Справа № 580/1148/20
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2020-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1148/20 Суддя (судді) першої інстанції: В.П. Тимошенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Федотова І.В., Коротких А.Ю.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Київської митниці Держмитслужби (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення Черкаської митниці ДФС України про коригування митної вартості товарів UA 902000/2019/514073/2 від 04.10.2019 року.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. В апеляційній скарзі апелянт зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, апелянт посилається на необґрунтованість позовних вимог та хибність висновків суду першої інстанції про неправомірність рішення митного органу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому рішення є законним та обґрунтованим.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 04.09.2019 року ОСОБА_2 придбав у нерезидента транспортний засіб - легковий автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, 2015 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який був в експлуатації та вартість якого на дату придбання становила 7400 євро.

Розрахунки між сторонами за придбаний автомобіль здійснювались у готівковій формі на суму 7400 євро.

16.09.2019 року даний автомобіль ввезено на митну територію України через Львівську митницю ДФС. При проведенні митного огляду автомобіля, складено акт про проведення митного огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA209020/2019/43349, в якому підтверджено заявлені дані про автомобіль та у додатковому аркуші зазначено пробіг - 281 947 км., облаштування автомобіля та наявність пошкоджень (обставин, що впливають на вартість автомобіля), а саме, зазначено, що автомобіль має пошкодження лакофарбового покриття на деяких елементах кузова.

03.10.2019 року до митного органу подано митну декларацію № A902050/2019/514073 на товар, а саме автомобіль пасажирський марки «VOLKSWAGEN», модель «PASSAT» б/в, календарний та модельний рік виготовлення 2015, VIN: НОМЕР_2 .

Митна вартість транспортного засобу, яка визначена за першим методом, становить 7400 євро.

До вказаної митної декларації подано наступні документи: митну декларацію, заповнену у звичайному порядку (код 1101); рахунок (інвойс) від 04.09.2019 року (код документа 0380), в якому зазначено вартість автомобіля 7400,00 євро; акт митного огляду від 27.09.2019 року № UA902050/2019/513820 (код 1701); акт митного огляду від 16.09.2019 року № UA209020/2019/43349 (код 1721); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 23.04.2015 року (код 2800); митну декларацію країни відправлення MRN 19D9603125 від 04.09.2019р. (код 9610).

Під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості декларованого товару Черкаською митницею ДФС було встановлено, що:

- до митного оформлення декларантом надано документи без перекладу, що не дає змоги в повній мірі ідентифікувати інформацію зазначену в них з поставкою;

- до митного оформлення декларантом не надано банківських або інших платіжних документів які б підтверджували вартість товару, що сплачена;

- вартість товару «транспортні засоби бувші у використанні» залежить від технічного стану на момент продажу, однак декларантом не надано будь-яку інформацію щодо якісних та вартісних характеристик задекларованого транспортного засобу з урахуванням його технічного стану (наявність/відсутність пошкоджень, тощо), в т.ч. підготовлену спеціалізованими експертними установами відповідно до вимог чинного законодавства з врахуванням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2013 №142/5/2092 (далі - Методики №142/5/2092).

У зв`язку з вищевикладеним позивачу було запропоновано протягом 10 календарних днів надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару: переклад на українську мову документів поданих до митного оформлення, які є необхідними для митного контролю, тобто ідентифікації даних, перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у МД №UA902050/2019/514073 та додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості та правильності обрання методу її визначення.

Для підтвердження митної вартості бувшого у використанні пошкодженого легкового автомобіля, що ввозиться на митну територію України, позивач звернувся до експерта, яким було надано звіт про оцінку колісного транспортного засобу №3540/19 від 30 вересня 2019 року, яким було підтверджено вказану суму.

Вказаний звіт декларантом було надано до митного органу. Крім того, було письмово повідомлено, що документи надані в повному обсязі, інші документи надаватися до митного органу не будуть.

04.10.2019 року відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів UA 902000/2019/514073/2 та скориговано митну вартість вищезазначеного товару шляхом її збільшення у сумі 9300 евро.

Київською митницею на підставі вказаного рішення про коригування митної вартості товарів № UA 902000/2019/514073/2 оформлено відповідну картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення А902050/2019/00183.

07.10.2019 року з метою випуску задекларованих товарів у вільний обіг позивач подав митному органу нову ЕМД №UА 902050/2019/514210 на товар, який відповідно до ч. 7 ст. 55 Митного кодексу України був випущений Черкаською митницею ДФС у вільний обіг.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем товару, митний орган не вказав, яким чином митна вартість товару була визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, та не наведено жодних розрахунків, за якими митним органом було визначено таку вартість товару, що є порушенням ст. 55 МК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно до положень ст. 256 МК України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Згідно ст. 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 ст. 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч. 5-6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок- фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

З аналізу вказаної норми вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Статтею 54 МК України визначено, що органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності визначення митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч. 1 ст. 54 МК України). Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль наявності в поданих декларантом або уповноваженою ним особою документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (п. 1 ч.2 ст. 54 МК України).

Таким чином, орган доходів і зборів досліджує документи стосовно усіх товарів, які переміщуються через митний кордон, на предмет перевірки правильності визначення митної вартості.

При цьому, митний контроль та митне оформлення як складові митної процедури є частиною адміністративних процедур із провадження справи декларанта щодо пропуску його товарів через митний кордон України. Факт відхилення рівня задекларованої митної вартості від рівня митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не стосується обставин справи, оскільки це стосується фактів, які були зафіксовані під час провадження справ щодо інших товарів. Факт відхилення рівня митної вартості є лише приводом для вчинення певних адміністративних процедур, проте сам собою не є доказом у справі, у якій провадяться адміністративні (митні) процедури.

З наведеного слідує, що правові акти суб`єкта владних повноважень, в тому числі процедурне рішення митного органу про витребування додаткових документів, може бути ухвалене ґрунтуючись лише на доказах у справі, а такими доказами передусім є документи, додані до вантажної митної декларації.

Згідно ст. 318 МК України митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Водночас одним із принципів здійснення державної митної справи є такий принцип, як додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб (п.7 ч.1 ст. 8 МК України). У контексті процедури перевірки заявленої митної вартості під час митного контролю та митного оформлення згаданий принцип, на думку суду, означає обов`язок органу доходів і зборів вживати заходів щодо забезпечення інтересів декларанта, зокрема інтересу бути обізнаним із попередньою оцінкою, даною органом доходів і зборів доказам у справі (тобто документам, доданим до вантажної митної декларації). Це означає, що орган доходів і зборів повинен довести до відома декларанта таку свою оцінку з тим, щоб декларант міг сформувати власну правову позицію і стратегію її відстоювання у конкретній митній процедурі.

Вказане узгоджується з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 52 МК України, відповідного до якого декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації. Орган доходів і зборів повинен створити умови щодо реалізації цього права, тобто доводити до відома декларанта або уповноваженої ним особи те, яка саме інформація потребує уточнення.

Верховний суд України у постанові від 31 березня 2015 року (справа № 21-127а15), зазначив, зокрема: "Аналіз ч. 3 ст. 53 МК України дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів".

В адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення орган доходів і зборів повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення, відповідно, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару. Висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

У свою чергу декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено органом доходів і зборів.

Наведене дозволяє дійти висновку про те, що тягар доведення неправильності заявленої митної вартості лежить на органі доходів і зборів.

Відповідно до ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі. Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених ч.3 ст. 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

У разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (ч. 7 ст. 54 МК України).

В даному випадку позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України, а також на вимогу митного органу, на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною договору було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого ч.2 ст. 53 МК України.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.

Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (ч. 3, 4 ст. 57 МК України).

Так, у п. 33 рішення про коригування митної вартості товарів № UA902000/2019/514073/2 від 04.10.2019 року зазначено, що підставою для витребування у позивача додаткових документів стало те, що до митного оформлення надано:

- комерційний рахунок від 04.09.2019 року №25978 виконаний німецькою мовою, що не дає змоги в повній мірі ідентифікувати вказані в ньому відомості з оцінюваним товаром;

- до митного оформлення декларантом не надано банківських або інших платіжних документів які б підтверджували вартість товару, що сплачена;

- вартість товару "транспортні засоби бувші у використанні" залежить від технічного стану на момент продажу, однак декларантом не надано будь-яку інформацію щодо якісних та вартісних характеристик задекларованого транспортного засобу з урахуванням його технічного стану (наявність/відсутність пошкоджень, тощо), в т.ч. підготовлену спеціалізованими експертними установами відповідно до вимог чинного законодавства з врахуванням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2013 №142/5/2092 (далі - Методики №142/5/2092).

Так з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження митної вартості імпортованого транспортного засобу позивач надав виставлений йому продавцем рахунок-фактуру (інвойс) від 04.09.2019 року, відповідно до якого ціна продажу склала 7400 євро. Наведене також підтверджується актом про проведення митного огляду транспортного засобу, що переміщується за митною декларацією від 27.09.2019 року № UA902050/2019/513820 та від 16.09.2019 року № UA209020/2019/43349 (код 1721)

Колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи дійсно наявний лише комерційний рахунок від 04.09.2019 року №25978 виконаний німецькою мовою.

Однак, переклад документів є обов`язковим, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок, але докази того, що відсутність перекладу декларації країни відправлення було підставою для прийняття оскаржуваного рішення матеріали справи не містять.

Крім того, вказана обставина не може бути беззаперечною підставою для відмови у митному оформленні товару, оскільки ціна автомобіля вказана у рахунку-фактурі, який є достанім документом для визначення ціни автомобіля.

Крім того, за результатами проведеного митного огляду імпортованого автомобіля виявлено пошкодження ЛФП, про що зазначено у додатковому аркуші до акта про проведення митного огляду транспортного засобу товарів. Так, наведені пошкодження транспортного засобу і вплинули на визначення його вартості у сумі 7400 євро.

Суд зазначає, що за умови подання позивачем при митному оформленні транспортного засобу рахунку-фактури (інвойса) від 04.09.2019 року відповідно до якого позивач сплатив вартість імпортованого транспортного засобу у розмірі 7400 євро готівкою, а продавець дану готівку отримав, у митного органу не було обґрунтованих підстав вважати, що має місце заявлення неповної та/або недостовірної відомості про митну вартість товару, у тому числі невірне визначення митної вартості такого товару.

Також, позивачем, разом з рахунком-фактурою було надано свідоцтво про реєстрацію автомобіля. Факт наявності у позивача автомобіля та свідоцтва свідчить про повну сплату покупної ціни транспортного засобу.

Надаючи оцінку доводам відповідача про відсутність у позивача платіжних документів, колегія суддів зазначає наступне.

У процедурі контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу, умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються.

Обставини здійснення платежу можуть свідчити про виконання (неналежне виконання) покупцем умов зовнішньоекономічного договору. Разом з цим вони не повинні сприйматись як безумовне свідчення про наявність розбіжностей чи неповноти документів, доданих до митної декларації.

Згідно позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 13.02.2018 року у справі № 803/1112/17: "з приводу посилання відповідача на ненадання [декларантом] банківських платіжних документів, суд касаційної інстанції з огляду на встановлені в судових рішеннях обставини зазначає, що запитувані митницею документи у позивача були відсутні та не могли бути надані з об`єктивних причин, так як товар оплачувався готівкою без банківських платежів. У даному випадку колегія суддів вважає, що ненадання позивачем банківського платіжного доручення не може бути підставою для коригування митної вартості за наявності інших документів (рахунка-фактури, акта приймання-передачі автомобіля), які є достатніми, підтверджують числові значення усіх складових митної вартості імпортованого товару та не містять розбіжностей.".

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2020 року у справі № 540/2605/18.

Будь-яких доказів того, що ціна імпортованого транспортного засобу, зазначена у рахунку-фактурі від 04.09.2019 року є недостовірною, або що позивач поніс додаткові витрати у зв`язку з придбанням імпортованого транспортного засобу, що не зазначені у рахунку, відповідач суду не надав.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що умови і обставини оплати оцінюваного товару у взаємозв`язку з тими доказами, що подавались позивачем до митного контролю, не давали обґрунтованих підстав вважати, що позивачем заявлені неповні чи недостовірні відомості про фактурну вартість оцінюваного товару.

Посилання відповідача на те, що Звіт про незалежну оцінку по визначенню вартості КТЗ від 30.09.2019 року №3540/19 не може бути визнаний належним та допустимим доказом підтвердження заявленої митної вартості, оскільки така оцінка та оформлення Звіту здійсненні з порушенням Методики №142/5/2092, суд першої інстанції правильно визнав необґрунтованими, оскільки вказаний звіт про незалежну оцінку по визначенню вартості КТЗ від 30.09.2019 року №3540/19 містить у собі всі необхідні дані, а саме: незалежну оцінку по визначенню вартості КТЗ проведено оцінювачем ОСОБА_3 (на підставі кваліфікаційного свідоцтва); експертом було встановлено комплектність; зафіксовано шляхом фотографування характер та обсяг пошкоджень та інші ознаки, які характеризують технічний стан автомобіля.

На переконання суду, відповідач, реалізовуючи своє право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, регламентованого частиною 5 статті 54 МК України, не довів перед судом про наявність жодних застережень проти застосування у спірних відносинах першого методу, визначених у частинах 1 і 2 статті 58 МК України, в тому числі в частині непідтвердження позивачем документально відповідних відомостей про митну вартість товару, чи будь-якої іншої її складової, яка є обов`язковою при відповідному обчисленні митної вартості. Відповідач не зміг аргументовано довести, що заявлені позивачем відомості про митну вартість транспортного засобу є неповними та/або недостовірними, у тому числі обґрунтувати невірне визначення митної вартості товару.

Ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

У даному випадку, позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, необхідні для визначення митної вартості, які містять повну інформацію про митну вартість та її складові. Натомість контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу.

Враховуючи зазначене вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої нею митної вартості товару за основним методом, визначивши митну вартість за другорядним методом, у результаті чого необґрунтовано та безпідставно прийняв рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови у прийнятті митної декларації.

З огляду на викладене у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність відповідачем обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості товару та відповідно неправомірне визначення відповідачем митної вартості імпортованого транспортного засобу, що є підставою для визнання протиправними та скасування рішення відповідача про коригування митної вартості товарів UA 902000/2019/514073/2 від 04.10.2019 року

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в запереченні на позовну заяву, з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: І.В. Федотов

А.Ю. Коротких