Справа № 380/4478/20
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/4478/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2020 року

м. Львів, вул. Чоловського, 2

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грень Н.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :
10.06.2020 на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно- територіального об`єднання національної гвардії України щодо непроведення розрахунку при звільненні - невиплату ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) у день виключення із списків частини (28.12.2018) грошової компенсації за неотримане речове майно.

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 44705,19 (сорок чотири тисячі сімсот п`ять грн 19 коп) гривень.

- визнати протиправним перерахунок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, здійснений Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) згідно з довідкою про вартість речового майна, що належить до видачі від 27.04.2020 № 155;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 28.12.2018 по день виплати компенсації.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України по стройовій частині від 28.12.2018 №293 старшого прапорщика ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини та знято з усіх видів забезпечення з 28.12.2018. На момент виключення зі списків особового складу йому не було виплачено грошової компенсації вартості за неотримане речове майно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178.

Також, позивач вважає, що оскільки грошову компенсацію за неотримане речове майно позивачу не виплачено в день його виключення зі списків частини, вказане свідчить про те, що при звільненні відповідач не провів повного розрахунку, тому, відповідно до ст.117 КЗпП України, позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву у якому зазначає, що порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України визначено, Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 за № 200, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05 квітня 2018 р. за № 405/31857 (далі - Інструкція). В пункті 11 Інструкції зазначено, що роз`яснення підпорядкованим військовим частинам з питань грошового забезпечення військовослужбовців надаються фінансово-економічним управлінням Головного управління Національної гвардії України та іншими посадовими особами в межах їх компетенції відповідно до чинного законодавства України. Пунктом 12 Інструкції вказано, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених кошторисом військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Просить суд звернути увагу на те, що головним розпорядником коштів є Головне управління Національної гвардії України. Зазначає, що згідно ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Стверджує, що у даному випадку відносини між сторонами не є трудовими, а є відносинами між державою і громадянином України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, регулювання яких здійснюється Законом України Про військовий обов`язок і військову службу. Тому покликання позивача на ст.ст.116-117 КЗпП України, є безпідставними. Крім того, вказує, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

Позивачем подано відповідь на відзив у якій позивач заперечує проти пропуску строку звернення до суду та доводів відповідача про безпідставність позовних вимог.

Ухвалою судді від 15.06.2020 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 15.06.2020 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без виклику сторін.

Ухвалою суду від 01.09.2020 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 01.09.2020 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають значення для справи суд встановив наступне.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України по стройовій частині від 28.12.2018 №293 старшого прапорщика ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини та знято з усіх видів забезпечення з 28.12.2018 /а.с.7/.

Відповідно до довідки №13 від 04.02.2019 вартість речового майна, що належить до видачі позивачеві становить 44705,19 грн.

З метою отримання вказаної грошової компенсації позивач звернувся до відповідача із заявою, однак відповідач за наслідками її розгляду листом від 06.02.2019 повідомив позивача, що виплата грошової компенсації за неотримане речове майно буде здійснена після надходження коштів призначених для виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, про що позивача буде повідомлено додатково.

Позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про виплату компенсації вартості за неотримане речове майно.

Листом від 16.09.2019 за №50/14/27/3-998 відповідач повідомив, що черговість виплати грошової компенсації визначена за датою звільнення з військової служби та на даний момент компенсація виплачена громадянам, що звільнилися в лютому 2018 року. У разі надходження коштів з довольчого органу заявника буде повідомлено додатково та здійснено виплату у встановленому порядку.

Листом від 30.04.2020 за №50/14/2713-556 відповідач повідомив, що сума грошової компенсації згідно довідки-рахунку №13 від 04.02.2019 на суму 13890,77 грн була нарахована неправильно, а така довідка вважається недійсною. Вказав, що військовою частиною розроблена нова довідка розрахунок №155 від 27.04.2020 на суму 10023,81 відповідно до наказу командувача Національної гвардії України №736 від 26.12.2016 .

Позивач не погодився з такими діями відповідача та звернувся із цим позовом до суду.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 24 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу встановлено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з статтею 1 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ст. 9-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація), визначається Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженим постановою КМУ від 16 березня 2016 р. № 178 (далі - Порядок №178).

Відповідно до пункту 2 Порядку №178, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Згідно пункту 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (п.4 Порядку №178 ).

Згідно пункту 5 Порядку №178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року № 232 (далі -Інструкція № 232), встановлено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог Порядку № 178. Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Таким чином, у разі звільнення військовослужбовця з військової служби, у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.10.2018 у справі № 803/756/17 (К/9901/38716/18), у постанові від 17.01.2019 року у справі №822/2309/17 (К/9901/20221/18), застосовування в пункті 3 Порядку № 178 словосполучення у разі звільнення з військової служби, а не, наприклад, при звільненні з військової служби, дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

За висновком суду касаційної інстанції, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

На користь вказаного свідчить те, що в пункті 4 Порядку № 178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Відтак, на переконання суду, ОСОБА_1 як військовослужбовець відповідно до п.3 Порядку №178 має законне право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яка має бути виплачена Військовою частиною НОМЕР_1 .

Оцінюючи неможливість здійснення виплати грошової компенсації позивачу через відсутність додаткових коштів у Державному бюджеті України, суд зазначає наступне.

Частинами першою-другою статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейським Судом з прав людини у пункті 26 рішення від 08.11.2005 по справі Кечко проти України зазначено, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Відтак, суд дійшов висновку, що відсутність державного асигнування не є поважною причиною для невиконання суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків.

При цьому, як видно із матеріалів справи позивач звертався із заявою про виплату компенсації, однак йому повідомлено, що нарахування за неотримане речове майно проведено згідно довідки-розрахунку №13 від 04.02.2019 на суму 37885,75 грн. При надходженні коштів з довольчого органу його буде повідомлено додатково. Копію вказаної довідки позивачем долучено до матеріалів справи /а.с.9-11/.

Доказів виплати компенсації за неотримане майно суду не надано.

Судом встановлено, що листом від 30.04.2020 №50/14/2713-556 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що відповідно до наказу командувача Національної Гвардії України №736 від 26.12.2019 було здійснено перерахунок грошової компенсації за неотримане речове майно та видано нову довідку-розрахунок. Згідно нової довідки №155 від 27.04.2020 вартість речового майна складає 10023,81 грн.

Отже як з`ясовано судом, відповідач зменшив суму, що підлягала виплаті з 37885,75 грн (44705,19 з урахуванням ПДФО) до 10023,81 (11828,10 з урахуванням ПДФО) грн, посилаючись на наказ командувача Національної Гвардії України №736 від 26.12.2019.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до Порядку №178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої відповідними структурами станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Таким чином, з огляду на те, що позивача було виключено із списків військової частини 28.12.2018 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 повинна була видаватися на підставі закупівельної вартості такого майна станом на грудень 2018 року, тому проведений перерахунок вартості речового майна, що належить до видачі позивачу у 2020 році є протиправним.

Крім того, суд зауважує, що наказ командувача Національної Гвардії України №736 виданий 26.12.2019, тобто після здійснення розрахунку вартості речового майна, що належить позивачу відповідно до довідки №13 від 04.02.2019, а відтак не може поширювати свою дію на дані правовідносини, оскільки після видачі відповідної довідки у відповідача був обов`язок здійснити виплату, а не проводити перерахунок.

Нормами Порядку №178 не передбачено право відповідача проводити повторний перерахунок вартості речового майна, що належить до видачі після проведення розрахунку.

Відповідно до пункту 7 Порядку №178 виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік.

З урахуванням викладеного та фактичних обставин справи суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 у зв`язку із звільненням з військової служби грошової компенсації за неотримане речове майно, відтак позовні вимоги про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 44705,19 грн та визнання протиправним перерахунку грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, здійсненого Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) згідно з довідкою про вартість речового майна, що належить до видачі від 27.04.2020 № 155 належить задовольнити.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 28.12.2018 по день виплати компенсації ,то то така вимога на переконання суду є передчасною і задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 в справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, установлено, що за статтею 47 КЗпП роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Також у вказаному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Тому, суд звертає увагу позивача, що його вимога про стягненняз Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання національної гвардії України середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 28.12.2018 по день виплати компенсації є передчасною та, відповідно, не може бути задоволена судом.

На користь даного висновку суду свідчить і неодноразово висловлена правова позиція Верховного Суду у справах щодо аналогічного предмета спору.

Так, при задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Дана правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 24.10.2011 року у справі № 6-39цс11 та у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13, а також постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 524/1714/16-а (К/9901/8793/18) про необхідність прийняття до уваги таких обставин, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Аналогічна позиція викладена також у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30.10.2019 по справі № 806/2473/18, від 24.07.2019 по справі № 805/3167/18-а, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 03.04.2019 у справі № 662/1626/17, від 17.01.2019 року по справі № 2-1579/11.

Оскільки на час розгляду справи судом відповідачем не виплачена повністю грошова компенсація, то для стягнення з відповідача компенсації за час неповного розрахунку при звільненні до такого повного розрахунку неможливо правильно визначити суму такої компенсації на її відповідність наведеним вище критеріям.

Верховний Суд у Постанові від 04.07.2019 справа №821/2/18 адміністративне провадження №К/9901/55500/18) зазначив, що відповідно до статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у зв`язку із особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, в якості гарантій соціального і правового захисту військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

До таких гарантій належить і продовольче, речове та інше забезпечення військовослужбовців, визначене статтею 9-1 вищевказаного Закону, в тому числі і речове забезпечення військовослужбовців або грошова компенсація вартості за неотримане речове майно.

Оскільки відповідачем компенсація повністю не виплачена, то позивачем сформульовано вимогу щодо захисту ще не порушеного права.

Разом з тим, КАС України передбачає можливість захисту тільки вже порушеного права (частина 1 статті 2, частина 1 статті 5 КАС України).

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідачем не доведено правомірності своїх дій щодо невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно, відтак з урахуванням наведеного, адміністративний позов належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 14, 77, 90, 241-246, 250, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в :
позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно- територіального об`єднання національної гвардії України щодо непроведення розрахунку при звільненні - невиплату ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) у день виключення із списків частини (28.12.2018) грошової компенсації за неотримане речове майно.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 44705,19 (сорок чотири тисячі сімсот п`ять грн 19 коп) гривень

Визнати протиправним перерахунок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, здійснений Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) згідно з довідкою про вартість речового майна, що належить до видачі від 27.04.2020 № 155

В задоволенні позовних вимог про стягнення з військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 28.12.2018 по день виплати компенсації відмовити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 3363 (три тисячі триста шістдесят три) грн. 20 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду, з урахуванням положень п. 3 Розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено 01.09.2020.

Суддя Грень Н.М.