. 117 КЗпП України; оскільки він зазнав душевних та моральних страждань, змушений був додати додаткові зусилля для організації життя, це є підставою для відшкодування за рахунок відповідачів моральної шкоди в зазначеній вище сумі.

У відзивах на позов ГУНП в Запорізькій області та МВС України зазначили про неправомірність пред`явлення до них позовних вимог щодо виплати на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за весь час затримки належних йому виплат при звільненні, оскільки порушення здійснено Приморським районним відділом ГУ МВС у Запорізькій області, яке не є ліквідованим.

В судовому засіданні 28.11.2018 року Запорізьким окружним адміністративним судом до справи № 280/4234/18 в якості відповідача залучено Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області (далі ГУ МВС України в Запорізькій області).

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15.01.2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено з посиланням на те, що з прийняттям судового рішення по справі № 2а-0870/8972/11 (СН/808/87/16) від 11.04.2017 року про виплату ОСОБА_2 заборгованості по заробітній платі у відповідача виникає обов`язок виконати судове рішення, і на правовідносини, що виникають у зв`язку з виконанням судового рішення не розповсюджуються положення ст. 117 КЗпП щодо компенсації середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити. Апеляційна скарга ґрунтується на доводах відносно невірного тлумачення судом першої інстанції норм матеріального права.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.04.2019 року відкрите апеляційне провадження по справі № 280/4234/18, яке ухвалою суду від 12.06.2019 року зупинене до набрання законної сили рішення Великої Палати Верховного Суду у справі №821/1083/17 (К/9901/2627/17), ухвалою від 15.05.2020 року апеляційне провадження по справі № 280/4234/18 поновлене та розгляд справи призначений в судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, а також правової оцінки обставин у справі колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1,2,3 ст.242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст.2 та ч.4 ст.242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.01.2019 року не відповідає, а тому вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що наказом ГУМВС України в Запорізькій області №388 о/с від 30.11.2010 року майора міліції ОСОБА_1 згідно з п. 64 ж Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України (а.с 16), при цьому сторони не заперечують, що в день звільнення виплата нарахованої відповідачем вихідної допомоги в сумі 12 798,91 грн. не проведена, а виплачена лише 18.04.2011 року.

Не погодившись з указаною сумою, позивач з липня 2011 року в судовому порядку намагався вирішити трудовий спір в порядку цивільного судочинства, в чому йому відмовлено, та 18.10.2011 року звернувся до суду першої інстанції в порядку адміністративного судочинства з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу , компенсацію за роботу у понаднормовий та нічний час.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 24.11.2011 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2012 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 19.10.2016 року постановлені по справі судові рішення скасовані, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 11.04.2017 року по справі № 2а-0870/8972/11 (СН/808/87/16), яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.08.2017 року, стягнуто з Приморського районного відділу ГУ МВС України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасно виплачену вихідну допомогу з урахуванням інфляції за період з 01.12.2010 року по 18.04.2011 року в загальному розмірі 12 024, 15 грн., заборгованість за роботу у понаднормовий час з урахуванням індексації в розмірі 5 574, 06 грн. та заборгованість за роботу у нічний час з урахуванням індексації в розмірі 4 125,83 грн. (а.с 5-13).

Вищезазначене рішення суду виконано 04.12.2018 року, згідно меморіальних ордерів №665,666,667 Приморським районним відділом ГУ МВС України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 сплачено 4 125,83 грн. заборгованості за роботу у нічний час , 5 574, 06 грн. заборгованості за роботу у понаднормовий час, та середній заробіток за несвоєчасно виплачену вихідну допомогу в розмірі 11 698,29 грн. (а.с.92,93).

Разом з тим ст.116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

За змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку при відсутності спору про їх розмір, при цьому підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За приписами ч. 2 ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

При цьому ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, а тому відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Відповідні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 26.06.2019 року по справі №761/9584/15ц, 26.02.2020 року по справі №821/1083/17.

Оскільки ст.116 КЗпП України щодо строків розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні 30.11.2010 року в частині виплати заробітної плати за роботу у нічний час та за роботу у понаднормовий час порушені, позивач мав право в судовому порядку вимагати відновлення порушеного права, в тому числі шляхом стягнення середнього заробітку за весь час затримки належних йому виплат при звільненні згідно приписів ст. 117 КЗпП України.

Матеріали справи свідчать, що позивач звільнений зі служби 30.11.2010 року, згідно постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 11.04.2017 року по справі № 2а-0870/8972/11 (СН/808/87/16) на його користь стягнена сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.12.2010 року по 18.04.2011 року в розмірі 12 024, 15 грн., а тому підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за період з 30.10.2010 року по 18.04.2018 року відсутні.

Стосовно позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.04.2011 року по 30.09.2018 року колегія суддів зазначає наступне.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 року у справі №821/1083/17 (11-1329/17) зазначено, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, враховуючи: 1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах; 4) співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Так як позивач з липня 2011 року в судовому порядку намагався захистити свої трудові права, грубо порушені відповідачем при звільненні, висував вимоги про стягнення в тому числі середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд апеляційної інстанції вважає співмірною вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року Порядку обчислення середньої заробітної плати, згідно приписів якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, а нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Матеріали справи свідчать, що за останні два повні календарні місяці, перед звільненням позивача, які складають 43 робочих дні, йому нарахована заробітна плата в вересні 2010 року в розмірі 2 721,37 грн., у жовтні 2010 року 2 721,09 грн.

Виходячи з цього, середньоденний заробіток позивача становить (2 721,37 + 2 721,09): 43 = 126,57 грн.

Так як сторони не заперечують, що сума заборгованості по заробітній платі у розмірі 21 398,18 грн. за постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 11.04.2017 року по справі № 2а-0870/8972/11 (СН/808/87/16) виплачена позивачу 4.12.2018 року за меморіальними ордерами №№665,666,667, суд вважає, що позивач має право вимагати відшкодування середнього заробітку за період з 19.04.2011 року по 30.09.2018 року.

Період з 19.04.2011 року по 30.09.2018 року складає 1 865 робочих днів, а тому середній заробіток за час затримки ОСОБА_1 розрахунку при звільненні становить 126,57 грн. х 1 865 = 236 053, 05 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, Приморський районний відділ ГУ МВС України в Запорізькій області, яким порушено встановлені ст. 116 КЗпП України строки розрахунку при звільненні зі ОСОБА_1 , не є відповідачем по справі № 280/4234/18, а приписи КАС України не передбачають залучення до справи відповідачів на стадії апеляційного провадження.

Враховуючи, що Приморський районний відділ є структурним підрозділом ГУ МВС України в Запорізькій області, який на час розгляду справи згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань не ліквідований, суд апеляційної інстанції з метою захисту прав та інтересів ОСОБА_1 вважає можливим стягнути з відповідача ГУ МВС України в Запорізькій області на його користь 236 053, 05 грн. середнього заробітку за затримку належних йому при звільненні виплат заробітної плати за період з 19.04.2011 року по 30.09.2018 року.

Так як ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не обґрунтовано заявлену ним до відшкодування суму моральної шкоди в розмірі 50 000 грн., підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Оскільки судом першої інстанції не в повному обсязі встановлено обставини, що мають значення для справи та винесено рішення з порушенням норм матеріального права, це є підставою для його скасування та прийняття постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 315, 317, 321, 322, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 січня 2019 року по адміністративній справі № 280/4234/18 скасувати та прийняти постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 236 053,05 грн. середнього заробітку за час затримки належних йому при звільненні виплат заробітної плати за період з 19 квітня 2011 року по 30 вересня 2018 року.

В іншій частині вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 25 серпня 2020 року, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 31 серпня 2020 року.

Головуючий - суддя Т.С. Прокопчук

суддя О.О. Круговий

суддя А.В. Шлай