Справа № 640/2464/19
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2020-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2020 року м. Київ №640/2464/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомАдвоката ОСОБА_1
до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві
провизнання протиправними дій та визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу

встановив:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся адвокат ОСОБА_1 (далі також - позивач, адвокат ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі також - ГУ ДФС у м. Києві), в якому просив:

- визнати протиправними дії контролюючого органу (відповідача), що полягають у взятті на облік адвоката ОСОБА_1 , індивідуальний номер НОМЕР_1 , 25.10.2017 як платника єдиного внеску за умови невнесення відомостей про нього до Єдиного реєстру адвокатів України та за відсутності відомостей про адвоката ОСОБА_1 в Єдиному реєстрі адвокатів України;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу від 13.11.2018 №Ф-225228-17.

Ухвалою суду в особі судді Добрянської Я.І. від 20.02.2019 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Розпорядженням керівника апарату суду від 29.05.2019 №790 у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Добрянської Я.І. відповідно до пунктів 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду дану справу передано на повторний автоматизований розподіл спав між суддями, за результатами якого визначено суддю Шейко Т.І.

Ухвалою суду від 30.05.2019 суддя Шейко Т.І. прийняла до свого провадження дану адміністративну справу, продовження розгляду якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 30.05.2019 заяву адвоката ОСОБА_1. про вжиття заходів забезпечення позову залишено без задоволення.

Ухвалою суду від 09.10.2019 відповідача Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві замінено на його правонаступника Головне управління Державної податкової служби у м. Києві (далі також - відповідач).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що є військовим пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років. Водночас є діючим адвокатом та здійснює адвокатську діяльність, окрім участі як захисник в кримінальних провадженнях. При цьому позивач не внесений до Єдиного реєстру адвокатів України як адвокат. За наявності даної обставини, яка відповідачем належним чином не перевірена, позивач уважає, що останній безпідставно взяв його на облік як платника єдиного внеску та безпідставно направив йому податкову вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у її задоволенні з огляду на те, що реєстрація позивача як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування проведена в установленому порядку на підставі його заяви. Оскаржувана податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) направлена йому обґрунтовано, оскільки позивач, незважаючи на деякі обмеження щодо участі як захисник в кримінальних провадженнях, здійснює адвокатську діяльність, що ним не заперечується. Та обставина, що позивач є військовим пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років не надає йому як адвокату пільг щодо обов`язку нараховувати та сплачувати єдиний внесок, оскільки такі пільги Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не передбачено.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що хоча і є адвокатом, однак, інформація про нього як адвоката в Єдиному реєстрі адвокатів України відсутня, що належним чином відповідачем перевірено та враховано не було. За відсутності державної реєстрації позивача у Єдиному реєстрі адвокатів України у відповідача не було підстав для його реєстрації платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу Міністра оборони України від 29.10.2010 №1171 полковника ОСОБА_1 , начальника відділу пунктів управління штабу Командування сил підтримки Збройних Сил України, звільнено з військової служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Позивач є військовим пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років, що підтверджується пенсійним посвідченням від 27.01.2011 серії НОМЕР_2 , а також є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням від 29.01.2007 серії НОМЕР_3 .

Після звільнення з військової служби позивач в установленому порядку після складення кваліфікаційного іспиту, проходження стажування та складення Присяги адвоката на підставі рішення Ради адвокатів міста Києва від 28.09.2017 №67 та отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 12.10.2017 серії КВ №5986.

Згідно з витягом з Єдиного Реєстру адвокатів України від 18.10.2017, сформованого Радою адвокатів м. Києва, ОСОБА_1 як адвокат внесений до названого Реєстру та здійснює адвокатську діяльність на підставі виданого йому свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

З 25.10.2017 позивач перебуває на обліку в органах Державної податкової служби як платник єдиного внеску.

07.12.2018 ОСОБА_1 отримав від ГУ ДФС у м. Києві вимогу про сплату боргу від 13.11.2018 №Ф-225228-17 в розмірі 9 483,54 грн. Борг виник у зв`язку з несплатою, за висновком контролюючого органу, позивачем єдиного внеску.

Державна фіскальна служба України рішенням від 14.01.2019 №164/-16/99-99-11-05-02-25 відмовила позивачу у задоволенні його скарги на вищевказану вимогу про сплату боргу (недоїмки).

Не погоджуючись із такою вимогою, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають щодо нарахування та ведення обліку єдиного соціального внеску, врегульовані Законом України «Про збір та облік єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464).

Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до приписів пункту 5 частини першої статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

За визначенням, яке міститься в підпункті 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

В свою чергу, незалежна професійна діяльність - це участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Отже, особи, які провадять, зокрема, адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності, згідно з пунктом 5 частини першої статті 4 Закону №2464 віднесені до платників єдиного внеску.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України №2464 облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Згідно з частинами другою та третьою статті 5 Закону України № 2464 взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 4, 5, 5-1, 15 та 16 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів з внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб.

Платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 1, 4, 5, 5-1 та 15 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, за погодженням з Пенсійним фондом безоплатно надсилається повідомлення про взяття їх на облік.

Порядком обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 №1162 (далі - Порядок №1162), визначаються питання взяття на облік, внесення змін до облікових даних та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - платники єдиного внеску) у територіальних органах Державної фіскальної служби України (далі - контролюючі органи), надання контролюючим органам відомостей про зміну класу професійного ризику виробництва Фондом соціального страхування за період до 01 січня 2016 року, надання Пенсійному фонду України та фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про взяття/зняття з обліку платників єдиного внеску.

Відповідно до пунктів 3 та 4 розділу І Порядку №1162 цей Порядок поширюється на платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 1, 4 та 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VI. Взяття на облік платників єдиного внеску здійснюється контролюючим органом шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІІ Порядку №1162 взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону №755, контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 1-ЄСВ згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Пунктом 2 розділу ІІІ Порядку №1162 визначено, що платники єдиного внеску, зазначені в пункті 5 частини першої статті 4 Закону №2464, подають заяву за формою № 1-ЄСВ (додаток 1) протягом 10 календарних днів після державної реєстрації незалежної професійної діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання документа, що підтверджує право фізичної особи на ведення незалежної професійної діяльності.

Так, зокрема, в пункті 3 заяви про взяття на облік платника єдиного внеску особа, яка його заповнює, повинна зазначити найменування органу державної реєстрації.

Як встановлено судом, та не заперечувалося сторонами, позивач взятий на облік як платник єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування на підставі заяви, поданої ним до ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві 23.10.2017 за формою 5-ОПП та заяви за формою №1-ЄСВ.

Згідно з твердженням відповідача у відзиві на позовну заяву, вказані заяви містили відмітку про реєстрацію позивача як особи, що провадить незалежну професійну діяльність, а саме адвоката. Зазначена обставина позивачем у відповіді на відзив не заперечується.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позивач самостійно в установленому порядку звернувся до контролюючого органу із заявою про взяття його на облік як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування, заповнивши належним чином, зокрема, заяву про взяття на облік платника єдиного внеску за формою №1-ЄСВ.

За наведених обставин контролюючий орган правомірно взяв позивача на облік як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування.

При цьому суд критично сприймає доводи позивача про протиправність таких дій контролюючого органу, які він обґрунтовує тим, що при постановці позивача на облік відповідач не перевірив інформацію про внесення стосовно нього як адвоката відомостей до Єдиного державного реєстру адвокатів України.

Такий висновок суду, передусім, ґрунтується на відсутності у відповідача законодавчо визначеного обов`язку щодо здійснення перевірки відомостей, зазначених заявником у заяві про взяття на облік платника єдиного внеску, при її прийнятті, а також при взятті особи на такий облік.

Також не заслуговують на увагу суду доводи позивача про протиправне взяття контролюючим органом позивача на облік як платника єдиного внеску у зв`язку з відсутністю про нього відомостей в Єдиному державному реєстрі адвокатів України, що обґрунтовується наступним.

Питання зайняття адвокатською діяльністю регулюються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон №5076), пунктом 2 частини першої статті 1 якого визначено, що адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (стаття 6 Закону №5076).

Особі, яка склала присягу адвоката України, радою адвокатів регіону у день складення присяги безоплатно видаються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України.

Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю і посвідчення адвоката України не обмежуються віком особи та є безстроковими (частини перша та друга статті 12 Закону №5076).

Частиною першою статті 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

У відповідності до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 17 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

До Єдиного реєстру адвокатів України вносяться такі відомості:

1) прізвище, ім`я та по батькові адвоката;

2) номер і дата видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, номер і дата прийняття рішення про видачу свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (номер і дата прийняття рішення про включення адвоката іноземної держави до Єдиного реєстру адвокатів України);

3) найменування і місцезнаходження організаційної форми адвокатської діяльності, номери засобів зв`язку;

4) адреса робочого місця адвоката, номери засобів зв`язку;

5) інформація про зупинення або припинення права на заняття адвокатською діяльністю;

6) інші відомості, передбачені цим Законом.

Інформація, внесена до Єдиного реєстру адвокатів України, є відкритою на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України. Рада адвокатів України і відповідні ради адвокатів регіонів надають витяги з Єдиного реєстру адвокатів України за зверненням адвоката або іншої особи.

Відомості, що підлягають внесенню до Єдиного реєстру адвокатів України, включаються до нього не пізніше дня, наступного за днем отримання радою адвокатів регіону відповідної інформації, крім випадків, установлених цим Законом.

До позовної заяви позивачем долучено копію витягу з Єдиного Реєстру адвокатів України, відповідно до якого станом на 18.10.2017 в указаному Реєстрі містилися відомості про адвоката ОСОБА_1 , зокрема й про відсутність інформації про зупинення або припинення права на заняття ним адвокатською діяльністю.

За наведених обставин вимога позивача про визнання протиправним дій відповідача щодо взяття його на облік як платника єдиного внеску за умови невнесення про нього відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України та відсутності про нього відомостей в названому Реєстрі є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Водночас не підлягає задоволенню і вимога позивача про визнання протиправною і скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2018 №Ф-225228-17 з наступних підстав.

Відповідно до підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Пунктами 59.1 та 59.3 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2018 №Ф-225228-17 надіслана позивачу на суму 9 483,54 грн. у зв`язку з тим, що він займається адвокатською діяльністю, є самозайнятою особою, право на заняття адвокатською діяльністю не припинено, тому він зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до визначеної статтею 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування» бази нарахування єдиного внеску.

Як встановлено судом вище, особи, які провадять адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності, згідно з пунктом 5 частини першої статті 4 Закону №2464 віднесені до платників єдиного внеску.

Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункти 1 та 4 частини другої статті 6 Закону України №2464).

Частиною другою статті 9 Закону №2464 встановлено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок, а частиною восьмою цієї статті - що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до частини восьмої статті 9 Закону №2464 платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Згідно з абзацом третім частини восьмої статті 9 Закону №2464 платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно з частиною одинадцятою статті 9 Закону України № 2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Приписами пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464 передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання або неотримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення такої діяльності.

Такий висновок суду узгоджується із висновком Верховного Суду, що міститься в постанові від 05.11.2018 у справі №820/1538/17.

У ході судового розгляду справи судом здійснено пошук адвоката « ОСОБА_1 » в Єдиному реєстрі адвокатів України за посиланням «http://erau.unba.org.ua/» та встановлено відсутність у ньому інформації про названого адвоката.

Разом з тим, на сайті Ради адвокатів міста Києва за посиланням https://kmkdka.com/reestr-advokativ-kieva в Реєстрі адвокатів Києва міститься інформація про адвоката « ОСОБА_1 ». Зокрема, зазначено про зупинення його адвокатської діяльності на підставі заяви від 31.10.2019 та про поновлення - з 13.02.2020 року на підставі заяви від 12.02.2020.

Отже, у період з 12.10.2018 до 31.10.2019 позивач здійснював адвокатську діяльність, що ним не заперечується.

Докази наявності у позивача трудових відносин з отриманням заробітної плати та відповідно відрахуванням єдиного соціального внеску або сплати єдиного соціального внеску як фізична особа-підприємець суду не надано.

Частиною четвертою статті 4 Закону №2464 визначено, що особи, зазначені в пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У ході судового розгляду справи судом не встановлено обставин, визначених вищевказаною правовою нормою Закону №2464, що зумовлюють необхідність звільнення позивача від сплати єдиного внеску.

Так, отримання позивачем як військовим пенсіонером пенсії за вислугу років не звільняє позивача від обов`язку сплати єдиного внеску у зв`язку зі здійсненням ним адвокатської діяльності. Крім того, позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 не досяг віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відтак, у період з 12.10.2018 до 31.10.2019 позивач здійснював адвокатську діяльність, підстави для звільнення від сплати єдиного внеску у нього були відсутні, що зумовлює його обов`язок сплатити заборгованість з єдиного внеску відповідно до оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2018 №Ф-225228-17 в розмірі 9483,54 грн.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За висновком суду відповідачем як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваної вимоги з урахуванням частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Зважаючи, що у задоволенні позову стороні відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, - судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову підстави для вирішення судом питання про відшкодування позивачу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства відсутні.

Керуючись статтями 2, 77, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову Адвокату ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко