Справа № 240/11690/19
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2020-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/11690/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Панкеєва В.А.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

31 серпня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Смілянця Е. С. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, передбаченої ст.97 Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Порядку затвердженого наказом Міністерством внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4 "Про затвердження порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського;

- зобов`язати відповідача прийняти рішення щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, передбаченої ст.97 Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Порядку затвердженого наказом Міністерством внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4 "Про затвердження порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського".

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач заперечує існування взаємозв`язку між його правом на виплату одноразової грошової допомоги та формулюванням причини звільнення із служби, оскільки обставини отримання ним травм та в подальшому третьої групи інвалідності підтверджуються актами нещасних випадків, протоколом МВЛК та довідкою огляду МСЕК. Також, на думку позивача, у ст. 101 Закону України "Про Національну поліцію" відсутня така причина для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги, на яку посилається відповідач.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Житомирській області повторно розглянути питання про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності та прийняти відповідне рішення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на приписи п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію", відзначає, що законодавцем чітко визначено як окрему самостійну підставу для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги - причину звільнення такої особи з поліції, яка повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції (звільнення через хворобу), що виключає можливість позивача претендувати на виплату такої соціальної виплати у разі звільнення не з підстав хвороби.

Позивач правом подання письмового відзиві на апеляційну скаргу не скористався.

До початку судового засіданні від відповідача надійшло клопотання про розгляд даної справи за відсутності представника ГУНП в Житомирській області.

Позивач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, з огляду на наявні матеріали справи, а також на факт відсутності клопотань від сторін про розгляд даної справи за їх участі, ухвалила здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи та застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів.

Як встановлено судом, наказом ГУНП в Житомирській області від 16.11.2018 № 225 о/с позивача звільнено з органів поліції за п.7 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням). Підставою звільнення був рапорт ОСОБА_1 від 19.10.2018 (а.с.10).

Зі змісту акту про нещасний випадок форми Н-1 (а.с.17-20) та акту розслідування нещасного випадку від 15.02.2019 форми Н-5 (а.с.13-16) встановлено, що 04.05.2018 позивач звернувся до керівництва із рапортом про проведення службового розслідування за фактом отримання ним травми 12.01.2016 під час виконання службових обов`язків, будучи на посаді старшого інспектора Народицького відділення поліції Коростенського відділу поліції ГУНП.

Висновком комісії, яка призначена наказом ГУ ПН в Житомирській області від 23.11.2018 року №1271 та наказом на продовження розслідування нещасного випадку від 28.12.2018 року №1428, що стався 12.01.2016 року зі старшим інспектором - черговим сектору реагування патрульної поліції №3 Олевського відділення поліції Коростенського відділу поліції ГУНП майором поліції ОСОБА_1 ГУНП в Житомирській області, встановлено, що психофізіологічною причиною нещасного випадку є травма, отримана внаслідок власної необережності. Внаслідок події ОСОБА_1 отримав травму у вигляді закритої черепно-мозгової травми, струс головного мозку. Нещасний випадок стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.

18.04.2019 Військово-лікарською комісією ДУ "ТМО МВС України по Житомирській області" було проведено медичний огляд позивача, за результатами якого встановлено, що захворювання ОСОБА_1 , Так, пов`язане з проходженням служби в поліції: травма, Так, пов`язана з виконанням службового обов`язку; травма, одержана під час проходження служби в результаті нещасного випадку, Ні, не пов`язане з виконанням службових обов`язків. Вказано, що позивач є придатним до військової служби (а.с.12).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 03.05.2019 серії 12 ААБ № 548415 позивачу було проведено огляд МСЕК, за результатами якого встановлено третю групу інвалідності з 05.03.2019 року. Причиною визначено травму, Так, пов`язану з виконанням службових обов`язків (а.с.9).

04.07.2019 року позивач в зв`язку з встановленням йому третьої групи інвалідності внаслідок травми пов`язаної з виконанням службових обов`язків, звернувся до Головного управління Національної поліції в Житомирській області із заявою щодо нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги.

Листом від 22.07.2019 № 832/29/105/05-2019 ГУНП в Житомирській області повідомило позивача про відсутність правових підстав для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, оскільки його звільнення мало місце на підставі п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням), а діагноз у виписці МСЕК серії 12ААБ № 548415 від 03.05.2019, по якому встановлено групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної при виконанні службових обов`язків, не відповідає діагнозу, прописаному в постанові ВЛК, тобто група інвалідності отримана внаслідок захворювання, а не травми. Крім того, відповідач зазначив, що у постанові ВЛК ДУ "ТМО МВС України по Житомирській області" від 18.04.2019 позивача визнано придатним до військової служби (а.с.6-7).

Не погоджуючись з таким висновком, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у переліку підстав для відмови поліцейському у виплаті одноразової грошової допомоги, визначеному статтею 101 Закону України "Про Національну поліцію" відсутня така підстава для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги, як звільнення особи за власним бажанням, а не через хворобу. На переконання суду першої інстанції, невідповідність інформації про діагноз позивача, вказаної у виписці МСЕК та в постанові ВЛК, не спростовує наявності факту спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень під час виконання ним службових обов`язків.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про наявність безпідставної відмови в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку з призначенням ІІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та, надаючи оцінку даним правовідносинам, відзначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

07 листопада 2015 року набрав чинності Закон України "Про Національну поліцію" (далі Закон № 580-VIII).

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (частина перша статті 59 Закону).

З метою забезпечення виконання повноважень, покладених на поліцію, статтею 62 Закону № 580-VIII передбачено гарантії професійної діяльності поліцейського; зокрема, держава гарантує поліцейському право на отримання соціального і правового захисту, передбаченого Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина десята).

Одним із заходів соціального захисту поліцейського є виплата одноразової грошової допомоги як у разі загибелі (смерті) поліцейського, так і у випадку втрати поліцейським працездатності (стаття 97 Закону № 580-VIII).

Одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського відповідно до частини першої статті 97 Закону № 580-VIII є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за Законом мають право на її отримання, у разі:

1) загибелі поліцейського, що настала внаслідок протиправних дій третіх осіб, або під час учинення дій, спрямованих на рятування життя людей або усунення загрози їхньому життю, чи в ході участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або смерті поліцейського внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого за зазначених обставин;

2) смерті поліцейського, що настала під час проходження ним служби в поліції;

3) визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

4) визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

5) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності;

6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.

З аналізу положень частини першої статті 97 Закону № 580-VIII випливає, що у них встановлено три різні групи підстав для призначення і виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої цією статтею: смерть (загибель) поліцейського (пункти 1, 2); визначення поліцейському інвалідності після його звільнення з поліції (пункти 3, 4); часткова втрата поліцейським працездатності без визначення його інвалідності та без звільнення (пункти 5, 6).

Дослідження підстав для виплати поліцейському одноразової грошової допомоги, передбачених частиною першою статті 97 Закону № 580-VIII, свідчить про самостійний характер кожної із вказаних груп підстав, а також про те, що їх виокремлення зумовлене потребами диференціації та пропорційного компенсування поліцейському або членам його сім`ї, батькам та утриманцям (у разі загибелі поліцейського) негативних для життя або здоров`я наслідків, пов`язаних з виконанням поліцейським службових обов`язків, з огляду на різний ступінь тяжкості таких наслідків.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4 затверджено Порядок та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - Порядок), який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №163/28293, та набрав чинності з 29.02.2016.

Пунктом 1 розділу І Порядку № 4 передбачено, що ці Порядок та умови визначають механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (надалі - ОГД) у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейських центрального органу управління поліції, територіальних органів поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), поліцейських в т. ч. слухачів та курсантів вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - навчальних закладів), поліцейських, відряджених до інших органів державної влади, установ, організацій (далі - інших органів).

Пунктом 4 розділу І Порядку передбачено випадки, за яких призначається ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач, відмовляючи позивачу у задоволенні заяви про виплату одноразової грошової допомоги та керуючись при цьому нормами Порядку, серед мотивів відмови зазначив про факт звільнення останнього за власним бажанням, та про невідповідність діагнозу у виписці МСЕК серії 12ААБ № 548415 від 03.05.2019, по якому встановлено групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної при виконанні службових обов`язків, діагнозу, прописаному в постанові ВЛК. На переконання відповідача, група інвалідності отримана позивачем внаслідок захворювання, а не травми.

Статтею 101 Закону №580-VІІІ встановлені підстави, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, а саме: якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком: а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням; б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом); г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Таким чином, стаття 101 Закону №580-VІІІ містить вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначення та виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

В даному випадку, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність у листі відповідача від 22.07.2019 №832/29/105/05-2019 обґрунтованих підстав відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги з посиланням на положення статті 101 Закону №580-VІІІ, оскільки положеннями Закону №580-VІІІ не передбачена така підстава для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги, як звільнення особи за власним бажанням, а не через хворобу.

Невідповідність інформації про діагноз позивача вказаної у виписці МСЕК та в постанові ВЛК не спростовує наявності факту спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень під час виконання ним службових обов`язків.

Обставини отримання позивачем травми саме під час виконання обов`язків служби підтверджується актами нещасних випадків Н-1 та Н-5 де вказано, що психофізіологічною причиною нещасного випадку є травма, отримана внаслідок власної необережності. В наслідок події ОСОБА_1 отримав травму у вигляді: ЗЧМТ, струс головного мозку. Нещасний випадок стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачу вставлено ІІІ групу інвалідності з 03.05.2019, травма пов`язана з виконанням службових обов`язків.

З огляду на наведене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій відповідача щодо відмови в призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Також, судова колегія погоджується з обраним судом першої інстанції способом захисту прав позивача, який не порушуючи дискреційності повноважень відповідача, націлений на отримання конкретного результату за наслідками розгляду заяви позивача.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті.

В даному випадку, колегія суддів вказує, що відсутні підстави вважати, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги буде порушено відповідачем, а задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.

Тож, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були детально перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими доводи позивача відхилені.

Окрім того, обґрунтування апеляційної скарги відповідача зводяться виключно до непогодження з оцінкою, наданою судом першої інстанції, повно і всебічно встановленим обставинам справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, не встановлено.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Смілянець Е. С. Граб Л.С.