Справа № 200/6327/20-а
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2020-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2020 р. Справа№200/6327/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 , яка діє як законний представник в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3

до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області

про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії

ОСОБА_1 , яка діє як законний представник в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про

визнання неправомірними дій щодо не призначення одноразової допомоги сім`ї загиблого ОСОБА_4 у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, зобов`язання призначити та виплатити одноразову допомогу сім`ї загиблого ОСОБА_4 у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Заявлені вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 02 липня 2019 року під час роботи на ТОВ «Шахтобудівельна компанія» загинув її колишній чоловік, шлюб з яким було розірвано рішенням Селидівського міського суду Донецької області 28 лютого 2019 року.

Після розірвання шлюбу неповнолітні діти загиблого залишилися мешкати с позивачем, що підтверджується довідкою ОСББ «Союз-9 м. Селидове» від 20.09.2019 року.

23 вересня 2019 року постановою Покровського відділення УВД ФСС України в Донецькій області про призначення одноразової допомоги сім`ї та особам, які мають на неї право у разі смерті потерпілого було призначено суму одноразової допомоги особам, які мають на це право в разі смерті потерпілого, а саме: неповнолітнім дітям загиблого ОСОБА_2 - 40140 гривень та ОСОБА_3 - 40140 гривень.

Зазначає, що на сім`ю загиблого відповідач повинен виплачувати кошти в розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату в сумі 200700 гривень.

Вважає, що відповідач незаконно відмовив у виплаті 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату на підставі того, що вона не є членом сім`ї загиблого, оскільки не проживала разом з ним. Зазначає, що діти є членами сім`і загиблого, посилаючись на ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України.

Вважає, що діями, що полягають у невиплаті допомоги в розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату в сумі 200700 гривень відповідач порушує конституційні права позивача та її дітей.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08 липня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 23 липня 2020 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 року у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відмовлено.

23 липня 2020 року розгляд справи було відкладено на 27 серпня 2020 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року заяву про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином.

Відповідачем надано письмовий відзив від 22.07.2020 року, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 47-48).

Зазначає, що частиною 6 статті 42 Закону № 1105-XIV встановлено, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Доказів спільного проживання з загиблим чи веденням спільного господарства позивач не надала. Позивач проживала з дітьми у м. Селидове, а загиблий - у м. Гірник. Матір`ю загиблого ОСОБА_4 є ОСОБА_5 , відповідно вона є членом сім`ї загиблого.

Наголошує, що позивачу сплачено одноразову допомогу сім`ї та особам, які мають на неї право у разі смерті потерпілого, а саме: неповнолітнім дітям загиблого ОСОБА_2 в сумі 40140 гривень та ОСОБА_3 в сумі 40140 гривень.

З зазначених підстав відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до положень статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України даний предмет спору віднесено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача у відповідності до норм законодавства повідомлено про наявність позову.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянкою України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 (а.с. 4). Згідно паспортних даних позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4 зв.бік).

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 28 лютого 2019 року у справі № 242/6403/18 було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с. 9).

Від шлюбу у позивача залишилося двоє неповнолітніх синів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що доведено свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 , виданими відділом реєстрації актів цивільного стану м. Селидове Донецької області 19 січня 2007 року (а.с. 7-8).

Після розірвання шлюбу позивач з синами проживала за адресою її реєстрації, що підтверджується довідкою ОСББ «Союз-9 м. Селидове» від 20.09.2019 року (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року під час роботи на ТОВ «Шахтобудівельна компанія» загинув її колишній чоловік ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 , видане виконавчим комітетом Гірницької міської ради м. Селидове Донецької області 05 липня 2019 року (а.с. 10).

Згідно паспортних даних загиблого останній був зареєстрований у АДРЕСА_2 (а.с. 37). Відповідно до довідки ОСББ «Орхідея-2 м. Гірник» померлий ОСОБА_4 проживав за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 38).

Постановою Покровського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 23.09.2019 року № 0527/3303/3303/13 призначено та сплачено одноразову допомогу сім`ї та особам, які мають на неї право у разі смерті потерпілого, а саме: неповнолітнім дітям загиблого ОСОБА_2 в сумі 40140 гривень та ОСОБА_3 в сумі 40140 гривень (а.с. 12).

Постановами Покровського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 23.09.2019 року № 0527/3303.1/1, № 0527/3303.2/1, № 0527/3303.3/1 кожному з вказаних дітей призначені щомісячні страхові виплати особам, які мають на неї право в разі смерті потерпілого (тобто, як непрацездатним особам, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання) (а.с. 41-43).

Спірним питанням даної справи є право позивача та її дітей на призначення одноразової допомоги сім`ї загиблого ОСОБА_4 у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, з яким позивач розірвала шлюб до його загибелі на виробництві.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі Закон N 1105-XIV).

Статтею 41 Закону № 1105-XIV встановлено, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання, - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо вони не працюють; 3) особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов`язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку.

Частиною 6 статті 42 Закону № 1105-XIV також встановлено, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Постановою Покровського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві в Донецькій області від 23 вересня 2019 року неповнолітнім синам позивача та загиблого ОСОБА_4 призначена та виплачена одноразова допомога особі, яка перебувала на його утриманні, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Крім того, неповнолітнім дітям загиблого призначені та виплачуються щомісячні страхові виплати.

Щодо виплати одноразової допомоги сім`ї загиблого в сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд зазначає, що така допомога надається не кожному члену сім`ї, як помилково вважала позивач, - вона у встановленому розмірі виплачується сім`ї потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві в разі смерті останнього і є неподільною.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Частиною 4 ст. 3 вказаного Кодексу визначено, що сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

Позивач не надала органу соціального страхування доказів, що після розірвання шлюбу з батьком її синів, вони були сім`єю, тобто спільно проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Такими доказами могли бути, зокрема, довідки житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - довідки виконавчого органу ради чи інших документів про склад сім`ї померлого, у тому числі про тих, хто перебував на його утриманні, або копії відповідного рішення суду (п. 2 ч. 2 ст. 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року у справі № 805/774/18-а.

З урахуванням викладеного, відповідачем правомірно відмовлено позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги на сім`ю.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що у разі відмови у позові судові витрати не відшкодовуються.

Згідно частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

З огляду на викладене, на підставі положень Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 23.09.1999 року № 1105-XIV, ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1 (місце реєстрації відповідно паспорта громадянина України: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) яка діє як законний представник в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (місцезнаходження згідно даних з ЄДР: 84122, Доненька область, м. Слов`янськ, вул. Свободи, буд. 5, ) про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 31 серпня 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.Б. Голубова