Справа № 826/14145/18
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2020-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2020 року м. Київ № 826/14145/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Смолія І.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Телекомпанія ТЕТ"

до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення

третя особа Концерн радіомовлення, радіозв`язку та телебачення

про визнання протиправним та скасування рішення

встановив:

Приватне акціонерне товариство "Телекомпанія ТЕТ" (надалі по тексту - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення (надалі по тексту - відповідач), третя особа - Концерн радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (надалі по тексту - третя особа), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення № 1320 "Про вимкнення аналогового телевізійного мовлення ПрАТ "ТК "ТЕТ", м.Київ (логотип: "ТЕТ") від 29.08.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що оскаржуване рішення від 29.08.2018 №1320 є протиправним з огляду на те, що у відповідача були відсутні правові підстави, виключний перелік яких встановлено частиною 1 статті 37 Закону України "Про телебачення і радіомовлення", для анулювання ліцензії, оскільки зазначений перелік не містить такої підстави для анулювання як перехід від аналогового до цифрового мовлення, а втрата чинності ліцензії можлива лише на підставі рішення суду. Окремо позивач зауважує, що процедура переоформлення ліцензії у зв`язку з переходом від аналогового до цифрового ефірного (багатоканального) мовлення стосується не вилучення аналогових частот і визнання ліцензії такою, що втратила чинність, а переоформлення в частині змін технологічних параметрів.

При цьому позивач вказує, що Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення не має права приймати акти індивідуальної дії про вимкнення аналогового телебачення та при прийнятті оскаржуваного рішення вийшла за межі своєї компетенції.

У відзиві на позов представник відповідача вказує, що оскаржуване рішення прийняте Національною радою на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством з урахуванням Плану використання радіочастотного ресурсу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.2006 №815 щодо завершення термінів використання радіотехнології аналового телевізійного мовлення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2018 внесено зміни до Плану використання радіочастотного ресурсу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.2006 № 815, а саме встановлено строк припинення використання радіотехнології аналогового телевізійного мовлення 31.08.2018 для міста Києва та Кіровоградської області 31.07.2018.

Відповідно до частини 7 статті 22 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" перехід від аналового до цифрового мовлення здійснюється відповідно до Плану розвитку, крім територій з особливим режимом мовлення, а відповідно до пункту 3.7 Плану розвитку національного телерадіоінформаційного простору, затвердженого рішенням Національної ради від 01.12.2010 № 1684, завершення переходу від аналогового до цифрового мовлення здійснюється у строки, визначені Планом використання радіочастотного ресурсу.

Також представник відповідача вказує, що рішенням Національної ради від 11.07.2018 №708 продовжено строк дії ліцензії на мовлення НР №00373-м від 29.11.2001 на строк 7 років. Аналогічні приписи містить рішення Національної ради від 17.07.2014 №253 про переоформлення ліцензії на мовлення НР №1145-м.

Представник Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення у письмових поясненнях зазначив, що відповідно до умов діючих ліцензій на мовлення 19.12.2014 між позивачем та Концерном радіомовлення, радіозв`язку та телебачення укладено договір №4-527 про надання телекомунікаційних послуг, додатковою угодою №5 від 01.12.2017 дію договору продовжено до 31.12.2018 включно або до дати, яка буде визначена Національною радою як акта кінцевого вимкнення аналогового телевізійного мовлення в Україні, залежно від того яка дата настане раніше.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2018 внесено зміни до Плану використання радіочастотного ресурсу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.2006 № 815, а саме встановлено строк припинення використання радіотехнології аналогового телевізійного мовлення 31.08.2018 для міста Києва та Кіровоградської області 31.07.2018.

Отже, оскаржуване рішення від 29.08.2018 №1320 прийнято на підставі вказаних вище норм законодавства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.12.2018 зупинено провадження у справі №826/14145/18 до набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/12322/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія Студія 1+1" до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 13.06.2018 №509 "Про внесення зміни до Плану використання радіочастотного ресурсу України" в частині.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.08.2019 поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києві від 08.10.2019 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позову, представник відповідача та представник третьої особи заперечували проти задоволення позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ПАТ «ТК «ТЕТ» здійснювало діяльність у сфері аналогового наземного ефірного телевізійного мовлення на підставі: ліцензії серії НР №00373-м, тип мовлення ефірне (телебачення), територія розповсюдження програм загальнонаціональне, періодичність, час, обсяг мовлення по 15 годин на добу, виданою Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення 29 грудня 2006 року, та ліцензії серії НР №00081-м, тип мовлення ефірне (телебачення) територія розповсюдження програм загальнонаціональне, періодичність, час обсяг мовлення 9 годин на добу, виданої Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення 30 липня 2004 року.

29.08.2018 Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення прийняла рішення №1320 "Про вимкнення аналогового ефірного мовлення ПрАТ «ТК «ТЕТ», м. Київ, (логотип: «ТЕТ»), яким ліцензії на мовлення НР №00373-м від 29.11.2011 Приватного акціонерного товариства «Телеканал «ТЕТ», м. Київ втрачають чинність з 01 вересня 2018 року в частині докладних характеристик каналу (мережі) мовлення.

Враховуючи пункт 1 цього рішення, ПрАТ «ТК «ТЕТ» зобов`язано привести ліцензії на мовлення НР №00373-м від 29.11.2011 у відповідність до Плану використання радіочастотного ресурсу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 червня 2006 року №815 (зі змінами) шляхом переоформлення, вилучивши канали мовлення які підлягають вимкненню (згідно з додатком до рішення).

Незгода позивача із вказаним рішенням зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері телевізійного та радіомовлення на території України, регулює Закон України "Про телебачення та радіомовлення" від 21.12.1993 3759-XII (далі по тексту - Закон України "Про телебачення та радіомовлення").

Відповідно до статті 7 Закон України "Про телебачення та радіомовлення" Кабінет Міністрів України забезпечує проведення державної політики щодо телебачення і радіомовлення, координує діяльність міністерств та інших центральних органів державної виконавчої влади у цій сфері.

Забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері телебачення і радіомовлення покладаються на центральний орган виконавчої влади.

Єдиним органом державного регулювання діяльності у сфері телебачення і радіомовлення незалежно від способу розповсюдження телерадіопрограм і передач є Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення.

Правові засади формування та діяльності, статус, компетенція, повноваження, функції Національної ради та порядок їх здійснення визначаються Законом України "Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення".

Державне регулювання національного телерадіоінформаційного простору здійснюється відповідно до Плану розвитку національного телерадіоінформаційного простору, який розробляє і затверджує Національна рада згідно з визначеними законами України принципами, завданнями та пріоритетами.

Судом встановлено, що Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження від 26 жовтня 2016 року №788-р "Про затвердження плану заходів щодо впровадження в Україні цифрового телерадіомовлення" (далі - Розпорядження), яким затверджено план заходів щодо впровадження в Україні цифрового телерадіомовлення, пунктом 9 якого на Національну раду з питань телебачення і радіомовлення, Держкомтелерадіо, Державне підприємство "Український державний центр радіочастот", Адміністрацію Держспецзв`язку, Концерн радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, Державне підприємство "Український науково-дослідний інститут радіо і телебачення" покладено обов`язок у жовтні 2016 року підготувати план поетапного вимкнення аналогового телерадіомовлення згідно з планом розвитку національного телерадіоінформаційного простору, затвердженим рішенням Національної ради з питань телебачення і радіомовлення від 01 грудня 2010 року №1684, Планом використання радіочастотного ресурсу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09 червня 2006 року №815, Планом заходів щодо впровадження системи рухомого (мобільного) зв`язку четвертого покоління, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 1232.

Пунктом 10 Розпорядження передбачено внесення змін до плану розвитку національного телерадіоінформаційного простору, затвердженим рішенням Національної ради з питань телебачення і радіомовлення від 01 грудня 2010 року №1684 у грудні 2016 року та покладено на Національну раду з питань телебачення та радіомовлення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 червня 2006 року №815 було передбачено, що строк вимкнення аналогового телевізійного мовлення - до 01 січня 2016 року.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2016 року №269 строк повного вимкнення аналогового телебачення визначений на 30 червня 2017 року.

В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2017 року №563 кінцевий строк встановлений на 30 березня 2018 року, постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 року №218 - на 30 червня 2018 року, а постановою від 13 червня 2018 року №509 - на 31 серпня 2018 року, а для міста Києва та Кіровоградської області - на 31 липня 2018 року.

З наведеного вбачається, що строк вимкнення аналогового телевізійного мовлення для м. Києва та Кіровоградської області - 31 липня 2018 року.

Судом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 лютого 2019 року по справі №826/12322/18 відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Телерадіокомпанія "Студія "1+1" до Кабінету Міністрів України, Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, треті особи: Товариством з обмеженою відповідальністю "Зеонбуд", Товариство з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Україна" про визнання протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 13 червня 2018 року № 509 "Про внесення зміни до Плану використання радіочастотного ресурсу України" в частині "31 серпня 2018 року"; визнання бездіяльності Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення щодо невиконання наглядових повноважень за виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Зеонбуд", м. Київ умов ліцензій HP № 00016-п від 09 грудня 2010 року, HP № 00017- п від 09 грудня 2010 року, HP № 00018-п від 09 грудня 2010 року, HP № 00019-п від 09 грудня 2010 року, стосовно розбудови багатоканальних телемереж МХ-1, МХ-2, МХ-3, МХ-5 у стандарті DVB-T (MPEG-4) (забезпечити покриття цифровим сигналом не менше як 95% населення України); зобов`язання Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення вчинити дії - забезпечити виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Зеонбуд" умов ліцензій HP № 00016-п від 09 грудня 2010 року, HP № 00017-п від 09 грудня 2010 року, HP № 00018-п від 09 грудня 2010 року, HP № 00019-п від 09 грудня 2010 року, у частині розбудови багатоканальних телемереж МХ- 1, МХ-2, МХ-3, МХ-5 у стандарті DVB-T (MPEG-4) (забезпечити покриття цифровим сигналом не менше як 95% населення України); зобов`язання Кабінет Міністрів України визначити іншу дату остаточного припинення використання радіотехнології аналогового телевізійного мовлення після виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Зеонбуд" умов ліцензій HP № 00016-п від 09 грудня 2010 року, HP № 00017-п від 09 грудня 2010 року, HP № 00018-п від 09 грудня 2010 року, HP № 00019-п від 09 грудня 2010 року у частині розбудови багатоканальних телемереж МХ-1, МХ-2, МХ-3, МХ-5 у стандарті DVB-T (MPEG-4) та забезпечення покриття цифровим сигналом не менше як 95% населення України та забезпечення громадян правом на доступ до інформації через телевізійне мовлення.

Станом на час розгляду даної справи, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 лютого 2019 року по справі №826/12322/18 набрало законної сили.

Отже, правомірність постанови Кабінету Міністрів України від 13 червня 2018 року № 509 "Про внесення зміни до Плану використання радіочастотного ресурсу України" в частині "31 серпня 2018 року" з урахуванням норм частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України не потребує доказування.

Частинами 1 та 2 статті 21 Закон України "Про телебачення та радіомовлення" передбачено, що план розвитку національного телерадіоінформаційного простору (далі - План розвитку) є нормативно-правовим документом, який розробляється Національною радою і затверджується її рішенням відповідно до вимог цього Закону. На підставі Плану розвитку Національна рада приймає рішення щодо створення та розвитку каналів мовлення, мереж мовлення та телемереж, які передбачають використання радіочастотного ресурсу України, визначає конкурсні умови та оголошує конкурси на отримання ліцензій на мовлення, визначає умови ліцензій на мовлення, яке ліцензується за реєстраційним принципом.

План розвитку складається з двох частин:

а) Плану використання радіочастотного ресурсу, виділеного для телебачення і радіомовлення;

б) основних вимог щодо змістовного наповнення та співвідношення форматів мовлення у кожному з територіальних сегментів телерадіоінформаційного простору.

Згідно з частиною 7 статті 22 Закон України "Про телебачення та радіомовлення" перехід від аналогового до цифрового мовлення здійснюється відповідно до Плану розвитку, крім територій з особливим режимом мовлення.

Виходячи з аналізу встановлених фактичних обставин справи, а також з урахуванням наведених норм законодавства, суд погоджується з доводами відповідача про те, що, приймаючи оскаржуване рішення про втрату чинності ліцензіями позивача на аналогове мовлення на виконання Плану використання радіочастотного ресурсу, що є складовою частиною Плану розвитку, Національна рада діяла у відповідності з вимогами законодавства, оскільки строк використання аналогового телевізійного мовлення сплинув. Щодо посилання позивача на статтю 37 Закону України "Про телебачення та радіомовлення", якою визначено підстави анулювання ліцензії, суд зазначає, що оскаржуваним рішенням ліцензії на мовлення НР №00081-м від 30 липня 2014 року та НР №00878-м від 29 грудня 2016 року ТОВ "Телерадіокомпанія "Студія 1+1", м. Київ визнано такими, що втрачають чинність з 01 вересня 2018 року в частині докладних характеристик каналу (мережі) мовлення. Отже, спірні правовідносини не підпадають під дію статті 37 Закону України "Про телебачення та радіомовлення".

Натомість, відповідно до частини 1 статті 36 Закону України "Про телебачення та радіомовлення" ліцензія на мовлення видається на строк, визначений Національною радою відповідно до заяви про видачу ліцензії.

Як зазначено вище, в ліцензії на мовлення НР №00373-м від 29.11.2011 визначено строк дії такої ліцензії, а саме: до прийняття Національною радою окремого рішення про перехід на цифрове мовлення або вимкнення аналогового телевізійного мовлення. А відтак, ліцензія на мовлення НР №00373-м від 29.11.2011 втратили чинність на підставі Плану використання радіочастотного ресурсу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 червня 2006 року №815 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України постановою від 13 червня 2018 року №509).

Щодо доводів позивача про позбавлення його права на участь у прийнятті оскаржуваного рішення у зв`язку із неповідомлення про засідання ради, суд зазначає, що згідно з положеннями частини 5 статті 24 Закону України "Про Національну раду з питань телебачення та радіомовлення" розгляд на засіданнях Національної ради питань про видачу, продовження, переоформлення ліцензії на телерадіомовлення або питання про застосування санкцій до ліцензіатів відбувається у присутності повноважних представників відповідних ліцензіатів, про що їх письмово повідомляє Національна рада не пізніш як за три дні до засідання. Таке засідання може проводитися без участі цих осіб тільки за умови, якщо є відомості про вручення їм повідомлення про час та місце проведення засідання та в разі відсутності поважних причин для перенесення засідання.

З наведеного вбачається, що при розгляді питання про вимкнення аналогового телебачення, що було предметом розгляду спірних правовідносинах, запрошення представників ліцензіатів не є обов`язковим.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем не доведено протиправність оскаржуваного рішення, в той час, як відповідачем покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виконано, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правих підстав для задоволення позову.

Зважаючи, що у задоволенні позову, відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведе та керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-243, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій