Справа № 160/3091/20
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року Справа № 160/3091/20

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

27.02.2020р. (згідно штемпеля поштового зв`язку) ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та, з урахуванням виправленої позовної заяви від 19.05.2020р., просить:

1) визнати протиправними дії відповідача у визначенні понаднормового стажу чоловіка при розрахунку відновленої пенсії у зв`язку з втратою годувальника і відмови в нарахуванні до пенсії доплати за понаднормовий стаж з дня встановлення нових розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, згідно з нормою пунктів 3 і 4 ч.2 ст.245 КАС України;

2) зобов`язати відповідача перерахувати з 07.09.2018р. пенсію позивача у зв`язку з втратою годувальника, а саме:

- вважати наднормативний стаж чоловіка рівним 33 рокам, відповідно до норми ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції від 08.02.2006р.), яка була чинною на день призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1;

- провести перерахунок пенсії відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.02.2019р. по справі №160/838/19, починаючи з 07.09.2018р.;

- нарахувати з 07.09.2018р. до пенсії позивача у зв`язку з втратою годувальника доплату за понаднормовий стаж з дня встановлення нових розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність згідно з нормою абз.2 ч.3 ст.42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- виплатити недоотриману суму пенсії, у зв`язку з перерахунком з 07.09.2018р.;

- виплатити компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з затримкою з 07.09.2018р. з вини відповідача виплати пенсії в повному розмірі згідно з нормами ст.ст. 1, 2, 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у червні 2012 року їй була призначена пенсія за віком, а з лютого 2016 року, після смерті чоловіка позивача, позивача було переведено на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, виплата якої була припинена в грудні 2016 року у зв`язку з виїздом до Ізраїлю. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.02.2019р. у справі №160/838/19, яке набрало законної сили 21.03.2019р., було задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та, зокрема, зобов`язано відповідача поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком у відповідності до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 07.09.2018 року. На виконання наведеного судового рішення відповідачем 10.05.2019р. було проведено розрахунок відновленої пенсії позивача, з яким остання не погодилася та надіслала до пенсійного органу заяву від 23.05.2019р. щодо надання інформації стосовно розрахунку поновленої їй пенсії, на яку отримала лист №4882/Ш-09 від 08.07.2019р. Позивач вважає, що при поновленні їй пенсії відповідачем було невірно визначено її розмір, а саме: неправильно визначено понаднормовий стаж чоловіка, пенсія нарахована не з того дня, який зазначений в рішенні суду, до пенсії не нараховувалася доплата за понаднормовий стаж з дня встановлення нових розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, оскільки пенсія чоловіку позивача була призначена в березні 2006 року, згідно з наявними в пенсійній справі чоловіка документами його повний страховий стаж від початку і до закінчення трудової діяльності в 2008 році дорівнює 58 рокам, а тому, понаднормовий стаж повинен бути рівний 33 рокам (58-25), а не 23 рокам (58-35) як вважає відповідач; відповідач зобов`язаний при розрахунку нарахувати всі доплати, підвищення та інші складові пенсії згідно з нормами чинного законодавства, а тому твердження відповідача про те, що в рішенні суду нічого не сказано про виплату до пенсії доплати за понаднормовий стаж, а відповідно, її можна не нараховувати є протиправними; відповідач не вказав на підставі якого закону пенсіонери, громадяни України, які постійно проживають за межами України, вважаються «працюючими», такого закону в Україні немає, а тому ці твердження є необґрунтованими, дискримінацією пенсіонерів, які проживають за межами України, за ознакою «місця проживання», що суперечить ст.24 Конституції України; у зв`язку із збільшенням з 01.12.2018р., з 01.07.2019р. та з 01.12.2019р. розміру прожиткового мінімуму (мінімальної пенсії) для осіб, які втратили працездатність, склалися обставини, при яких відповідно до абз.2 ч.3 ст.42 Закону №1058 потрібно перераховувати розмір доплати до пенсії позивача за понаднормовий стаж. Окрім того, позивач вказує на те, що згідно розрахунку пенсійного органу, пенсія їй нарахована починаючи з 01.10.2018р., тоді як у судовому рішенні сказано відновити виплату пенсії, починаючи з 07.09.2018р. У відповіді на відзив, яка надійшла до суду засобами електронного зв`язку 22.07.2020р., позивач посилається на ті ж самі обставини (а.с.61-62).

Ухвалою суду від 30.06.2020р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідача, зокрема, надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.54).

23.07.2020р. засобами поштового зв`язку, на виконання вищенаведеної ухвали суду від 30.06.2020р., від відповідача надійшов письмовий відзив на позов, у якому останній просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що 26.04.2019р., на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.02.2019р. у справі №160/838/19, відповідачем було поновлено виплату позивачеві пенсії по втраті годувальника саме з 07.09.2018р.; позовна вимога стосовно виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку із "затримкою виплати пенсії в повному розмірі в строк, зазначений в рішенні суду від 18.02.2019 по справі №160/838/19" не підлягає задоволенню, оскільки, по-перше, доплата за понаднормовий стаж з дня встановлення нових розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до норм ч. 3 ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та доплата за понаднормовий стаж роботи чоловіка (замість 23 врахованих управлінням, бажані ОСОБА_1 - 33 роки) позивачеві не були нараховані, адже не відповідають нормам чинного законодавства України у відношенні до позивача, а, по-друге, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.02.2019 Головне управління виконало в повному обсязі, а саме: поновило виплату пенсії з 07.09.2018 (як зазначено в рішенні суду) відповідно до п.2.8 Порядку №22-1; при поновленні з 07.09.2018 позивачеві пенсії по втраті годувальника, як і при призначенні з 17.03.2016, доплату за понаднормовий стаж розраховано з мінімального стажу для чоловіків - 35 років, розмір пенсії за віком померлого годувальника на 07.09.2018 становив 8155,30 грн., де: 7821,34 грн. - розмір пенсії за віком, 333,96 грн. - доплата за понаднормативний стаж 23 роки (1452,00 грн x 1% x 23), а тому розмір пенсії позивача у зв`язку із втратою годувальника на 07.09.2018 (дату поновлення) становив 4077,65 грн, а саме: 50% від пенсії за віком померлого годувальника; особи, які постійно проживають за межами України, вважаються "працюючими", тому доплата понаднормовий стаж (23 роки) розраховується з мінімальної пенсії (на момент поновлення виплати пенсії - 1452 грн.) та в подальшому не перераховується, відповідно, відсутні підстави для здійснення перерахунку пенсії за понаднормовий стаж після кожної зміни poзміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до норм ч.3 ст.42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с.64-65).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, дана справа вирішується 28.08.2020р., тобто у межах строку визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі розгляду адміністративної справи за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

З 09.06.2012р. ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується копією протоколу №195 від 15.06.2012р., наявною у справі (а.с.69).

З 17.03.2016р. ОСОБА_1 було переведено на пенсію по втраті годувальника за чоловіка - ОСОБА_2 (а.с.147).

Згідно розпорядження №147702 від 21.03.2016р. пенсія по втраті годувальника була нарахована ОСОБА_1 з 17.03.2016р. із позначкою «не працює», у розмірі 1803,54 грн., виходячи із 50% розміру пенсії за віком померлого годувальника - 3607,07 грн., з яких 3360,05 грн. - основний розмір пенсії за віком, 247,02 грн. - доплата за понаднормативний стаж за 23 роки, що підтверджується копією відповідного розпорядження (а.с.147).

Виплата позивачеві пенсії по втраті годувальника була проведена по 30.04.2017р. та припинена у зв`язку із виїздом ОСОБА_1 на постійне місце проживання до Ізраїлю (а.с.177-179).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.02.2019р. у справі №160/838/19 було задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та, зокрема, зобов`язано відповідача поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком у відповідності до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 07.09.2018 року, що підтверджується копією відповідного судового рішення (а.с.192-198).

Наведене судове рішення набрало законної сили 21.03.2019р.

Позивач надіслала до пенсійного органу заяву від 23.05.2019р. щодо надання інформації стосовно розрахунку поновленої їй пенсії (а.с.49).

Листом №4882/Ш-09 від 08.07.2019р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача, що на підставі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.02.2019р. у справі №160/838/19 їй було поновлено виплату пенсії з 07.09.2018р.; оскільки на момент смерті годувальника йому виповнилось 59 років (для чоловіків необхідний вік виходу на пенсію - 60 років), тому як і при призначенні в 2016 році, так і при поновленні пенсії в 2019 році, доплата за понаднормовий стаж розраховується з мінімального стажу для чоловіків - 35 років; у вищезазначеній постанові винесено рішення тільки про поновлення виплати пенсії, щодо поновлення виплати підвищення за понаднормовий стаж в постанові не зазначено; особи, які постійно проживають за межами України, вважаються «працюючими», тому доплата за понаднормовий стаж (23 роки) розраховується з мінімальної пенсії 1452 грн. та в подальшому не перераховується, що підтверджується змістом копії відповідного листа (а.с.6,50).

Проведення розрахунку поновленої позивачеві пенсії по втраті годувальника є предметом спору при розгляді даної справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Частиною 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в редакції чинній на момент переведення позивача на пенсію по втраті годувальника - 17.03.2016р. (далі - Закон №1058) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону №1058 розмір пенсії за віком визначається за формулою:

П = Зп ? Кс, де:

П - розмір пенсії, у гривнях;

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;

Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Абзацом 2 ч.1 ст.28 Закону №1058, у редакції чинній на 17.03.2016р., встановлено, що за кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

Відповідно до ст.36 Закону №1058, у редакції чинній на 17.03.2016р., встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Згідно до ч.1 ст.37 Закону №1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

За приписами ст.38 Закону №1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Зміна розміру пенсії або припинення її виплати членам сім`ї здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому склалися обставини, що спричинили зміну розміру або припинення виплати пенсії.

Частиною 2 ст.49 Закону №1058 визначено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005р. затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", (далі - Порядок №22-1).

Пунктом 2.8 Порядку №22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, при цьому, за кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

Поновлення виплати пенсії здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Так, як вбачається з матеріалів справи, з 17.03.2016р. ОСОБА_1 було переведено на пенсію по втраті годувальника із позначкою «не працює», у розмірі 1803,54 грн., виходячи із 50% розміру пенсії за віком померлого годувальника - 3607,07 грн., з яких 3360,05 грн. - основний розмір пенсії за віком, 247,02 грн. - доплата за понаднормативний стаж за 23 роки, що підтверджується копією розпорядження №147702 від 21.03.2016р. (а.с.147).

Також, зі змісту копій трудової книжки позивача та Індивідуальних відомостей про застраховану особу вбачається, що позивач закінчила свою трудову діяльність у листопаді 2012 року (а.с.76-88,144).

Виплата позивачеві пенсії по втраті годувальника була проведена по 30.04.2017р. та припинена у зв`язку із виїздом ОСОБА_1 на постійне місце проживання до Ізраїлю (а.с.177-179).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.02.2019р. у справі №160/838/19 було задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та, зокрема, зобов`язано відповідача поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком у відповідності до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 07.09.2018 року, що підтверджується копією відповідного судового рішення (а.с.192-198).

Наведене судове рішення набрало законної сили 21.03.2019р.

На виконання наведеного судового рішення, пенсійним органом було поновлено позивачеві виплату пенсії по втраті годувальника з 07.09.2018р. із позначкою «працює», у розмірі 4077,65 грн., виходячи із 50% розміру пенсії за віком померлого годувальника - 8155,30 грн., з яких 7821,34 грн. - основний розмір пенсії за віком, 333,96 грн. - доплата за понаднормативний стаж за 23 роки, що підтверджується копією розпорядження №147702 від 26.04.2019р. (а.с.203).

За приписами ч.2 ст.49 Закону №1058 поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Пунктом 2.8 Порядку №22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

При цьому, у відповідності до абз.2 ч.3 ст.42 Закону №1058 з 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а також у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму/мінімальної заробітної плати. Пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність/мінімальної заробітної плати, визначених законом на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності.

Зі змісту копій пенсійної справи позивача та листа пенсійного органу №4882/Ш-09 від 08.07.2019р. вбачається, що пенсія позивачеві була поновлена на підставі документів, які містяться в пенсійній справі, як «працюючій» особі тому доплата за понаднормовий стаж (23 роки) розраховується з мінімальної пенсії 1452 грн. та в подальшому не перераховується (а.с.6,50,69-223).

Разом з тим, доказів які б свідчили про те, що позивач на даний час є працюючою особою матеріали справи не містять, судом не встановлено, а відповідачем не надано.

З аналізу вищенаведених обставин та наведених доказів у їх сукупності, можна дійти висновку, що, при поновленні позивачеві пенсії по втраті годувальника з 07.09.2018р., відповідачем безпідставно встановлено позивачеві позначку про те, що вона є «працюючою» особою у зв`язку з чим не проведено перерахунок доплати за понаднормовий стаж відповідно до вимог абз.2 ч.3 ст.42 Закону №1058.

У відповідності до вимог ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність дій відповідача щодо встановлення при поновленні позивачеві пенсії по втраті годувальника з 07.09.2018р. позначки про те, що позивач є «працюючою» особою та не проведення з цих підстав перерахунку доплати за понаднормовий стаж відповідно до вимог абз.2 ч.3 ст.42 Закону №1058 з урахуванням обставин встановлених судом та норм вищенаведеного пенсійного законодавства.

Є безпідставними та відхиляються судом посилання відповідача на те, що особи, які постійно проживають за межами України, вважаються "працюючими", тому доплата понаднормовий стаж (23 роки) розраховується з мінімальної пенсії (на момент поновлення виплати пенсії - 1452 грн.) та в подальшому не перераховується, відповідно, відсутні підстави для здійснення перерахунку пенсії за понаднормовий стаж після кожної зміни poзміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до норм ч.3 ст.42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки Закон №1058 таких положень не містить, а матеріали пенсійної справи позивача не містять відомостей, що позивач є «працюючою» особою.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність дій відповідача щодо встановлення при поновленні позивачеві пенсії по втраті годувальника з 07.09.2018р. позначки про те, що позивач є «працюючою» особою та не проведення з цих підстав перерахунку доплати за понаднормовий стаж відповідно до вимог абз.2 ч.3 ст.42 Закону №1058, суд приходить до висновку, що відповідач, при вчиненні зазначених дій, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, суд приходить до висновку, що вищенаведеними діями щодо встановлення при поновленні позивачеві пенсії по втраті годувальника з 07.09.2018р. позначки про те, що позивач є «працюючою» особою та не проведення з цих підстав перерахунку доплати за понаднормовий стаж відповідно до вимог абз.2 ч.3 ст.42 Закону №1058, відповідач порушив права позивача на пенсійне забезпечення, які підлягають судовому захисту шляхом визнання таких дій протиправними, при цьому, вийшовши за межі позовних вимог позивача з урахуванням вимог ст.ст. 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, у даному випадку, з метою повного захисту порушеного права позивача слід зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачеві з 07.09.2018р. із встановленням позивачеві позначки, що вона «не працює» та з дотриманням вимог абз.2 ч.3 ст.42 Закону №1058, вийшовши таким чином за межі позовних вимог позивача з урахуванням вимог ст.ст. 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними дій відповідача у визначенні понаднормового стажу чоловіка при розрахунку відновленої пенсії у зв`язку з втратою годувальника і відмови в нарахуванні до пенсії доплати за понаднормовий стаж з дня встановлення нових розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, згідно з нормою пунктів 3 і 4 ч.2 ст.245 КАС України, оскільки із наявних у матеріалах справи копій документів вбачається, що доплату за понаднормативний стаж було встановлено пенсійним органом ще у березні 2016 року при переведенні позивача на пенсію по втраті годувальника, яку позивач отримувала до виїзду на постійне місце проживання за кордон, та доказів оскарження такого визначення пенсійним органом понаднормативного стажу годувальника з 2016 року позивачем суду не надано; доказів звернення позивача до пенсійного фонду із заявою про проведення відповідного перерахунку суду не надано, а зі змісту копії листа пенсійного органу №4882/Ш-09 від 08.07.2019р., вбачається, що він такої відмови не містить та у ньому наведено лише роз`яснення щодо поновлення позивачеві пенсії, а тому, за відсутності звернення позивача до відповідача з даного питання та за відсутності відмови у такому перерахунку, позовні вимоги позивача у цій частині є передчасними з урахуванням того, що ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають захисту лише порушені права особи (а.с.6,50).

Окрім того, слід зазначити, що позивачем не надано доказів того, що нею оскаржувались рішення, дії чи бездіяльність щодо визначення пенсійним органом понаднормативного стажу - 23 роки з 2016 року.

Також і не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині зобов`язання вважати наднормативний стаж чоловіка рівним 33 рокам, відповідно до норми ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції від 08.02.2006р.), яка була чинною на день призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1, виходячи з наступного.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням прав особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

При цьому частиною другою наведеної статті визначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, аналіз вказаних норм свідчить про те, що до компетенції адміністративних судів належить спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є лише перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, при цьому, вищенаведеними нормами не передбачено можливості звернення з позовом у порядку адміністративного судочинства із вимогою про зобов`язання вважати наднормативний стаж чоловіка рівним 33 рокам, відповідно до норми ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції від 08.02.2006р.), яка була чинною на день призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1, а таке право реалізовується фізичними особами чи юридичними особами шляхом заявлення адміністративного позову про визнання протиправними рішення, дій або бездіяльності суб`єктів владних повноважень та зобов`язання останніх вчинити певні дії або утриматися від вчинення дій, що відповідає вищенаведеним способам захисту, переліченим у ч.1 ст.5 наведеного Кодексу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що Кодекс адміністративного судочинства України не передбачає можливості звернення до адміністративного суду з позовом щодо зобов`язання вважати наднормативний стаж чоловіка рівним 33 рокам, відповідно до норми ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції від 08.02.2006р.), яка була чинною на день призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1, а позивач має можливість реалізувати своє право на звернення з позовом до адміністративного суду шляхом визнання протиправними та скасування рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та, як наслідок, зобов`язання вчинити певні дії з урахуванням вимог ст.ст. 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також слід зазначити, що, відмовляючи у задоволенні позову у наведеній частині позовних вимог, судом враховується і практика Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п.33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Окрім того, не підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.02.2019р. по справі №160/838/19, починаючи з 07.09.2018р., оскільки норми ст.ст. 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачають можливості звернення до адміністративного суду з позовом щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень провести перерахунок пенсії відповідно до судового рішення, тобто фактичною із вимогою про виконання такого судового рішення у іншій справі шляхом пред`явлення окремого позову, та з урахуванням того, що самим судовим рішенням у справі №160/838/19 встановлено порядок його виконання, законодавчо встановлена його обов`язковість.

Щодо вимог стосовно компенсації втрати частини доходу, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 вказаного Закону передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Зважаючи на ту обставину, що пенсія позивачеві перерахована не була, тобто відсутня частина невиплаченої пенсії, суд приходить до висновку, що підстави для компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відсутні.

У зв`язку з викладеним, у адміністративного суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача у вказаній частині.

Окрім того, при прийнятті даного рішення, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).

За викладених обставин, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно квитанції №0.0..1 від 27.02.2020р. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 420 грн. 40 коп., виходячи із розрахунку: 840,80 грн./2 (а.с.22,24).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області щодо встановлення при поновленні ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника з 07.09.2018р. позначки про те, що ОСОБА_1 є «працюючою» особою та не проведення з цих підстав перерахунку доплати за понаднормовий стаж відповідно до вимог абз.2 ч.3 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) із встановленням останній позначки, що вона «не працює» та з дотриманням вимог абз.2 ч.3 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 07.09.2018р., здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 420 грн. 40 коп. (чотириста двадцять грн. 40 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва