Справа № 460/3558/19
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2020-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/3558/19 пров. № А/857/3485/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Большакової О.О., Заверухи О.Б.

за участю секретаря судового засідання Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року, прийняте суддею Борискіним С.А. в м.Рівне, в порядку письмового провадження, у справі № 460/3558/19 за адміністративним позовом Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

встановив:

Дочірнє підприємство "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" звернувся з позовом, в якому просить визнати дії Головного управління ДПС у Рівненській області з розподілу сплачених Філією "Любомирський асфальтобетонний завод" Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" коштів у розмірі 140000,00 грн. відповідно до платіжного доручення №2856 від 05.11.2019, як сплату єдиного соціального внеску не за ДП "Рівненський облавтодор" протиправними; зобов`язати Головне управління ДПС у Рівненській області розподілити та відобразити у ІКП за ДП "Рівненський облавтодор" кошти з єдиного внеску, що сплачені Філією "Любомирський асфальтобетонний завод" Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" за платіжним дорученням №2856 від 05.11.2019 в сумі 140000,00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що постановою державного виконавця від 05.08.2019 у зведеному виконавчому провадженні №42423745 на розрахунковий рахунок накладено арешт, в результаті чого підприємство не має можливості самостійно здійснювати сплату єдиного соціального внеску. За таких обставин, сплату податків та єдиного соціального внеску за позивача здійснюють його відокремлені підрозділи, які в свою чергу, статусу окремих юридичних осіб не мають. Дані обставини були встановлені в рішенні Рівненського окружного адміністративного суду від 13.12.2018 у справі №460/2601/18, що відповідає позиції Верховного Суду у справі №808/2756/15. При цьому зазначав, що 06.11.2019 звертався до відповідача з проханням зарахувати сплачені Філією "Любомирський АБЗ" кошти у розмірі 140000,00 грн. як сплату єдиного соціального внеску за ДП "Рівненський облавтодор" та надалі здійснювати зарахування сплачених його філіями коштів, як сплату єдиного соціального внеску за ДП "Рівненський облавтодор", відповідно до вказаного у платіжних дорученнях призначення. Листом від 08.11.2019 відповідач у задоволенні прохання ДП "Рівненський облавтодор" відмовив, у зв`язку із тим, що філії є юридичними особами, а тому зарахування коштів, сплачених третім особам не передбачено чинним законодавством.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року позов задовольнено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Рівненській області щодо не зарахування сплачених Філією "Любомирський асфальтобетонний завод" Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" коштів у розмірі 140000,00 грн. відповідно до платіжного доручення №2856 від 05.11.2019, як сплату єдиного соціального внеску за Дочірнє підприємство "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України". Зобов`язано Головне управління ДПС у Рівненській області вчинити дії із зарахування платежу Філії "Любомирський асфальтобетонний завод" Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", здійсненого відповідно до платіжного доручення №2856 від 05.11.2019 на суму 140000,00 грн., в рахунок сплати єдиного соціального внеску Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України". У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Головне управління ДПС у Рівненській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що відповідно до вимог ч.1 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", філія "Любомирський асфальтобетонний завод" (), що є відокремленим підрозділом із статусом окремої юридичної особи, та є окремим платником єдиного внеску.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 6 вказаного Закону платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Чинним законодавством визначено вичерпний перелік випадків, коли сплата єдиного внеску може бути здійснена іншими особами.

У разі, якщо мало місце здійснення фактичної сплати єдиного внеску однією особою за зобов`язанням іншої, облік сум буде проведено відповідно до Порядку зарахування в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16.01.2016 року № 6. В інтегрованій картці позивача відсутні некоректні базові записи, а тому підстави для її коригування відсутні.

Вважає, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати за нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити без змін рішення суду.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, представника відповідача, яка просить задоволити апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, ДП "Рівненський облавтодор" є окремою юридичною особою (), що входить до сфери управління Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" () і має ряд відокремлених підрозділів, а саме: ФІЛІЯ "ГОЩАНСЬКИЙ РАЙАВТОДОР" (Код ЄДРПОУ ВП: 26206561), ФІЛІЯ "ДУБРОВИЦЬКИЙ РАЙАВТОДОР" (Код ЄДРПОУ ВП: 26206644), ФІЛІЯ "КОРЕЦЬКИЙ РАЙАВТОДОР" (Код ЄДРПОУ ВП: 26206615), ФІЛІЯ "ЗАРІЧНЕНСЬКИЙ РАЙАВТОДОР" (Код ЄДРПОУ ВП: 26206526), ФІЛІЯ "РАДИВИЛІВСЬКИЙ РАЙАВТОДОР" (Код ЄДРПОУ ВП: 26206578), ФІЛІЯ "БЕРЕЗНІВСЬКИЙ РАЙАВТОДОР" (Код ЄДРПОУ ВП: 26206503), ФІЛІЯ "РОКИТНІВСЬКИЙ РАЙАВТОДОР" (Код ЄДРПОУ ВП: 26206532), ФІЛІЯ "КОСТОПІЛЬСЬКИЙ РАЙАВТОДОР" (Код ЄДРПОУ ВП: 26206609), ФІЛІЯ "МЛИНІВСЬКИЙ РАЙАВТОДОР" (Код ЄДРПОУ ВП: 26206727), ФІЛІЯ "ОСТРОЗЬКИЙ РАЙАВТОДОР" (Код ЄДРПОУ ВП: 26206710), ФІЛІЯ "РІВНЕНСЬКИЙ РАЙАВТОДОР" (Код ЄДРПОУ ВП: 26206584), ФІЛІЯ "РІВНЕНСЬКА ДЕД" (Код ЄДРПОУ ВП: 26206466), ФІЛІЯ "САРНЕНСЬКА ДЕД" (Код ЄДРПОУ ВП: 26206555), ФІЛІЯ "ДУБЕНСЬКА ДЕД" (Код ЄДРПОУ ВП: 26206957), ФІЛІЯ "КОЛОДЕНСЬКА ДЕД" (Код ЄДРПОУ ВП: 33723787), ФІЛІЯ "ЛЮБОМИРСЬКИЙ АСФАЛЬТОБЕТОННИЙ ЗАВОД" (Код ЄДРПОУ ВП: 39255066) (а.с.16-23, 58-76 ).

В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з кодом (що належить відокремленому підрозділу ФІЛІЯ "ЛЮБОМИРСЬКИЙ АСФАЛЬТОБЕТОННИЙ ЗАВОД"), юридичних осіб не зареєстровано (а.с.77).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13.12.2018 в справі №460/2601/18, що набрало законної сили 05.03.2019, визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДФС у Рівненській області від 27.08.2018 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в частині нарахування Філії "Рівненський райавтодор" Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" штрафу у розмірі 52206,32 грн. та пені у розмірі 4155,61 грн., а разом 56361,93 грн., за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. В решті позовних вимог щодо рішення № від 27.08.2018 (302,46 грн. - штрафу та 15,12 грн. пені, а разом - 317,58 грн.),- відмовлено (а.с.12-15).

05.11.2019 Філією "Любомирський асфальтобетонний завод" Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі Філія "Любомирський АБЗ") було сплачено кошти у сумі 140000,00 грн., як єдиний соціальний внесок за ДП "Рівненський облавтодор", що підтверджується платіжним дорученням від 05.11.2019 №2856 (а.с.33).

В зазначеному платіжному дорученні Платником вказано "Філія "Любомирський АБЗ", код 39255066", Отримувачем - "ГУ ДПС у Рівненській обл./м.Рівне, код 43142449", Призначення платежу "*;101;31994540; Сплата єдиного внеску нарахованого на суму з/плати за жовтень 2019 р.; за ДП "Рівненський облавтодор".

06.11.2019 ДП "Рівненський облавтодор" надіслав на адресу відповідача лист за №11/1771, в якому повідомив, що постановою Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 05.08.2019 у зведеному виконавчому провадженні №42423745 на розрахунковий рахунок ДП "Рівненський облавтодор" () накладено арешт, в результаті чого підприємство не має можливості самостійно здійснювати сплату єдиного соціального внеску. Разом з тим, вказав, що Рівненським окружним адміністративним судом 13.12.2018 прийнято рішення у справі №460/2601/18, де встановлено, що сплата єдиного соціального внеску однією філією юридичної особи за іншу філію тієї ж юридичної особи не може розглядатися як передача платником єдиного внеску своїх зобов`язань по його сплаті третій особі. Зазначив, що відокремлені підрозділи підприємства не мають статусу окремих юридичних осіб. Враховуючи відсутність можливості у ДП "Рівненський облавтодор" проводити сплату єдиного соціального внеску з власного банківського рахунку у зв`язку з накладанням арешту та, враховуючи рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 460/2601/18 від 13.12.2018, позивач просив зарахувати сплачені Філією "Любомирський АБЗ" кошти у розмірі 140000,00 грн. відповідно до платіжного доручення №2856 від 05.11.2019 як сплату єдиного соціального внеску за ДП "Рівненський облавтодор" () та надалі здійснювати зарахування сплачених філіями позивача, як сплату єдиного соціального внеску за ДП "Рівненський облавтодор", відповідно до вказаного у платіжному дорученні призначенні (а.с.7-8).

Листом від 08.11.2019 за №2229/10/17-00-50-05 відповідач повідомив, що ДП "Рівненський облавтодор" є окремого юридичною особою (), що входить до сфери управління Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" і має 16 відокремлених підрозділів, які є юридичними особами, зокрема, Філію "Любомирський АБЗ" (). Серед іншого, податковий орган вказував, що відповідно до Порядку заповнення документів на переказ у разі сплати (стягнення) податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску, здійснення бюджетного відшкодування податку на додану вартість, повернення помилково або надміру зарахованих коштів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.07.2015 №666, у разі заповнення поля "Призначення платежу" з порушенням вимог, визначених у цьому порядку, документ на переказ коштів до виконання береться. При цьому, при невідповідності поля "Код платника" коду платника в полі "Призначення платежу" сплачені суми єдиного внеску зараховуються на код платника, що є власником рахунка. Враховуючи викладене, зазначив, що оскільки сплата єдиного внеску здійснюється шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунка, зарахування коштів, сплачених третім особам, не передбачено чинним законодавством (а.с.10-11).

Не погоджуючись з діями відповідача з розподілу сплачених Філією "Любомирський АБЗ" коштів у розмірі 140000,00 грн. відповідно до платіжного доручення №2856 від 05.11.2019, як сплату єдиного соціального внеску, не за ДП "Рівненський облавтодор", позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що Головне управління ДПС у Рівненській області не здійснює розподіл сплачених податків, зборів, обов`язкових платежів адже, відповідно до чинних нормативно-правових актів такий розподіл здійснюється автоматично, а лише коригує інтегровану картку платника податку у разі виявлення некоректних базових записів.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, виходячи з наступного.

Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абзацу другого пункту 1 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VI від 08.07.2010 (далі - Закон №2464-VI), платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 цього Закону, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

При цьому, за вимогами частини дев`ятої статті 25 цього Закону передача платниками єдиного внеску своїх обов`язків з його сплати третім особам заборонена, крім випадків, передбачених законодавством.

В розумінні Цивільного кодексу України передача обов`язків щодо сплати є нічим іншим, як переведенням боргу, і здійснюється шляхом заміни боржника у зобов`язанні за правилами статтями 520-521 Цивільного кодексу України, тобто шляхом укладення відповідного правочину, на укладення якого необхідна згода кредитора.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що сплата єдиного соціального внеску відокремленим підрозділом юридичної особи за таку юридичну особу не може розглядатися як передача платником єдиного внеску своїх зобов`язань по його сплаті третій особі, оскільки за правилами статті 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно статті 19 Податкового кодексу України платник податків веде справи, пов`язані зі сплатою податків, особисто або через свого представника. Особиста участь платника податків в податкових відносинах не позбавляє його права мати свого представника, як і участь податкового представника не позбавляє платника податків права на особисту участь у таких відносинах. Представниками платника податків визнаються особи, які можуть здійснювати представництво його законних інтересів та ведення справ, пов`язаних із сплатою податків, на підставі закону або довіреності.

За правилами статті 80 Цивільного кодексу України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Відповідно до частини першої, четвертої статті 89 Цивільного кодексу України, юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. До єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом.

Статтею 95 ЦК України передбачено, що філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.

Відповідно до частини четвертої статті 64 Господарського кодексу України, підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством. Підприємства можуть відкривати рахунки в установах банків через свої відокремлені підрозділи відповідно до закону.

Таким чином, філії та представництва не є юридичними особами, тобто не мають повної цивільної право і дієздатності, і в той же час, вони наділяються правом здійснювати представництво і захист інтересів юридичної особи, якою вони створені, в тих межах, в яких їм це доручено відповідною юридичною особою.

Наведене узгоджується з положеннями частин першої, третьої статті 237 Цивільного кодексу України, в силу вимог яких, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13.12.2018 в справі №460/2601/18, яке набрало законної сили, встановлено, що сплата єдиного соціального внеску однією філією юридичної особи за іншу філію тієї ж юридичної особи не може розглядатися як передача платником єдиного внеску своїх зобов`язань по його сплаті третій особі, що в силу вимог ч.4 ст.78 КАС України не потребує доказуванню. Тобто, структурний підрозділ не є суб`єктом господарювання в розумінні Господарського кодексу України, не має окремого балансу, що виключає його із кола роботодавців, що сплачують єдиний соціальний внесок, оскільки роботодавцем в розумінні Закону №2464-VI є юридична особа в цілому - Дочірнє підприємство "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

А тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що хоч відповідні перерахування власних коштів платника єдиного внеску відбулись не з його власного рахунку, в умовах неможливості використання власних рахунків платника, не свідчить про порушення платником вимог ч. 9 ст. 25 Закону №2464-VI. Внаслідок таких дій позивача Державний бюджет не зазнав жодних витрат, адже кошти, призначені для сплати єдиного соціального внеску, були зараховані на єдиний казначейський рахунок до нього від імені позивача.

Відповідно до п.7, 8 Порядку заповнення документів на переказ у разі сплати (стягнення) податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску, здійснення бюджетного відшкодування податку на додану вартість, повернення помилково або надміру зарахованих коштів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.07.2015 №666 (далі Порядок №666), у разі заповнення поля "Призначення платежу" з порушенням вимог, визначених у цьому Порядку, документ на переказ приймається до виконання. При цьому вважається, що платник податків сплачує грошове зобов`язання (код виду сплати 101). У разі наявності у платника податків / платника єдиного внеску податкового боргу / недоїмки з єдиного внеску розрахунковий документ на переказ коштів приймається до виконання незалежно від напряму сплати, зазначеного у полі "Призначення платежу" розрахункового документа. При цьому зарахування коштів відбувається у порядку черговості, встановленому Податковим кодексом України, а такому виду сплати органами ДФС присвоюється код виду сплати 140.

З платіжним дорученням від 05.11.2019 №2856, вбачається, що 05.11.2019 Філією "Любомирський асфальтобетонний завод" Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі Філія "Любомирський АБЗ") було сплачено кошти у сумі 140000,00 грн., як єдиний соціальний внесок за ДП "Рівненський облавтодор" (а.с.33).

При цьому, наявність чи відсутність у ДП "Рівненський облавтодор" недоїмки з ЄСВ на момент сплати Філією "Любомирський АБЗ" коштів у розмірі 140000,00 грн. відповідно до платіжного доручення №2856 від 05.11.2019 не оспорюється.

Згідно п.7 Порядку №666 документ повинен бути прийнятим до виконання і сплата грошового зобов`язання презюмується, то такий платіж підлягав зарахуванню саме відповідно до визначеного у ньому призначення - як сплата єдиного соціального внеску за ДП "Рівненський облавтодор", так як сплачені відокремленим підрозділом суми єдиного внеску можна вважати сплаченими самою юридичною особою.

Відповідно до приписів пункту 5 розділу І Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що затверджений наказом Міністерства фінансів України №422 від 07.04.2016 (далі - Порядок №422) при виявленні некоректних базових записів структурними підрозділами за напрямами роботи готується коригуючий документ з обов`язковим посиланням на первинний документ, показники якого виправляються. Коригування даних в інформаційній системі органів ДФС здійснюється підрозділами, відповідальними за введення таких даних з первинних документів, за поточною датою. У разі необхідності коригування облікових показників ІКП у ручному режимі таке коригування здійснюється виключно за рішенням керівника (заступника керівника) органу ДФС, підготовленим відповідним структурним підрозділом за напрямом роботи.

Щодо покликання відповідача на втручання суду в дискрецію суб`єкта владних повноважень, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України", №40450/04, пункт 64).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), №21987/93, пункт 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення у справі «Джорджевич проти Хорватії» (Djordjevic v Croatia), № 41526/10, пункт 101; рішення у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» (Van Oosterwijck v Belgium), №7654/76 пункти 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях українських судів. Зокрема, у постанові від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що «ефективний засіб правового захисту» повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі №826/14016/16, від 11 лютого 2019 року у справі №2а-204/12).

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що захистом порушеного права позивача є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не зарахування сплачених Філією "Любомирський АБЗ" коштів у сумі 140000,00 грн. відповідно до платіжного доручення №2856 від 05.11.2019, як сплату єдиного соціального внеску за ДП "Рівненський облавтодор", а також зобов`язання податкового органу вчинити дії щодо зарахування платежу згідно з таким платіжним дорученням.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29)

Відтак, апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ч.3 ст.243, ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 460/3558/19, - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді О. О. Большакова
О. Б. Заверуха
Повне судове рішення складено 31.08.20