Справа № 354/95/20
Суддя: Ваврійчук Т. Л.
Дата ухвалення: 2020-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 354/95/20
Провадження по справі № 2-а/354/12/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Ваврійчук Т.Л.,

за участі секретаря судового засідання Калинчук І.О.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Ковріжних В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Яремче справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови серії ДП18 №697450 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 04 січня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 28 січня 2020 року звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови серії ДП18 №697450 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 04 січня 2020 року, згідно якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за порушення вимог п.12.4 ПДР України. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що в його діях відсутній склад інкримінованого правопорушення, оскільки 04 січня 2020 року керуючи транспортним засобом в межах населеного пункту с.Лісна Слобідка Івано-Франківської області він рухався із дотриманням ПДР України та не перевищував встановлених обмежень швидкості руху. Відповідачем під час винесення оскаржуваної постанови не було взято до уваги заперечень позивача, не враховано те, що на момент фіксації порушення автомобіль позивача рухався у потоці інших транспортних засобів, при цьому транспортний засіб, що рухався у попутньому напрямку попереду нього мав більшу швидкість руху, що ставить під сумнів належність зафіксованої швидкості саме його автомобілю, не надано належних та достатніх доказів вчинення правопорушення, а саме: відеозапису чи матеріалів фото фіксації порушення, а також доказів того, що лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI20/20, яким здійснювалось вимірювання швидкості руху пройшов державну повірку та визнаний придатним до застосування, зокрема не пред`явлено позивачу свідоцтво про повірку вказаного засобу вимірювальної техніки на місці зупинки автомобіля. Окрім цього, відповідачем не надано доказів розташування відповідних дорожніх знаків, зокрема 5.45, 5.46, 5.60 та 5.70 ПДР України, які позначають межі населеного пункту та покликані інформувати водіїв про проведення відеофіксації порушень правил дорожнього руху на певній ділянці дороги. За таких обставин позивач вважає, що його неправомірно притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 січня 2020 року вказану справу передано для розгляду судді Польській М.В.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 29 січня 2020 року відкрито провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та призначено її до судового розгляду.

26 березня 2020 року від Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позов в якому зазначено, що відповідач просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, оскільки оскаржувана постанова в справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №697450 від 04 січня 2020 року винесена у відповідності до вимог чинного законодавства і підстави для її скасування відсутні. Вказано, що позивач 04 січня 2020 року о 10 год. 58 хв. рухався на автодорозі Н-10 Івано-Франківської області,148 км в межах населеного пункту с.Лісна Слобідка Івано-Франківської області зі швидкістю руху 74 км/год. Вимірювання швидкості руху здійснювалось із використанням лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI20/20 серійний номер ТС000680, який отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 року № UA-MI/1-2903-2012. Зазначений прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м із врахуванням похибки вимірювання +/- 2 км/год. Виробник приладу застосував алгоритм шифрування AES, який забезпечує контроль цілісності інформації не тільки у самому приладі, а й у зашифрованих файлах, що скопійовані на інші носії, що унеможливлює підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху. Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/16645, виданого ДП «Укрметртестстандарт» 30.09.2019 року та чинного до 30.09.2020 року лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI20/20 ТС000680 є придатним до застосування. Відповідач також зазначив, що згідно п.12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год, частиною першою ст.122 КУпАп передбачено адміністративну відповідальність водіїв за перевищення встановлених обмежень швидкості руху більш як на 20 км/год. Відповідно до норм КУпАП у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції органів Національної поліції протокол про адміністративне правопорушення не складається, а справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення із винесенням відповідної постанови. Розгляд справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП проведено працівниками поліції в межах наданих повноважень із дотриманням вимог чинного законодавства. До оскаржуваної постанови долучено докази відеозапису з лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI20/20 ТС000680 на якому зафіксовано автомобіль позивача, що рухався в межах населеного пункту із перевищенням максимально допустимої швидкості руху, що є підставою для відмови у позові.

Згідно розпорядження керівника апарату Яремчанського міського суду Івано-Франківської області №20 від 30 липня 2020 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 липня 2020 року, у зв`язку із закінченням повноважень судді Польської М.В. (закінчення терміну її відрядження) вказана справа передана у провадження судді Ваврійчук Т.Л.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник-адвокат Ковріжних В.В. позовні вимоги підтримали із підстав, викладених у позовній заяві та просять їх задовольнити. Вказали, що відповідачем не представлено належних доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, оскільки на момент фіксації швидкості руху автомобіль позивача знаходився у потоці транспортних засобів, при цьому автомобіль, що рухався попереду мав значно більшу швидкість. При розгляді справи про адмінправопорушення позивачу не було представлено доказів вчинення інкримінованого порушення, не взято до уваги його заперечень, не надано для ознайомлення свідоцтво про повірку засобу вимірювальної техніки, а сам розгляд справи тривав не більше двох хвилин. Оскаржувана постанова не містить інформації про те, що фіксування порушення здійснювалось за допомогою портативних реєстраторів, а тому долучений відповідачем до відзиву відеозапис з реєстратора не є належним та допустимим доказом у справі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи належно повідомлявся, що стверджується долученим до справи рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив наступне.

У відповідності до ч.1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Як встановлено судом, постановою в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №697450 від 04 січня 2020 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 255 гривень.

Як слідує зі змісту постанови, ОСОБА_1 04 січня 2020 року о 10 год. 03 хв. керуючи транспортним засобом марки KIA SPORTAGE номерний знак НОМЕР_1 на автодорозі Н-10,148 км в с.Лісна Слобідка рухався зі швидкістю 74 км/год, чим порушив вимоги п.12.4 ПДР України. Вимірювання швидкості руху здійснювалось лазерним вимірювачем швидкості TruCAM LTI20/20 №ТС000680.

У відповідності до п.12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ України № 1306 від 10.10.2001 року зі змінами, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год. Водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7 на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29,3.31-12.9 б ПДР України.

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

У відповідності до п.1 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом та інше.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст.251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст.213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, серед переліку статей та їх частин, зокрема частини перша, друга, третя і п`ята статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Частиною четвертою ст.258 КУпАП визначено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті уповноваженими органами(посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення.

За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (надалі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п.8 ч.1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до п. 11 ч.1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст.40 Закону № 580-VIII поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Статтею 283 КупАП передбачено, що, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. Зокрема, у ній мають бути наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, вимірювання швидкості руху автомобіля позивача здійснювалось за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI20/20 №ТС000680.

В обґрунтування наданих заперечень відповідачем долучено до матеріалів справи відеозапис, виконаний із використанням лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI20/20 ТС000680, відеозапис виконаний нагрудною камерою поліцейського та свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/16645 від 30 вересня 2019 року, видане ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів», з якого вбачається, що лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI20/20 №ТС000680 пройшов державну повірку та відповідає вимогам технічної документації(свідоцтво чинне до 30 вересня 2020 року).

За змістом п. 1.10 ПДР України населений пункт-це забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками: 5.45 «Початок населеного пункту»(найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах); 5.46 «Кінець населеного пункту». (місце, з якого на даній дорозі втрачають чинність вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах); 5.47 «Початок населеного пункту»(найменування і початок забудови населеного пункту, в якому на даній дорозі не діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах)та 5.48 «Кінець населеного пункту»(кінець населеного пункту, позначеного знаком 5.47).

Поза населеними пунктами на всіх дорогах відповідно до підпункту «ґ» п. 12.6 ПДР України дозволяється рух із швидкістю не більше 90 км/год.

У відповідності до ч.2 ст. 40 закону України №580-VIII, якою визначено порядок застосування органами поліції технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, інформація про змонтовану/розміщену поліцією автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

З наведеного слідує, що контроль швидкості руху може відбуватися лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації. Вказаним знаком є дорожній знак 5.70 ПДР України- «Фото-відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», який інформує водіїв про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

У відповідності до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною першою ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Вказана норма права повністю кореспондується та доповнює загальний принцип, визначений статтею 63 Конституції України, котрий декларує відсутність обов`язку в особи доводити свою невинуватість у правопорушенні та стверджує про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічну позицію висловив Верховний суд України, який у постанові від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а зазначив, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За таких обставин саме відповідач у справі, як суб`єкт владних повноважень зобов`язаний, довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення останнім порушення ПДР відповідними доказами, а саме-факт керування позивачем автомобілем у населеному пункті із швидкістю більше 70 км/год.

Водночас, відповідачем не представлено суду будь-яких доказів того, що на момент фіксації швидкості руху транспортний засіб позивача рухався в межах певного населеного пункту, позначеного відповідними дорожніми знаками, а проведення контролю швидкості руху даного автомобіля, здійснювалось в межах дії дорожнього знаку 5.70 ПДР України, оскільки на зафіксованій на вищевказаних відеозаписах ділянці дороги не видно відповідних дорожніх знаків, які б надали можливість ідентифікувати її як відповідний населений пункт, та в свою чергу визначити його початок та кінець, а також встановити чи були водії, що рухались вказаною ділянкою дороги, належно поінформовані про здійснення фото-чи відео фіксації швидкості руху.

Переглядом наданих відповідачем в якості доказів відеозаписів встановлено, що на відеофайлі, який виконано вимірювачем швидкості TruCAM LTI20/20 №ТС000680 04 січня 2020 року о 10 год. 56 хв. 47 секунд зафіксовано чотири автомобілі, які рухаються у попутньому напрямку. Серед вказаних автомобілів наявний транспортний засіб марки KIA SPORTAGE номерний знак НОМЕР_1 , який рухається третім у потоці автомобілів і на момент фіксації швидкості руху відстань між автомобілем позивача та транспортним засобом, який рухається попереду нього, є вкрай незначною, а відтак, як видно на відеозаписі, оптичний приціл засобу вимірювальної техніки TruCAM LTI20/20 №ТС000680 перед початком вимірювання фактично був наведений працівником поліції на обидва зазначені автомобілі, а зафіксована при цьому швидкість руху склала 74 км/год. При цьому на відео також помітно, що швидкість руху автомобіля, який рухався перед автомобілем ОСОБА_1 є більшою.

На долученому відповідачем відеозаписі з портативного відеореєстратора поліцейського, який розпочинається з 10 год. 49 хв. 04 січня 2020 року, зафіксовано лише момент відмови позивача від отримання копії постанови у справі про адміністративне правопорушення, яка на той час вже була складеною.

Незважаючи на те, що у відповідності до приписів п. 5 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1026 від 18 грудня 2018 року включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо), відповідачем надано суду лише фрагмент відеозапису з портативного відеореєстратора, на якому не зафіксовано ані момент зупинки транспортного засобу позивача, ані процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, що позбавляє суд можливості з`ясувати чи був проведений розгляд даної справи працівниками поліції із дотриманням вимог чинного законодавства, та чи були роз`яснені позивачу на його процесуальні права, а також право на отримання правової допомоги, зважаючи на те, що в оскаржуваній постанові зазначено час вчинення правопорушення 10 год. 58 хв. 04 січня 2020 року, а з наданого відповідачем відеозапису вбачається, що о 10 год. 59 хв. 46 сек. 04 січня 2020 року працівники поліції вже намагались вручити ОСОБА_1 оскаржувану постанову у справі про адміністративне правопорушення, з чого слідує висновок, що розгляд справи про адміністративне правопорушення в даному випадку тривав менше ніж дві хвилини.

Суд також звертає увагу не те, що Верховний Суду у постанові від 13 лютого 2020 року у справі №524/9716/16-а зазначив, що частиною 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а тому у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Разом з тим, в оскаржуваній постанові відсутня відмітка про те, що фіксування порушення здійснювалось за допомогою відповідного портативного відеореєстратора, а відтак в даному випадку наданий відповідачем відеозапис з нагрудної камери поліцейського не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, аналізуючи досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП є недоведеним, оскільки відповідачем не представлено належних та достатніх доказів вчинення позивачем зазначеного правопорушення, із зазначенням мотивів відхилення доказів ОСОБА_1 , враховуючи неспростовне твердження останнього, що 04 січня 2020 року на автодорозі Н-10, 148 км. Івано-Франківської області він рухався в межах допустимої швидкості руху, а тому провадження в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст.247 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити, скасувати оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №697450 від 04 січня 2020 року та закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись статтями 73-77, 90, 205, 241-246, 255, 268, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Адміністативний позов ОСОБА_1 -задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №697450 від 04 січня 2020 року-скасувати та закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження- з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному пунктом 15.5 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України, шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Яремчанський міський суд Івано-Франківської області у десятиденний строк з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в м.Івано-Франківськ Департаменту патрульної поліції, адреса місцезнаходження: 76492, вул. Юності, 23 м. Івано-Франківськ.

Головуючий суддя: Ваврійчук Т.Л.