Справа № 500/1922/20
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/1922/20

01 вересня 2020 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та зобов`язати здійснити нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та зобов`язати здійснити нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 . 24 червня 2020 року він звернувся із заявою до командира військової частини НОМЕР_1 , виплатити йому грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період 28 листопада 2016 року по 25 вересня 2018 року. На його звернення, щодо виплати зазначеної заборгованості відповідач жодної відповіді не надав.

Відтак позивач вважає, що відповідач протиправно не надав відповіді на звернення позивача і не виплатив йому грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки з 2016 по 2018 роки включно, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік).

Ухвалою від 03.08.2020 судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 18.08.2020. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне.

Відповідач зазначив, що додаткову відпустку окремим категоріям ветеранів війни, визначену статтею 162 Закону України «Про відпустки», не може бути перенесено на інший період, виплату грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки законодавством не передбачено.

Тому, підстав для виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки Позивачу, як учаснику бойових дій, немає.

Отже, відсутність у відповідача юридичного обов`язку, який випливав би із закону або відповідні повноваження здійснювати дії, зобов`язати вчинити які через суд просить позивач, є підставою для відмови у задоволенні позивних вимог як незаконних.

Військова частина НОМЕР_1 , як юридична особа у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства оборони України, наказами і директивами Міністра оборони України та наказами і директивами начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Військова частина НОМЕР_1 утримується за рахунок кошторису Міністерства оборони України, є державною організацією, яка фінансується виключно за рахунок коштів державного бюджету та проводить видатки у відповідності до статті 51 Бюджетного кодексу України на основі наданого кошторису на відповідний рік.

Так, відповідно до статті 51 Бюджетного Кодексу України керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення.

Таким чином, командування військової частини НОМЕР_1 діяло у межах визначених повноважень та у відповідності до норм чинного законодавства України, а тому відповідач просив в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п.5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч.9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Беручи до уваги зміст наведених норм та відсутність клопотань сторін про розгляд справи в судовому засіданні за їх участю, суд вважає за можливе розглянути дану справу за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження без повідомлення сторін в межах строку, визначеного статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що 30 березня 2016 року, ОСОБА_1 був прийнятий на військову службу в Збройні сили України за контрактом та проходив службу у військовій частині пп (польова пошта) В 1428 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Збройних сил України.

Так, в період з 25 червня 2016 року по 13 вересня 2016 року, з 30 вересня 2016 року по 16 лютого 2017 року, 23 березня 2017 року по 04 травня 2017 року, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей в складі військової частини пп НОМЕР_2 , НОМЕР_1 .

З 01 липня 2017 року військова частина пп НОМЕР_2 перейменована у військову частину НОМЕР_1 (польова пошта).

28 листопада 2016 року позивач отримав статус учасника бойових дій.

Наказом командира військової частини № 207 від 25 вересня 2018 року відповідно до підпункту «й» (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію та вислужити не менше 24 місяці військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжити військову службу під час особливого періоду) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивача було звільнено із військової служби у запас.

З дати отримання статусу учасника бойових дій (після 28 листопада 2016 року) позивач отримав право на додаткову щорічну оплачувану відпустку тривалістю 14 днів у відповідності до Закону України «Про відпустки» (ст. 162) та п.12 ч.І ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Однак, така відпустка йому за час проходження військової служби жодного разу не надавалась. Компенсація за невикористану додаткову оплачувану відпустку позивачу не виплачувалась, в тому числі і після звільнення у запас із лав Збройних сил України.

24 червня 2020 року позивач звернувся із заявою до командира військової частини НОМЕР_1 , виплатити йому грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період 28 листопада 2016 року по 25 вересня 2018 року, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, передбаченого ст. 162 Закону України «Про відпустки» за період часу проходження ним служби в Збройних Силах України згідно з п.14 ст. 102 Закону України «про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також відповідно до п. З розділу XXXI Наказу Міністерства оборони України № 260 від 07 червня 2018 року.

Будь-якої відповіді про розгляд поданої позивачем заяви від 24 червня 2020 року на його адресу не надходило.

Відтак позивач вважає, що відповідач протиправно не надав відповіді на його звернення і не виплатив йому грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки з 2016 по 2018 роки включно, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік). А тому і звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 12 статті 12 Закону №3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій надаються такі пільги, зокрема, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Стаття 4 Закону України від 05 листопада 1996 року «Про відпустки» передбачає у тому числі інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік. Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Абзацом 3 пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

Як вбачається з п.17 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток (...), припиняється.

Визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України від 21 жовтня 1993 року №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та від 06 грудня 1991 року №1932-XII «Про оборону України» (далі - Закони №3543-XII та №1932-XII).

Згідно зі ст.1 Закону №1932-XII особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток.

Однак, законом №2011-XII не передбачене припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової відпустки, право на яку військовослужбовець - учасник бойових дій набув за період проходження ним військової служби. Водночас, у разі невикористання додаткової відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, особа не втрачає саме право на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізоване у один із таких способів:

1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін;

2) грошова компенсація відпустки.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо.

Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пунктом 8 статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтею 16-2 Закону України від 05 листопада 1996 року №504/96-ВР «Про відпустки».

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, а також за невикористані дні додаткової відпустки.

Відтак, норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуте під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою у Зразковому Рішенні Верховного Суду від 16.05.2019 року у справі №620/4218/18, яке залишене в силі постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року. Також аналогічні висновки були зроблені у справі № 620/4218/18 Великою Палатою Верховного суду у постанові від 21.08.2019 року.

Як вбачається зі змісту абз. 3 п. 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ у разі невикористання військовослужбовцями до часу звільнення щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , відповідачем протиправно не було проведено з ним усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки з 2016 по 2018 роки включно, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та пунктом 3 розділу XXXI. «Виплата грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби» Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII, Законом України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ.

Так, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Пунктом 12 статті 12 Закону № 3551-XII передбачено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Чинним законодавством лише припинено надання зазначеного виду відпустки, проте не припинено відповідних виплат грошової компенсації за її не використання.

У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Враховуючи те, що відповідачем не надано суду доказів на підтвердження правомірності бездіяльності, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Збройних сил України, щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25 вересня 2018 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Збройних сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25 вересня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 вересня 2020 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 місцезнаходження/місце проживання АДРЕСА_1 ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3

відповідач:

-Військова частина НОМЕР_1 місцезнаходження/місце проживаннявул. АДРЕСА_2 ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 .

Головуючий суддя Подлісна І.М.