Справа № 240/4818/20
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2020-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/4818/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Панкеєва В.А.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

28 серпня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача - Приватне підприємство КВЖРЕП №8, про визнання дій неправомірними, скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області, третя особа - Приватне підприємство КВЖРЕП № 8, в якому просив:

- визнати невідповідність Конституції - її статтям 8, ч.2 ст.19 та вищеназваним законам України - Рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради № 548 від 25 травня 2018 року, яке стосується багатоквартирного будинку, скасувати його;

- визнати неправомірними дії виконавчого комітету Житомирської міської ради про ненадання фінансової допомоги для проведення капітальних ремонтів покрівлі і внутрішньобудинкових мереж будинку всупереч вимогам ст.30 Закону України "Про місцеве самоврядування", зобов`язати відповідача виділити в 2020 році такі кошти, здійснити належне обстеження стану будинку та його мереж і покрівлі скласти відповідний кошторис;

- визнати неправомірними дії відповідача про включення в травні 2018 р., до конкурсу для призначення управителя будинок за адресою: вул. Перемоги, 54, м. Житомир, який 35 років був без капітальних ремонтів внутрішньобудинкових мереж і покрівлі та знаходився в аварійному стані, а також із-за наявності ОСББ "Перемога,54", яке не перебувало в процесі припинення.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року відмовлено в поновленні строку звернення до суду, а позов повернуто позивачу.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення, просить ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно частини 2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 5-7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновків про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що з даним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду в березні 2020 року .

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строку для усунення недоліків шляхом надання до суду доказів поважності причин пропуску строку звернення з даним позовом до суду.

06.04.2020 на адресу суду надійшла заява позивача про усунення недоліків. В обґрунтування заяви вказано, що позивачем пропущено строк звернення до суду у зв`язку зі станом здоров`я, який в період 2018 та 2019 років значно погіршився. Доказами поважності порушення строку надано виписний епікриз із медичної карти стаціонарного хворого та медичні документи про інфарктний стан позивача у 2018 році.

22.06.2020 року позовну заяву позивача повернуто на підставі п.9 ч.4 ст.123 КАС України.

Повертаючи вказану позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено правових та фактичних підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду. Зокрема, судом не було встановлено наявності поважних причин, за яких позивач не міг звернутися до адміністративного суду в межах передбаченого законом строку.

Крім того, суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, зауважив, що згідно з Законом України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набрав чинності 02.04.2020, розділ X "Прикінцеві положення" ГПК України доповнено пунктом 4, яким передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки, в тому числі право на подання заяв та доказів на усунення недоліків продовжуються на строк дії такого карантину.

Тлумачення пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" ГПК України свідчить, що за його змістом передбачено умову згідно якої під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк реалізації учасниками прав на подання відзиву автоматично продовжується на строк дії такого карантину.

У свою чергу постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м.Києві). Зокрема, дозволено: з 22.05.2020 регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні; з 25.05.2020 перевезення пасажирів метрополітенами.

17.06.2020 постановою № 500 Уряд шляхом внесення змін в низку актів Кабінету Міністрів, якими встановлені карантинні обмеження прийняв рішення про продовження адаптивного карантину з оновленими правилами його дотримання.

Підсумовуючи вказані положення, суд першої інстанції зауважив, що всі наведені обставини свідчать про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Положеннями ч. 2 цієї статті визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Слід зазначити, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, у випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Так, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

За практикою Європейського Суду з прав людини, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Отже, положення КАС України встановлюють для позивача чіткі строки звернення до суду за захистом своїх прав, а в разі наявності поважних причин пропуску таких, що є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з істотними перешкодами чи труднощами та підтверджені належними доказами, процесуальне законодавство допускає можливість поновлення пропущених строків.

Так, строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

При цьому, процесуальне законодавство пов`язує початок перебігу строку на звернення до адміністративного суду з моментом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Разом з тим, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи встановила, що предметом спірних правовідносин є оскарження рішення та дій відповідача, що вчинені в квітні-травні 2018 року.

Звернувшись до суду 26 березня 2020 року, що підтверджується датою, зазначеною на реєстраційному штампі суду, позивач, на підтвердження обставин поважності пропуску такого строку до матеріалів справи долучив копію виписки із медичної карти амбулаторного хворого, копію довідки до історії хвороби та копію виписного епікризу із медичної карти хворого №4894 від 02.03.2018, які засвідчують факт перебування позивача впродовж 2018-2019 років на стаціонарному лікуванні з 21.02.2018 по 02.03.2018 та з 20.11.2019 по 03.12.2019.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, суд першої інстанції вірно зауважив, що рішення, яке є предметом позову прийняте відповідачем 25.05.2018, тобто через більше ніж два місяці після перебування позивача на стаціонарному лікуванні.

Водночас, наступний лікарняний наданий позивачем вказує на перебування ним на стаціонарному лікуванні 20.11.2019 - 03.12.2019, тобто через рік після спливу шестимісячного строку, встановленого Кодексом для оскарження рішення від 25.05.2018.

При цьому, впродовж 2018-2019 років позивач загалом був на стаціонарному лікування 22 календарні дні.

В даному випадку, судова колегія критично оцінює доводи апелянта про неправильний підрахунок судом першої інстанції виключно часу його перебування на стаціонарному лікуванні, адже саме ця обставина, на переконання самого позивача, і є поважною причиною пропуску ним строку звернення до суду, на підтвердження якої надано відповідні докази.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи може поновити пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Досліджуючи поважність причин пропуску позивачем строку на звернення до суду, вказаних у заяві про поновлення строку та зазначених в апеляційній скарзі, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що жодних істотних і вагомих причин пропуску строку на звернення до суду, які б непереборно перешкоджали позивачу звернутись до суду або надавали б суду підстави вважати строк звернення до суду не пропущеним або пропущеним, але з поважних причин, ні позовна заява, ні додані до неї матеріали, ні заява про поновлення пропущеного строку - не містять.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, в тому числі звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у позивача була можливість вчасно звернутись до суду для оскарження рішення відповідача, яка не була ним реалізована належним чином, що в свою чергу не може вважатися поважною причиною недотримання встановлених строків звернення до суду.

Дотримання ж строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій.

Доводи позивача, в даному випадку, грунтуються виключно на його особистій суб`єктивній оцінці питання дотримання ним строків звернення до суду, які в більшості не підкріпленні жодними належними та допустимими доказами.

Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та переслідувати легітимну мету, враховуючи розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі KARAKUTSYA v. UKRAINE (заява №18986/06) від 16.02.17 р. (набуло статусу остаточного 16.05.17 р.) Суд неодноразово визначав, що це є обов`язок зацікавленої сторони виявляти особливу уважність, дбаючи про свої інтереси, та вживати необхідних заходів для отримання інформації про рух своєї справи (див. між іншого, Teuschler v. Germany (dec.), no. 47636/99, 4 жовтня 2001; Sukhorubchenko v. Russia, no. 69315/01, § 48, 10 February 2005; Gurzhyy v. Ukraine (dec.), no. 326/03, 1 квітня 2008; and Muscat, цит. вище, § 44) (п. 53).

Таким чином, позивач мав усі правові підстави для вчасного звернення до суду з відповідним позовом у розумні строки, будь-яких перешкод для реалізації такого права матеріали справи не містять, як і підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Доводи апелянта щодо позбавлення судом захисту його прав не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції роз`яснив позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Курко О. П.