Справа № 219/7577/19
Суддя: Хомченко Л. І.
Дата ухвалення: 2020-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 219/7577/19
Провадження № 2-а/219/10/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.09.2020 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі: головуючого судді Хомченко Л.І.,

секретар Лосинська І.М.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бахмут в порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти 2 батальйону 1 БУПП у Житомирській області Ніцевич Юрія Володимировича про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти 2 батальйону 1 БУПП у Житомирській області Ніцевич Юрія Володимировича, у якій просить визнати незаконною та скасувати постанову серії ДП18 № 009512 від 29.06.2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП позивача та накладення адміністративного стягнення в розмірі 510 грн.

В обґрунтування позовних зазначає, що оскаржувана постанова мотивована тим, що 29.06.2019 року, приблизно о 12 год. 30 хвил., на автомобілі марки MERCEDES VITO , державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , позивач рухався з Хорватії до місця свого проживання і на дільниці траси-магістралі Київ-Чоп у напрямку до м. Київ і перед містом Новоград-Волинський був зупинений співробітником патрульної поліції Ніцевич Ю.В., який повідомив, що позивачем порушено вимоги ПДР в частині недотримання вимог знаку 5.45 на в`їзді у населений пункт Пилиповичі, та була складена постанова за порушення ст..122 ч.3 КУпАП, з чим позивач не погодився і разом з інспектором вони під`їхали до знаку 5.45, який в порушення п.1.1.1. ДСТУ 4100-2002 та п.8.2-1 « Регулювання дорожного знаку» частково був закритий , і виходячи з обстановки навколо під час руху на автомобілі зазначений знак неможливо було помітити, і на що позивач акцентував увагу , попросив зафіксувати зазначене, але, інспектор відмовився це робити, тому, позивач здійснив фотографування знаку на свій мобільний телефон. До початку складання постанови по справі про адміністративне правопорушення позивач здійснював відео фіксацію і після роз,яснення інспектором прав за ст..268 КУпАП, він заявив клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку із великою втомою на дорозі і необхідністю вести свій захист через свого адвоката або надання йому безоплатного адвоката. Також, заявив клопотання про доручення відеопоказів до постанови, але всі його клопотання були відхилені. Також, перевірка документів на апарат TruCAM 00545 виявила невідповідність сертифікату відповідності цього прибору на території України, а саме, замість цього був наданий старий сертифікат 2012 року до інших приборів і якісь посилання на інтернет сайті. Пояснення позивача щодо частково закритого знаку ( закрито 50% знаку) були додані на окремому аркуші, але до уваги не були прийняті. Вказує, що дану постанову вважає необґрунтованою, оскільки остання винесена без наявності жодного допустимого доказу, без доведення вини позивача, а саме відповідачем не надано доказів того, що позивач дійсно мав змогу добре бачити дорожній знак 5.45 з відстані 100 м , як того вимагає п.8.2-1.ПДР України « Регулювання дорожнього руху», а також проігноровано права позивача на захист.

Ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 12.07.2019 року запропоновано відповідачу надати відзив на позов та роз`яснена ст.77 КАС України.

Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 № 009512 від 29.06.2019 року на позивача накладено штраф у розмірі 510,00 грн. за порушення ч.3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як вбачається зі змісту постанови, 29.06.2019 р., о 12 год. 31 хв., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки MERCEDES VITO , державний номер НОМЕР_1 , на а/д Київ-Чоп 238 км рухався зі швидкістю 121 км/год. в зоні дії дорожного знаку 5.45 ( населений пункт на білому фоні) , та перевищив 71 км/год., чим порушив п.12.4 Правил дорожнього руху. До постанови додається пояснення водія на окремому аркуші.

Суд при ухваленні рішення враховує наступне.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку відповідних контролюючих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 5ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Частина 3 ст. 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Згідно зі статтею 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, ( частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті123, статті 124-1 - 126, ) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п. 12.4. Правил дорожнього руху України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

При розгляді доводів позивача про недотримання відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці вчинення правопорушення без надання йому можливості захистити своє право, які він розцінює як порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та притягнення його до відповідальності, судом враховується наступне.

Адміністративно-територіальна одиниця це область, район, місто, район у місті, селище, село (Закон України «Про місцеве самоврядування).

Адміністративно-територіальна одиниця це компактна частина єдиної території України, що є просторовою основою для організації і діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування (Рішенні Конституційного Суду№ 11-рп/2001від 13.07.2001 року).

В постанові від 16.08.2019 року у справі № 524/3206/16-а Верховний Суд вказував на те, що Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року по справі № 5-рп/2015 (Рішення) визначено, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. Також, Конституційний Суд у вказаному рішенні звернув увагу на те, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Разом із тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14 липня 2015 року № 596-VIII, внесено зміни до ст. 258 КУпАП та передбачено, що скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, а саме відсутність необхідності складати адміністративний протокол, застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Крім того, даною статтею, передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху не складається навіть у разі заперечення порушника проти його вчинення.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

При цьому, положення ст.ст. 278, 279 КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР (стаття 122 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні. Можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена шляхом оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення в судовому порядку.

Згідно ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Пункт 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає, що поліція відповідно до покладених на неї завдань, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідач є уповноваженою особою на складання спірної постанови. Він роз`яснив позивачу права, передбачені ст. 268 КУпАП, при винесенні постанови повідомив порядок її оскарження.

Тому суд відкидає доводи позивача про те, що справу незаконно розглянуто на місці зупинки транспортного засобу, оскільки зазначена обставина не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Між тим, з письмових пояснень позивача, доданих до оскаржуваної постанови вбачається, що позивач просив про перенесення розгляду у зв`язку з необхідністю надання йому правової допомоги юриста.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем під час складання оскаржуваної постанови було порушено право позивача на захист.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Стаття 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З урахуванням ст.77 КАС України відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.

Відповідно до ч.5 статті 77 КАС якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування заперечень позивача.

З оскаржуваної постанови не вбачається якім приладом проводили вимірювання швидкості .

При цьому, суд зазначає, що прилади, які використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05 квітня 2012 року N 437 і становить 1 рік.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення іі результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08 лютого 2016 року № 193.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Діапазон вимірювання швидкості від 2 км на годину до 320 км на годину.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Згідно вимог КУпАП до порядку притягнення до адміністративної відповідальності, доказування наявності підстав для притягнення до відповідальності, а також наявність події та складу адміністративного правопорушення покладається на посадову особу.

Згідно приписів КАСУ саме суб`єкт владних повноважень (відповідач) зобов`язаний довести наявність події і складу адміністративного правопорушення в діях водія (позивача).

Підпунктом 8.4 (в) ПДР України визначено, що заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Суду не надано належного доказів розміщення знаку 5.45 , що має інформувати водіїв про початок населеного пункту, а також знак 5.70, який повідомляє про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Позивачем надано диск з відеозаписом та фото розташування знаку 5.45 , з яких вбачається порушення п.1.1.1. ДСТУ 4100-2002 та п.8.2-1 « Регулювання дорожнього знаку». З фото вбачається ,що дорожній знак частково закрито рослинами.

Частиною 1 ст. 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.94 КАС України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином ,якщо їх засвідчено в порядку ,встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Правилами дорожнього руху України (надалі Правила) передбачено, що водієві забороняється: а) перевищувати максимальну швидкість, визначену технічною характеристикою даного транспортного засобу; б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3цих Правил (п.12.9).

Згідно з п.12.4 Правил у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Суду не надано доказів належного встановлення знаків обмеження швидкості руху, попередження населеного пункту, а також встановлення обладнання для заміру швидкості руху.

Будь-які належні і допустимі докази, які б доводили поза розумним сумнівом порушення позивачем Правил дорожнього руху, а саме перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину у населеному пункті суду не надані.

Суд звертає увагу, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Так само пояснення посадової особи, що склала оскаржувану постанову, викладені у відзиві на позов, не є доказом вчинення особою, яка притягнута до відповідальності, вказаного адміністративного правопорушення.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.04.2018 по справі № 338/1/17 та від 29.04.2020 по справі № 161/5372/17.

Суд пропонував відповідачу надати докази в обґрунтування правомірності притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, оскільки саме відповідач в разі заперечення позивачем обставин притягнення його до адміністративної відповідальності зобов`язаний доводити правомірність своїх дій. На чому наголошено в постанові Верховного Суду від 13.02.2020 в справі № 524/9716/16-а.

Оцінюючи правомірність рішення відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 2ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб`єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява №63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 24.01.2020 (справа № 420/2921/19).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову: скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення і провадження у справі закрити.

В задоволенні вимог про визнання постанови незаконною - слід відмовити, оскільки, відповідно до ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності не передбачено прийняття рішення судом щодо визнання дій суб`єкта владних повноважень та їх рішень неправомірними.

Керуючись статями 77-78,139,143,243-246, 268, 269, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 № 009512 від 29.06.2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП ОСОБА_1 та накладення адміністративного стягнення в розмірі 510 грн.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.122 КУпАП закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.І. Хомченко

01.09.2020