Справа № 360/1573/20
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2020-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року справа №360/1573/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 червня 2020 року (повне судове рішення складено 18 червня 2020 року у м. Сєвєродонецьку) у справі № 360/1573/20 (суддя в І інстанції Борзаниця С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року представник позивача Ковтун Любов Яківна звернулась до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області в особі Лисичанського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області (далі Управління), в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила суд визнати неправомірними дії Управління щодо припинення виплати ОСОБА_1 страхових виплат у зв`язку з відсутністю за фактичним місцем проживання з 23.02.2017 по 05.12.2019; зобов`язати відповідача сплатити ОСОБА_1 заборгованість по сплаті страхових виплат за період з 23.02.2017 по 05.12.2019.

Заявлені вимоги представник позивача обґрунтувала тим, що невиплата страхових виплат відповідачем є порушенням гарантованого Конституцією України права на соціальний захист, яке включає, зокрема, право на забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової непрацездатності, а також в старості та в інших випадках, передбачених законом. Представник позивача зазначила, що будь-яким законом не встановлено заборони на здійснення внутрішньо переміщеним особам страхових виплат.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 18 червня 2020 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Управління щодо невиплати ОСОБА_1 раніше призначених, але не нарахованих та не виплачених щомісячних страхових виплат за період з 01.07.2016 по 30.11.2019.

Зобов`язано відповідача виплатити ОСОБА_1 страхові виплати за період з 01.07.2016 по 30.11.2019.

Рішення суду звернуто до негайного виконання у межах виплати щомісячної страхової виплати за один місяць.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що не передбачено здійснення нарахування та виплати страхових виплат потерпілим (особам, які мають право на виплати), які не перемістилися на територію, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, а також відсутністю правових підстав для виплати відповідачем заборгованості зі страхових виплат позивачу.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.

ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджно довідкою від 01.12.2016 № 924-1535 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.10), та пенсіонером відповідно до пенсійноого посвідчення від 20.08.2003 серія НОМЕР_1 (а.с.9).

03.10.2014 позивач звернувся до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Лисичанську Луганської області (далі Відділення) із заявою про продовження виплати страхових виплат (а.с.57).

10.10.2014 Відділенням була прийнята постанова № 1208/50809/2291.1/34 «Про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати», якою продовжено потерпілому щомісячну страхову виплату в сумі 943,47 грн., виплата провадилась з 01.10.2014 по 31.10.2014 (а.с.59).

06.11.2014 позивач звернувся до Відділення із заявою про продовження виплати страхових виплат (а.с. 60).

07.11.2014 Відділенням була прийнята постанова № 1208/50809/2291.1/33 «Про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати у зв`язку з тимчасовим місцем проживання», якою продовжено потерпілому щомісячну страхову виплату в сумі 943,47 грн., виплата провадилась з 01.11.2014 по 30.11.2014 (а.с. 61).

03.12.2014 позивач звернувся до Відділення із заявою про продовження виплати страхових виплат (а.с.63).

12.12.2014 Відділенням була прийнята постанова № 1208/50809/2291.1/35 «Про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати у зв`язку з тимчасовим місцем проживання», якою продовжено потерпілому щомісячну страхову виплату в сумі 943,47 грн., виплата провадилась з 01.12.2014 по 31.12.2014 (а.с.64).

26.01.2015 Відділенням була прийнята постанова № 1208/50809/2291.1/38 «Про призначення потерпілому перерахованої щомісячної страхової виплати з 01.03.2014 (коригуюча)», якою призначено потерпілому перераховану щомісячну грошову суму в розмірі 1018,00 грн., відкоригована виплата провадилась з 01.03.2014 по 30.09.2014, проведено донарахування щомісячних виплат за: березень 2014 року в розмірі 74,53 грн.; квітень 2014 року - 74,53 грн.; травень 2014 року - 74,53 грн.; червень 2014 року - 74,53 грн.; липень 2014 року - 74,53 грн.; серпень 2014 року - 74,53 грн.; вересень 2014 року - 74,53 грн. (а.с.65).

Постановами Відділенням від 26.01.2015 № 1208/50809/2291.1/40, від 26.01.2015 № 1208/50809/2291.1/41 «Про продовження призначеної щомісячної страхової виплати (коригуюча)» продовжено потерпілому призначену щомісячну грошову суму в розмірі 1018,00 грн., відкоригована виплата провадилась з 01.11.2014 по 30.11.2014, з 01.12.2014 по 31.12.2014, проведено донарахування щомісячних виплат за: листопад 2014 року в розмірі 74,53 грн., грудня 2014 року в розмірі 74,53 грн. (а.с. 67, 68).

26.01.2015 Відділенням була прийнята постанова № 1208/50809/2291.1/411 «Про продовження призначеної щомісячної страхової виплати», якою призначено потерпілому перераховану щомісячну грошову суму в розмірі 1018,00 грн., виплата провадилась з 01.01.2015 по 31.05.2015 (а.с. 69).

27.05.2015, 03.06.2015 позивач звернувся до Відділення із заявами про продовження виплати страхових виплат (а.с. 70,72).

13.06.2015 була прийнята постанова № 1208/50809/2291.1/42 «Про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати», якою продовжено потерпілому щомісячну страхову виплату в сумі 1018,00 грн., виплата провадилась з 01.06.2015 по 30.11.2015 (а.с. 73).

23.06.2015 Відділенням була прийнята постанова № 1208/50809/2291.1/43 «Про продовження раніше призначеної, але не виплаченої, щомісячної страхової виплати», якою продовжено потерпілому щомісячну страхову виплату в розмірі: за липень 2014 року 943,47 грн.; за серпень 2014 року 943,47 грн.; за вересень 2014 року 943,47 грн. (а.с. 75).

03.12.2015 позивач звернувся до Відділення із заявою про продовження виплати страхових виплат (а.с.78).

13.12.2015 Відділенням була прийнята постанова № 1208/50809/2291.1/44 «Про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати у зв`язку з тимчасовим місцем проживання», якою продовжено потерпілому щомісячну страхову виплату в сумі 1018,00 грн., виплата провадилась з 01.12.2015 по 30.06.2016 (а.с. 13,78).

01.12.2016 позивач звернувся до Відділення із заявою про продовження виплати страхових виплат (а.с.79).

Згідно з витягу протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 20.02.2017 № 33 вирішено у страхових виплатах ОСОБА_1 , згідно з пунктом 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністів України № 365 від 08.06.2016 у зв`язку з відсутністю за фактичним місцем проживання (а.с. 12,81).

23.12.2017 відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в м. Лисичанську Луганської області була прийнята постанова № 1208/50809/2291.1/45 «Про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг», якою відмовлено ОСОБА_1 у страхових виплатах згідно протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 20.02.2017 № 33 (а.с. 82).

05.12.2019 позивач звернувся до Відділення із заявою про продовження виплати страхових виплат (а.с. 83).

Згідно з витягу протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 23.12.2019 № 160 вирішено страхові виплати ОСОБА_1 призначити (відновити) (а.с.84).

02.01.2020 Лисичанським міським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області (далі Лисичанське відділення) прийнята постанова № 1208/50809/2291.1/50 «Про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати», якою продовжено потерпілому щомісячну страхову виплату в сумі 2069,96 грн., виплата провадилась з 01.12.2019 безстроково, проведено донарахування щомісячних виплат за грудень 2019 року в розмірі 2069,96 грн. (а.с. 85).

22.04.2020 Лисичанським відділенням прийнята постанова № 1208/50809/2291.1/51 «Про призначення потерпілому перерахованої щомісячної страхової виплати відповідно до частини другої статті 37», якою призначено потерпілому перераховану щомісячну страхову виплату в розмірі 2297,66 грн., виплата провадилась з 01.03.2020 безстроково, проведено донарахування щомісячних виплат за березень 2020 року в розмірі 2227,70 грн. (а.с.86).

Листом від 16.03.2020 № 817/02-1 Лисичанське відділення повідомило позивача, що відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365 зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 335 (далі Постанова № 365), орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо перемішеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. На теперішній час цей порядок ще не визначено. На підставі викладеного заборгованість буде виплачена після визначення окремого порядку. Лисичанське відділення продовжує ОСОБА_1 щомісячні виплати з грудня 2019 року (з місяця, в якому надійшла заява), а виплати з липня 2016 року по листопад 2019 року будуть виплачені після визначення Кабінетом Міністрів України окремого порядку (а.с.6-7).

В інформаційній довідці відповідача від 05.06.2020 № 1486/02-1 зазначено, що ОСОБА_2 з 03.10.2014 перебував на обліку у Відділенні як внутрішньо переміщена особа та отримував страхові виплати з 01.10.2014 до 30.06.2016 (закінчення строку дії довідки ВПО). Відділенням була виплачена заборгованість по страховим виплатам, які були нараховані та не виплачена за період з 01.07.2014 до 30.09.2014 у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Брянці Луганської області. З 05.12.2019 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Лисичанському відділенні як внутрішньо переміщена особа та отримує щомісячні страхові виплати з 01.12.2019 по теперішній час. Остання виплата щомісячних страхових виплат була перерахована ОСОБА_1 на його особовий рахунок в ПАТ «Державний Ощадний банк України» за квітень 2020 року в розмірі 2297,66 грн. 12.05.2020. Станом на 05.06.2020 заборгованість по страховим виплатам ОСОБА_1 відсутня. Відповідно до вимог пункту 4 статті 47 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 1105-XIV) виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням. Керуючись вимогами пункту 4 статті 47 Закону № 1105-XIV та пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 «Про внесення змін до Постанови № 365» щомісячні страхові виплати ОСОБА_1 за минулий період з 01.12.2016 по 30.11.2019 (не більше, як за 3 роки) обліковані у Відділенні та будуть виплачені після визначення Кабінетом Міністрів України окремого порядку (а.с.53).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, апеляційний суд виходить з такого.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Відповідно до вимог статті 173 Кодексу законів про працю України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на момент виникнення спірних правовідносин визначав Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який з 1 січня 2015 року діє в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року та має назву «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

На час призначення позивачу страхових виплат у 2004 році частиною першою статті 21, статтею 28 Закону № 1105-XIV передбачалось, що у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності, а також щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 16 Закону № 1105-XIV, застрахована особа, має право на отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом.

Статтею 36 Закону № 1105-XIV передбачено, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Страхові виплати складаються в тому числі із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII) для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (частина друга статті 7 Закону № 1706-VII).

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1706-VII закони та інші нормативно-правові акти України діють в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до пункту 2 Постанови № 365 встановлено, що комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворені районними, районними у мм. Києві і Севастополі державними адміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад, у місячний строк з дня набрання чинності цією постановою приймають рішення про відновлення або про відмову у відновленні соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, довідки яких недійсні на дату набрання чинності цією постановою, відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого цією постановою, за умови отримання внутрішньо переміщеною особою нової довідки відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312).

Відповідно до пункту 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (Постанова № 365) за результатами розгляду подання з урахуванням акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї комісія приймає рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати з моменту припинення її виплати, в тому числі з урахуванням інформації про стан фінансування та виплати, що оприлюднюється на офіційному веб-сайті Мінсоцполітики або інших органів, що здійснюють соціальні виплати.

Отже, фактично відповідна комісія на підставі заяви позивача як внутрішньо переміщеної особи прийняла рішення про відновлення раніше призначених виплат позивачу.

Що стосується періоду, за який має бути стягнута заборгованість, судами з вищеописаних документів встановлено, що суми страхових виплат позивачу не були виплачені з 01.07.2016 по 30.11.2019. Відповідно, заборгованість по страховим виплатам обліковується за період з 01.07.2016 по 30.11.2019.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, колегія суддів вважає правильним висновок місцевого суду про необхідність вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним, та зобов`язати Управління сплатити ОСОБА_1 заборгованість по сплаті страхових виплат за період з 01.07.2016 по 01.12.2019.

Щодо заборгованості зі страхових виплат за період з 01.07.2016 по 01.12.2019, то право позивача на страхові виплати за вказаний період не є спірним.

Відповідачем страхові виплати за вказаний період нараховані у повному обсязі, однак, не виплачена з посиланням на пункт 15 «Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

З цього питання слід зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 внесено зміни до Постанови Кабінету № 365, а саме, пункти 15 і 18 доповнені реченням такого змісту: «Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України».

Так, за змістом конституційних норм (статті 113, 116, 117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року та № 2-рп-99 від 02 березня 1999 року висловив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судам встановлено, що жодних змін у вказаний Закон з приводу особливостей виплати забоиргованості потерпілим, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

При цьому, суд ще раз акцентує свою увагу на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у статті 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Посилання відповідача щодо невиплати пенсії на відсутність фінансування судом відхиляються з огляду на таке.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді справи «Кечко проти України» (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 «Бурдов проти Росії»).

Відтак, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від асигнувань на виплату таких коштів.

Судами встановлено, що відповідачем у даному випадку допущена протиправна бездіяльність, тому місцевий суд, з огляду на ефективність захисту порушеного права, правильно визнав бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язав його вчинити певні дії.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд прийняв рішення з дотриманням як матеріального так і процесуального права, а позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 червня 2020 року у справі № 360/1573/20 залишити без змін.

Повне судове рішення 01 вересня 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Е. Г. Казначеєва