Справа № 320/6326/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2020-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2020 року м. Київ № 320/6326/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіабудсервіс»

до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07 серпня 2019 року №,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Авіабудсервіс» (далі - позивач, Товариство, ТОВ «Авіабудсервіс») звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві) з вимогами про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07 серпня 2019 року № про збільшення Товариству суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму податкового зобов`язання 1 008 382,00 грн. та 504 191 грн. штрафних санкцій.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період часу з 01 по 16 листопада 2019 року, з 17 по 23 січня 2019 року, з 02 квітня 2019 року (з урахуванням перенесення термінів перевірку поновлено 04 липня 2019 року) уповноваженими представниками відповідача проведено ряд документальних позапланових виїзних перевірок ТОВ «Авіабудсервіс» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «Лайт-Ком» за березень 2018 року, за результатами яких, на підставі Акту №722/26-15-14-04-03/32485297 від 12 липня 2019 року.

За висновками Акту перевірки від 12 липня 2019 року позивачем порушено пункт 185.1 статті 185, пункт 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункт 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження суми ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 1 008 382,00 грн.

За висновками Акту від 12 липня 2019 року господарські операції між ТОВ «Авіабудсервіс» та ТОВ «Лайт-Ком» не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності, з чим незгоден позивач та зазначає, що фактичне виконання господарських операцій підтверджено первинними документами, а саме: Договором поставки товарів, видатковою накладною, товарно-транспортними накладними, податковою накладною, які повністю відображають зміст господарських операцій по поставках товарів.

Також позивач зазначає, що у певний період не мав змоги надати для перевірки відповідачу певні документи, оскільки сталася крадіжка документів із службового автомобіля, але після відновлення документів їх було витребувано постановою Генеральної прокуратури України та повернуто після певних досліджень. Проте, після повернення документів їх було викрадено із службового автомобіля, про що органами поліції складено певні документи.

Окрім іншого позивач стверджує, що відносно контрагента ТОВ «Лайт-Ком» податковими органами зустрічна звірка не проводилася, тому вину за порушення вимог податкового законодавства контрагентом фактично покладено на ТОВ «Авіабудсервіс», що суперечить положенням чинного законодавства, зокрема, статті 61 Конституції України щодо індивідуального характеру відповідальності.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2019 року адміністративну справу №320/6326/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіабудсервіс» до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 січня 2020 року, після усунення позивачем недоліків позову згідно ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року, відкрито провадження у справі №320/6326/19, вирішено провадити розгляд суддею одноособово за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, запропоновано відповідачу у визначений судом строк подати відзив на позовну заяву та усі наявні докази.

У підготовчому судовому засіданні 06 лютого 2020 року замінено відповідача Державну податкову службу України на належного відповідача - Головне управління Державної податкової служби у місті Києві, оголошено перерву.

Відповідачем 27 лютого 2020 року через відділ діловодства суду подано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що під час перевірки контролюючим органом перевірялася реальність господарської операції ТОВ «Авіабудсервіс» з контрагентом-постачальником ТОВ «Лайт-Ком», а також реальна можливість (наявність на підприємстві основних засобів, трудових ресурсів, товарно-матеріальних цінностей, транспортних засобів тощо) контрагентами виконання своїх зобов`язань перед позивачем.

Перевіркою встановлена відсутність первинних документів у ТОВ «Авіабудсервіс» по взаємовідносинах з ТОВ «Лайт-Ком» за березень 2018 року, що свідчить про непідтвердженість господарської операції між зазначеними суб`єктами господарювання, відповідно, перенесені дані до регістрів бухгалтерського та податкового обліку ТОВ «Авіабудсервіс» щодо господарської операції з ТОВ «Лайт-Ком» за березень 2018 року здійснені безпідставно.

Також відповідач посилається на наявність ухвали Печерського районного суду міста Києва від 04 квітня 2018 року у справі №757/15417/18-к в рамках кримінального провадження №0002137 за ознаками правопорушення, передбаченого частиною другою статті 209 КК України, а також ухвали Печерського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2018 року у справі №757/43808/18-к в рамках кримінального провадження №001581 за ознаками правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 191 КК України, відповідно до яких вбачається формування податкового кредиту суб`єктами господарювання за рахунок рядку підприємств з ознаками «фіктивності», серед яких, зокрема, ТОВ «Лайт-Ком».

У цьому зв`язку контролюючий орган дійшов висновку, що господарські операції таких підприємств, зокрема й позивача, не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку. У задоволенні позову відповідач просив відмовити.

У підготовчому судовому засіданні 05 березня 2020 року оголошено перерву, 09 квітня 2020 року зважаючи на неявку представників сторін судове засідання відкладено, 28 травня 2020 року закрито підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду по суті позовних вимог.

Позивачем 28 травня 2020 року подано письмову відповідь на відзив, у якій підтримано первинну позицію стосовно заявлених позовних вимог.

В судовому засіданні 25 червня 2020 року після заслуховування пояснень представників сторін, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

За таких обставин суд завершує розгляду справи по суті за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, на підставі наказу №16169 від 31 жовтня 2018 року ГУ ДПС у м. Києві відповідно до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ (зі змінами та доповненнями) проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Авіабудсервіс»» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з контрагентом-постачальником ТОВ «Лайт-Ком» за березень 2018 року, за результатами якої складено Акт №722/26-15-14-04-03/32485297 від 12 липня 2019 року.

За висновками Акту перевірки від 12 липня 2019 року позивачем порушено вимоги пункту 185.1 статті 185, пункту 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200, пункту 44.1 пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження суми ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 1 008 382,00 грн.

За твердженнями відповідача під час перевірки перевірялася реальність господарської операції ТОВ «Авіабудсервіс» із контрагентом-постачальником ТОВ «Лайт-Ком». Оскільки згідно приписів законодавства умовами реалізації права платника податків на податковий кредит, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів, зокрема, податкових накладних), оформлених відповідно до вимог чинного законодавства, також перевірялася наявність у контрагента-постачальника реальної можливості виконання своїх зобов`язань перед позивачем (наявність на підприємстві основних засобів, трудових ресурсів, товарно-матеріальних цінностей, транспортних засобів, тощо).

Перевіркою встановлено, що за березень 2018 року ТОВ «Авіабудсервіс» задекларовано податкового кредиту по податку на додану вартість у сумі 2 136 584 грн. Однак, перевіркою правомірності визначення податкового кредиту з податку на додану вартість за березень 2018 року встановлено його завищення на суму 1 008 382,00 грн. На формування суми податкового кредиту з податку на додану вартість за період, що перевірявся, мали вплив взаємовідносини з ТОВ «Лайт-Ком».

При цьому, ТОВ «Авіабудсервіс» до перевірки не надано первинних бухгалтерських документів, договорів, бухгалтерських регістрів по взаємовідносинах з ТОВ «Лайт-Ком», про що складені акти ненадання первинних документів до перевірки від 05 липня 2019 року.

На письмовий запит ГУ ДФС у м. Києві від 18 вересня 2018 року про надання інформації по взаємовідносинах з ТОВ «Лайт-Ком» за березень 2018 року, ТОВ «Авіабудсервіс» листом від 10 жовтня 2018 року надано завірену копію договору поставки від 01 березня 2018 року, укладеного між ТОВ «Авіабудсервіс» та ТОВ «Лайт-Ком», завірену копію видаткової накладної від 15 березня 2018 року №130, завірені копії ТТН від 15 березня 2018 року №100260 від 15 березня 2018 року №100258, від 15 березня 2018 року №100259, оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 за період 01 вересня 2018 року по 19 жовтня 2018 року, оборотно-сальдову відомість по рахунку 281 за період 01 вересня - 19 жовтня 2018 року тощо.

За результатами дослідження наданих документів відповідач дійшов висновку, що відсутність первинних документів у ТОВ «Авіабудсервіс» по взаємовідносинах ТОВ «Лайт-Ком» за березень 2018 року свідчить про не підтвердження господарської операції між зазначеними суб`єктами господарювання за відповідний період. Відповідно, перенесені дані до регістрів бухгалтерського та податкового обліку ТОВ «Авіабудсервіс» щодо господарської операції з ТОВ «Лайт-Ком» за березень 2018 року здійснені безпідставно.

Також відповідачем встановлено, що відповідно до регістру бухгалтерського обліку - оборотно-сальдової відомості по рахунку 631 за період з 01 вересня по 19 жовтня 2018 року у ТЛВ «Авіабудсервіс» значиться кредиторська заборгованість перед ТОВ «Лайт-Ком» на суму 6 050 288,75 грн. (отримані та неоплачені товари). У листі ТОВ «Авіабудсервіс» від 10 жовтня 2018 року №09/1, наданого на запит відповідача, зазначено, що отримані товари від ТОВ «Лайт-Ком» не реалізовані та плануються як розвиток нового направлення.

У цьому зв`язку відповідачем направлено Товариству запит про проведення інвентаризації фактично наявних товарно-матеріальних цінностей, зняття залишків товарино-матеріальних цінностей ТОВ «Авіабудсервіс» у присутності представників, що здійснюють перевірку, проте інвентаризації не проведено, про що складено акт відмови від проведення інвентаризації.

На думку відповідача зазначені обставини також свідчать про безпідставне перенесення даних до регістрів бухгалтерського та податкового обліку ТОВ «Авіабудсервіс» щодо господарської операції з ТОВ «Лайт-Ком» за березень 2018 року та сам факт наявності товарино-матеріальних цінностей.

По контрагенту позивача - ТОВ «Лайт-Ком» ГУ ДФС у м. Києві встановлено, що за березень 2018 року в адресу ТОВ «Авіабудсервіс» зареєстровано податкові накладні з номенклатурою: Інструменти ручні, не електричні. Полотна для пилок ланцюгових бензинових, ножиці звичайні з нержавіючої сталі, вироби санітарно-технічного призначення зі сплавів міді: лійка душу, ножі з фіксованим лезом з дорогоцінних металів не столові, труби (шланги) гнучкі, гофровані з нержавіючої сталі з фітингами, труби гнучкі з недорогоцінних металів без будь-яких основних фондів та виробничих потужностей. Номенклатура та обсяг реалізованого товару свідчить про фізичну неможливість здійснення такого об`єму господарської діяльності без трудових ресурсів та основних засобів.

Також відповідачем при аналізі Єдиного державного реєстру судових рішень виявлено ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 04 квітня 2018 року у справі №757/15417/18-к в рамках кримінального провадження №0002137 за ознаками правопорушення, передбаченого частиною другою статті 209 КК України, а також ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2018 року у справі №757/43808/18-к в рамках кримінального провадження №001581 за ознаками правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 191 КК України, відповідно до яких на переконання відповідача вбачається формування податкового кредиту суб`єктами господарювання за рахунок рядку підприємств з ознаками «фіктивності», серед яких, зокрема, ТОВ «Лайт-Ком».

З урахуванням зібраної інформації, відповідач дійшов висновку, що ТОВ «Лайт-Ком» задіяне у наданні послуг по ухиленню від сплати податків реально діючим СПД, шляхом незаконного формування податкового кредиту від СПД з ознаками фіктивності, у зв`язку з чим встановлено нереальність фактичного здійснення господарських операцій ТОВ «Лайт-Ком» в адресу ТОВ «Авіабудсервіс». Перевіркою не підтверджено факту постачання ТОВ «Лайт-Ком» товарів на адресу ТОВ «Авіабудсервіс», а зазначені господарські операції фактично не відбувалися, у зв`язку з чим податкові накладні, виписані ТОВ «Лайт-Ком» на адресу ТОВ «Авіабудсервіс» не мають юридичної сили первинних документів. Як наслідок, ТОВ «Авіабудсервіс» неправомірно формувало регістри бухгалтерського обліку та податкову звітність на підставі таких первинних документів.

На підставі висновків Акту перевірки від 12 липня 2019 року винесено оскаржуване у справі податкове повідомлення-рішення від 07 серпня 2019 року № про збільшення Товариству суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість за березень 2018 року із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму податкового зобов`язання 1 008 382,00 грн. та 504 191 грн. штрафних санкцій.

Отже, предметом розгляду суду у даній справі є законність або протиправність винесеного податкового повідомлення-рішення від 12 липня 2019 року.

Розглядаючи спірні правовідносини, що склалися між сторонами суд зазначає, що позивачем визнаються обставини формування податкового кредиту по взаємовідносинах з ТОВ «Лайт-Ком» за березень 2018 року на загальну суму ПДВ 1 008 382 грн., у зв`язку з чим за зазначений період виписано та зареєстровано податкові накладні, відображені в Акті перевірки.

Судом досліджено надані позивачем до матеріалів справи документи по взаємовідносинах з ТОВ «Лайт-Ком», які надавалися для перевірки відповідачу, зокрема, бухгалтерські документи, договори, бухгалтерські регістри по взаємовідносинах з ТОВ «Лайт-Ком».

Так, згідно наданого Договору поставки від 01 березня 2018 року, укладеного між ТОВ «Авіабудсервіс» (Покупець), в особі директора Щербицького О.О., та ТОВ «Лайт-Ком» (Постачальник) в особі директора Пономарьова Д.В., Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити обладнання для будівельних робіт на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до підпункту 1.3 пункту 1 Договору Розрахунки за товар здійснюються Покупцем в національній валюті шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника до 31 грудня 2018 року.

Відповідно до підпункту 1.7 пункту 2 Договору - поставка товару здійснюється на умовах DDP (пункт поставки - м. Київ, бульвар В. Гавела, 8) Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів «ІНКОТЕРМС» в редакції 2010 року, якщо інше не узгоджене Сторонами в додаткових угодах до цього Договору.

Відповідно до підпункту 1.9 пункту 2 Договору - датою поставки товару вважається дата, назначена у видаткових накладних на товар, що підтверджує поставку товару відповідної кількості та якості відповідно до умов Договору.

Відповідно до підпункту 1.11 пункту 2 Договору - доставка товару здійснюється за рахунок покупця транспортом Покупця.

Відповідно до підпункту 1.12 пункту 2 Договору - довірена особа Покупця є Щербицький Олексій Олександрович .

Згідно завіреної копії видаткової накладної від 15 березня 2018 року №130 на загальну суму 6 050 288, 75 грн., в тому числі ПДВ 1 008 381, 46 грн., які зазначені в акті перевірки на стор. 7-8.

Вищенаведені операції відображено ТОВ «Авіабудсервіс» в бухгалтерському обліку згідно картки рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» за 01 вересня 2018 року - 19 жовтня 2018 року значиться сальдо кредитове по взаємовідносинах з ТОВ «ЛАЙТ-КОМ» на суму 6 050 288,75 грн.

Статтею 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-ХІV (із змінами та доповненнями) визначено, що сфера дії цього закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Статтею 9 вказаного Закону встановлені вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форму); дату та місце складення; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат, інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Фактичне виконання господарських операцій між ТОВ «Авіабудсервіс» та ТОВ «Лайт-Ком» підтверджено документами, а саме: Договір поставки товарів від 01 березня 2018 року, видатковою накладною №130 від 15 березня 2018 року, товарно-транспортними накладними від 15 березня 2018 року №100258, №100259, №1002260.

Видаткова накладна відповідає необхідним критеріям, а крім того, жодним нормативно-правовим актом товарно-транспортна накладна не визначається документом, за відсутності якого належне ведення бухгалтерського обліку є неможливим.

Також, зазначені первинні документи витребовувалися для дослідження та перевірки Генеральною прокуратурою України, були повернуті без негативної оцінки, проте як зазначає позивач, були втрачені під час крадіжки із службового автомобіля, про що повідомлено органи поліції ГУ НП у м. Києві, що підтверджується відповідною довідкою №24106 від 04 квітня 2019 року, та про що вчасно повідомлено й органи податкового контролю.

Водночас, зазначені документи надавалися для перевірки відповідачу до вчинення їх крадіжки, переконливо свідчать про те, що позивачем здійснені реальні перерахування грошових коштів за договором поставки, товарно-матеріальні цінності поставлені позивачу, який здійснив їх оплату, тобто мають місце і поставка, і здійснення оплати за товар.

Відповідно до положень пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату послуг/товарів; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Отже, з наведеного вище та з досліджених матеріалів, наданих до справи позивачем, суд приходить до висновку про передчасність висновків відповідача та підтвердженість поставки товарно-матеріальних цінностей достатнім обсягом первинних бухгалтерських документів, оформлених відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд в цій частині зазначає, що відповідачем не встановлено порушень оформлення зазначених документів.

До того ж, відсутність документів щодо транспортування товарно-матеріальних цінностей від постачальника до покупця не може свідчити про нереальність (безтоварність, безоплатність) господарської операції, оскільки наявні інші належні докази.

Суд вважає доцільним зазначити також, що відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14 жовтня 1997 року, та Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №207 від 25 лютого 2009 року, обов`язковим є складання товарно-транспортних накладних лише для випадків здійснення вантажних перевезень на договірних умовах.

До того ж предметом Договорів поставки, укладених позивачем із зазначеними товариствами є фактична передача товарно-матеріальних цінностей покупцю, а не їх перевезення.

Отже, твердження відповідача щодо порушення ТОВ «Авіабудсервіс»» вимог пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України є передчасними та спростовуються фактичними обставинами, встановленими судом з наданих до матеріалів справи документів.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, лише не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Зміст Акту перевірки від 12 липня 2019 року вказує на те, що реєстрація усіх податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідачем не ставиться під сумнів, тому позивач мав право на включення відповідних сум ПДВ до податкового кредиту.

Окрім того, відповідно до Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02 вересня 2014 року №879, визначено, що інвентаризація проводиться з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства. Під час інвентаризації активів і зобов`язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка.

Як зазначає відповідач, відповідно до регістру бухгалтерського обліку - оборотно-сальдової відомості по рахунку 631 за період 01 вересня - 19 жовтня 2018 року у ТОВ «Авіабудсервіс» значиться кредиторська заборгованість перед ТОВ «Лайт-Ком» на суму 0 050 288,75 грн. (отримані та неоплачені товари). При цьому контролюючий орган стверджує, що ТОВ «Авіабудсервіс» відмовилося від проведення інвентаризації фактично наявних товарно-матеріальних цінностей в ході проведення перевірки

Водночас, судом встановлено, що на дату отримання Товариством вимоги від відповідача (01 листопада 2018 року) ним підготовлено наказ про проведення інвентаризації у строк з 02 по 05 листопада 2018 року на складі «Гуровщина», який знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Любимівка, вул.. Київська, 88-б, оскільки товар знаходиться саме за наведеною адресою, а коло об`єктів інвентаризації повинно бути чітко пов`язане саме з предметом такої перевірки.

З огляду на зазначене представниками відповідача передчасно зроблено висновок про відмову позивача від проведення інвентаризації.

Суд зазначає також, що виходячи зі змісту Акту від 12 липня 2019 року відносно контрагента позивача - ТОВ «Лайт-Ком» податковими органами не проводилася зустрічна звірка, передбачена пунктом 73.5 статті 73 Податкового кодексу України та пунктом 4.1 наказу ДПА України від 22 квітня 2011 року №236 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних перевірок». Водночас, саме отримані результати зустрічної перевірки могли б бути використані контролюючим органом як відомості про можливі порушення платника податків вимог податкового законодавства.

За умов не проведення зустрічної звірки, висновки щодо неправомірності віднесення позивачем сум ПДВ до складу податкового кредиту у березні 2018 року за операціями з ТОВ «Лайт-Ком» та відображення позивачем результатів здійснення господарської діяльності у податковому обліку, фіскальний контролюючий орган фактично поклав на ТОВ «Авіабудсервіс» вину за можливе порушення вимог податкового законодавства контрагентом - ТОВ «Лайт-Ком», що є протиправним та безпідставним.

Стосовно посилань відповідача на те, що згідно податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб за 1 квартал, поданого ТОВ «Лайт-Ком» до ДПІ за місцем реєстрації, зазначена кількість працюючих осіб за трудовими договорами - 1 особа, що декларація з екологічного податку, земельного податку, транспортного податку, які могли б свідчити про наявність відповідних ресурсів (складські,офісні приміщення, транспортні засоби, земельні ділянки) ТОВ «Лайт-Ком» до органів ДФС також не подавалися, як і звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів (форма Д4), то зазначена інформація, на думку суду, не підтверджує неможливість здійснення ТОВ «Лайт-Ком» господарських операцій.

Щодо не звітування контрагента позивача про наявність на підприємстві трудових ресурсів, основних засобів, виробничих потужностей, орендованих чи власних приміщень, а також не залучення стороннього трудового ресурсу та основних засобів, то сам факт не звітування контрагентом платника податків у поданій податковій звітності про наявні ресурси та засоби не впливає на право власника податків на формування податкового кредиту, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) платника податку від інших осіб.

У цьому ж зв`язку суд вбачає за необхідне зазначити, що згідно приписів частини другої статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, тому позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентом своїх зобов`язань, оскільки поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. Платник податків не може нести відповідальність за недобросовісні дії своїх контрагентів, а тим більше перевіряти чи реальною була воля засновників даного підприємства на здійснення господарської діяльності.

Таких самих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 26 лютого 2019 року у справі №826/9534/17, у якій, зокрема, зазначено, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушенням певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Суд звертає увагу на те, що судові ухвали, на які посилається відповідач, винесені слідчими суддями Печерського районного суду міста Києва в рамках досудового провадження у кримінальних справах, за результатами розгляду яких відсутні остаточні судові рішення. При цьому, ухвала слідчого судді не є вироком суду, який набрав законної сили, та у якому були б встановлені факти та обставини стосовно посадових осіб контрагента позивача, що могли б мати вирішальне значення для висновків Акту перевірки, а також для адміністративного суду, тому посилання на викладені у зазначених документах обставини є передчасними та недоречними на етапі досудового розслідування та не можуть бути належними доказами фіктивного характеру вчинених господарських операцій. Будь-яка обставина, встановлена ухвалою слідчого судді, як з формальної, так і з сутнісної точок зору не може бути покладена в основу висновків відповідача про порушення платником податків вимог податкового законодавства, а так обставина, що товариство-контрагент згадується в ухвалі слідчого судді, постановленій у кримінальному провадженні, не є беззаперечним доказом, який би підтверджував відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій, проведених позивачем з таким контрагентом.

Окрім іншого, суд зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від нього товари (роботи чи послуги).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 22 січня 2009 року у справі «Булвес» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) наголошено на індивідуальній юридичній відповідальності за податкові правопорушення та зазначено: тільки доведення податковим органом та встановлення під час судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальника чи сприяння ухиленню постачальником товару від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови в праві на податковий кредит. І такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а повинні ґрунтуватися лише на належних та допустимих доказах.

Підсумовуючи викладене у сукупності, суд приходить до висновку, що наявні у справі матеріали, які також подавалися позивачем підчас перевірки відповідачу, свідчать про те, що реальне здійснення таких поставок позивачем стало можливим тому, що товарно-матеріальні цінності придбані в результаті реально здійснених на його адресу поставок, що у свою чергу свідчить про невідповідність висновків Акту від 12 липня 2019 року дійсним обставинам, встановленим судом упродовж розгляду даної справи.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду справи суд перевіряє, чи прийняті (вчинені) рішення:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розглянувши позовні вимоги на предмет дотримання відповідачем положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 07 серпня 2019 року, відповідач діяв необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем не обґрунтовано у достатній та переконливій мірі правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення, не доведено суду правильності висновків Акту перевірки від 12 липня 2019 року, не спростовано аргументів позивача, підкріплених наданими до матеріалів справи документальними доказами.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до частини першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного та встановлених під час розгляду обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, у зв`язку з чим вбачає правові підстави для задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якими судові витрати підлягають поверненню позивачу, який не є суб`єктом владних повноважень при задоволенні позову. Оскільки позивач - ТОВ «Авіабудсервіс»» не є суб`єктом владних повноважень, звертаючись до суду сплатило 19 210,00 грн. судового збору згідно платіжного доручення №59 від 23 грудня 2019 року, суд, задовольняючи позовні вимоги, відшкодовує судові витрати позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПІ у м. Києві.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіабудсервіс»» до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07 серпня 2019 року № - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у місті Києві від 07 серпня 2019 року №.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіабудсервіс» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у місті Києві сплачений судовий збір у розмірі 19 210 грн. (дев`ятнадцять тисяч двісті десять грн. 00 коп.).

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Авіабудсервіс», адреса: 03124, м. Київ, вул. В. Гавела, 8, , тел. .

Відповідач: Головне управління Державної податкової служби у місті Києві, адреса: 04116, м. Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, , тел. .

Суддя В.І. Келеберда