Справа № 380/4302/20
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/4302/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2020 року

м. Львів, вул. Чоловського, 2

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Грень Н.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

03.06.2020 до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в якій просить стягнути з відповідача на користь ЛОВ ФСЗІ борг в сумі 26322,48 грн.

Ухвалою від 05.06.2020 суддя залишив позовну заяву без руху та надав позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. У встановлений суддею строк позивач вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху виконав, недоліки позовної заяви усунув.

Ухвалою судді від 22.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що всупереч вимогам статей 19, 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" відповідачем не було забезпечено працевлаштування осіб з інвалідністю.

Відповідач позов не визнав, 28.07.2020 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що, позивач помилково вважає, що відповідачем порушено вимоги ст. 19 і ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні». Зазначив, що відповідно трудового договору № 1 між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 02 лютого 2015 року, та Наказу від 02.02.2015 року № 1к «Про прийняття на роботу» ФОП ОСОБА_1 прийнято згідно заяви від 30.01.2015 ОСОБА_2 , який відповідно довідки до акту огляду МСЕК № 493199 є особою з інвалідністю третьої групи, на посаду механіка з 02.02.2015. Вказана особа з інвалідністю працевлаштована у ФОП ОСОБА_1 , трудовий договір не розірвано, ФОП ОСОБА_1 двічі на місяць оплачує ЄСВ за працевлаштовану особу з інвалідністю у розмірі 8,41 %. Отже, на думку відповідача, у позивача відсутні підстави для нарахування суми адміністративно- господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю. Також вказує на те, що позивачем також помилково вказано про те, що ФОП ОСОБА_1 подано Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2019 рік із відміткою у коді рядка 2-0 осіб. Як випливає із представленого позивачем Звіту ФОП ОСОБА_1 за 2019 рік, у рядку 2-0 відсутня будь-яка інформація про середньооблікову кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність.

Розглянувши подані документи і матеріали, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

26.02.2020 Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 подано Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2019 рік (форма №10-ПІ).

Згідно із наданим Звітом, середньооблікова кількість штатних працівників у 2019 році у ФОП " ОСОБА_1 " (код рядка 01) становила « 10» осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність « » осіб (код рядка 02). Норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (код рядка 03) у 2019 році для відповідача становив « 1» особа.

Середньорічна заробітна плата штатного працівника за 2019 рік у відповідача становила 52300,00 грн. (код рядка звіту -05).

Останнім днем сплати адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю у 2019 році є 15 квітня 2020 року. Сума пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій за період з 16.04.2020 по 07.05.2020р. (22 дні) складає 172,48 грн.

Оскільки відповідач у встановлений термін не сплатив вищезазначені суми, заборгованість перед відділенням Фонду за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю у 2019 році становить 26322,48 грн (АГС -26150,00 грн, пеня - 172,48 грн), за стягненням якої позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантії їх рівної з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначені Законом України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" ( надалі- Закон).

За змістом ст.18 Закону, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

При цьому, частиною другою статті 19 Закону визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Частиною першою статті 20 Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Спірні у цій справі санкції застосовуються до суб`єктів господарювання уповноваженими органами державної влади за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а тому є адміністративно-господарськими санкціями. Про це також вказано у статті 20 Закону.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 50 Закону України "Про зайнятість населення" (в редакції, чинній на час звітного періоду - 2019 рік) роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про: попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

Відповідно до пункту 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 70 від 31 січня 2007 року ( в редакції, чинній на час звітного періоду - 2019 рік) звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінсоцполітики за погодженням з Держстатом. Датою надходження звіту про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю вважається дата подання роботодавцем звіту до відділення Фонду, а у разі надсилання його поштою - дата на поштовому штемпелі. Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавці подають до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця за формою, затвердженою Мінсоцполітики за погодженням із Держстатом.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року № 316 затверджено Форму звітності N3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", яка подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Наведене свідчить про те, що обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині першій статті 18 Закону.

Однак на підприємство покладається обов`язок створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю та інформувати про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування.

Судом з матеріалів справи встановлено, що 26.02.2020 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 подано Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2019 рік (форма №10-ПІ).

Згідно із наданим Звітом, середньооблікова кількість штатних працівників у 2019 році у ФОП " ОСОБА_1 " (код рядка 01) становила « 10» осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність «_» осіб (код рядка 02). Норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (код рядка 03) у 2019 році для відповідача становив « 1» особа.

Водночас, судом встановлено, що відповідно трудового договору № 1 між працівником та ФОП " ОСОБА_1 ", яка використовує найману працю від 02.02.2015, та Наказу від 02.02.2015 № 1к «Про прийняття на роботу» ФОП ОСОБА_1 прийнято ОСОБА_2 згідно заяви від 30.01.2015, який відповідно довідки до акту огляду МСЕК № 493199 є особою з інвалідністю третьої групи на посаду механіка з 02.02.2015.

Вказана особа працює у ФОП " ОСОБА_1 " по теперішній час, трудовий договір не розірвано, ФОП ОСОБА_1 оплачує ЄСВ за працевлаштовану особу з інвалідністю у розмірі 8,41 %, про що свідчать долучені до матеріалів справи копії платіжних доручень, копії відомостей про нарахування заробітної плати застрахованим особам за 2019 рік.

Отже, саме по собі зазначення у рядку 02 встановлена інвалідність « » осіб не свідчить про не виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та на думку суду є технічною помилкою. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем були виконані вимоги Закону №875-ХІІ щодо прийняття заходів для працевлаштування інвалідів, а тому відсутні підстави для застосування до товариства адміністративно-господарських санкцій.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судовий збір стягненню з відповідача не підлягає.

Керуючись ст.ст. 139, 241 - 247, 255, 257, 263, 291, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду, з урахуванням положень п. 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 01.09.2020.

Суддя Грень Н.М.