Справа № 300/2052/20
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2020-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про продовження процесуального строку
на виконання ухвали суду про залишення без руху позовної заяви
"01" вересня 2020 р. справа № 300/2052/20
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Чуприна О.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області про визнання протиправною бездіяльність щодо не проведення своєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби в сумі 381 404,00 гривень, -
ОСОБА_1 (надалі по тексту також позивач, ОСОБА_1 ) 18.08.2020 звернувся в суд із адміністративним позовом до Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області (надалі по тексту також відповідач, Управління СБ України в області), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області щодо не проведення своєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби;
- стягнути з Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, яка виразилася у несвоєчасній виплаті грошових компенсацій за неотримане речове майно і невикористані дні щорічної додаткової відпустки учаснику бойових дій та одноразової грошової допомоги при звільненні, в сумі 381 404,00 гривень.
Ухвалою суду від 21.08.2020 вказану позовну заяву залишено без руху у зв`язку із її невідповідністю вимогам, встановлених пунктом 4 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також КАС України), та запропоновано усунути недоліки позовної заяви шляхом вказання у позовній заяві (у двох примірниках):
- привести описову і мотивувальну частину адміністративного позову у відповідність до прохальної частини та наявних в матеріалах позову письмових документів, зазначаючи у таких частинах позову єдиного обґрунтування та вимог, за які саме види сум несвоєчасного розрахунку при звільненні з військової служби (грошова компенсація за не отримане речове майно; невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій; одноразова грошова допомога) слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку по їх виплаті.
- відповідну мотивацію/обґрунтування дотримання строку звернення до суду, якщо ставиться питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку таких видів виплат як грошова компенсація за не отримане речове майно (дата виплати 26.12.2019) і одноразова грошова допомога при звільненні (дата виплати 22.12.2018).
Постановляючи таку ухвалу суддя виходив із того, що в описовій частині адміністративного позову ОСОБА_1 вказує про своє звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу Управління СБ України в області з 12.06.2018 на підставі наказу відповідача №114-ос від 11.06.2018. При цьому, відповідачем порушено строки виплати при звільненні з військової служби грошової компенсації за не отримане речове майно (а), невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій (b) та одноразову грошову допомогу при звільненні (c) на загальну суму 164 743,49 гривень, а саме:
- грошова компенсація за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій була виплачена 27.07.2020, тобто через 776 днів після звільнення позивача, на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.07.2020 у справі №300/812/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області. Як відзначив позивач даним рішенням бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані 56 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 рік визнано протиправною та зобов`язано виплатити вказану компенсацію, чим задоволено позовні вимоги позивача в повному обсязі;
- грошова компенсація за не отримане речове майно повністю виплачена 26.12.2019, тобто через 562 дні після звільнення позивача;
- одноразова грошова допомога при звільненні виплачена 22.12.2018, тобто через 193 дні після звільнення позивача.
В той же час, мотивувальна частина адміністративного позову містить розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні тільки за період з 13.06.2018 по 27.07.2020 та стосується лише затримки у виплаті компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій.
Мотивація дотримання строків звернення до суду так само визначено тільки із одного виду не виплачених сум компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій, яка була фактично зарахована на рахунок позивача лише 27.07.2020.
Разом з тим, згідно прохальної частини адміністративного позову від 18.08.2020 ОСОБА_1 просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення своєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, яка виразилась у несвоєчасній виплаті грошових компенсацій за не отримане речове майно (а), невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій (b) та одноразової грошової допомоги при звільненні (с) в сумі 381 404,00 гривень, тобто стосується трьох видів своєчасно невиплачених сум.
Таким чином, наведене свідчило про невідповідність прохальної частини адміністративного позову від 18.08.2020 його описовій та мотивувальній частинам.
27.08.2020 на виконання ухвали суду від 21.08.2020 ОСОБА_1 подав новий взірець (два примірника) позовної заяви, в уточненій редакції від 26.07.2020.
Прохальна частина даної позовної заяви жодним чином за своїм викладом і юридичним змістом не змінилася.
При цьому, мотивувальна частина такого позову містить нові наступні обґрунтування:
- …законодавчо визначене формулювання способу притягнення роботодавця до відповідальності за несвоєчасний розрахунок при звільненні, а саме стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, не передбачає такого стягнення окремо за кожну з несвоєчасно здійснених виплат (грошові компенсації, допомога тощо)…;
- Аналіз законодавчих норм свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
На підставі вказаного, для обчислення загальної суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню з відповідача за несвоєчасний розрахунок зі мною при звільненні зі служби, доцільно враховувати період від дати, наступної за датою звільнення (13.06.2018), до дати виплати мені грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій (27.07.2020), яка є днем проведеного остаточного розрахунку зі мною, включно.
Суддя повністю погоджується із такими мотивами ОСОБА_1 , і вказує, що в цій частині вимог (з приводу грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій) як бездіяльності так і стягнення із відповідача середнього заробітку, ухвалою судді від 21.08.2020 не було визначено недоліків до адміністративного позову.
Разом з цим, в такій ухвалі поставлено питання про:
- приведення описової і мотивувальної частини адміністративного позову у відповідність до прохальної частини та наявних в матеріалах позову письмових документів, в частині затримки розрахунку таких видів виплат як грошова компенсація за не отримане речове майно і одноразова грошова допомога при звільненні;
- відповідну мотивацію/обґрунтування дотримання строку звернення до суду, якщо ставиться питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку таких видів виплат як грошова компенсація за не отримане речове майно (дата виплати 26.12.2019) і одноразова грошова допомога при звільненні (дата виплати 22.12.2018).
З приводу даної невідповідності адміністративного позову вимогам КАС України, ОСОБА_1 у позовній заяві у новій редакції від 26.08.2020, виклав наступну мотивацію дотримання строків до суду:
Аналіз чинного законодавства України свідчить про існування чітко визначеного формулювання способу притягнення роботодавця до відповідальності за несвоєчасний розрахунок при звільненні, а саме стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку (зокрема, стаття 177 КЗпП України).
Як зазначено мною вище в даній позовній заяві, відповідачем було виплачено мені грошової компенсації за неотримане речове майно і невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учасника бойових дій та одноразову грошову допомоги при звільненні зі служби, і становить:
- грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій з 13.06.2018 по 27.07.2020;
- грошової компенсації за неотримане речового майно 13.06.2018 по 26.12.2019;
- одноразової грошової допомоги при звільненні з 13.06.2018 по 22.12.2018.
При цьому, здійсненні відповідачем зі значним запізненням виплати мені як одноразової грошової допомоги при звільненні (перша за строком із трьох зазначених несвоєчасних виплат), так і грошової компенсації за неотримане речове майно (друга за строком із трьох зазначених несвоєчасних виплат) на дати їх здійснення не свідчили про настання дня фактичного розрахунку відповідача зі мною через нездійснену ним на той час виплату мені третьої виплати, а саме грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій.
Оскільки остання за датою із зазначених виплат була здійснена відповідачем лише 27.07.2020, вказана дата і є днем фактичного остаточного розрахунку відповідача зі мною при звільненні.
Із такими доводами позивача суддя не погоджується в повному обсязі виходячи із наступного.
Пунктом 5 частини 1 статті 171 КАС України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви, серед іншого, з`ясовує чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
З`ясовуючи відповідність адміністративного позову вимогам, визначених в КАС України, необхідно вказати, що за змістом частини 6 статті 161 вказаного Кодексу у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
За приписами частини 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Із змісту адміністративного позову, поряд з іншими вимогами, слідує, що позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення своєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби, в тому числі одноразової грошової допомоги при звільненні з 13.06.2018 по 22.12.2018; грошової компенсації за неотримане речового майно 13.06.2018 по 26.12.2019;
- стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, яка виразилася у несвоєчасній виплаті, в тому числі одноразової грошової допомоги при звільненні з 13.06.2018 по 22.12.2018; грошової компенсації за неотримане речового майно 13.06.2018 по 26.12.2019.
Отже, предметом даного адміністративного спору, серед іншого, незважаючи на загальну суму обчисленого позивачем розрахунку, є стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, що не входить до структури заробітної плати.
Відповідно до частини 1 статті 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
За змістом частини 2 статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
У Рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012 Конституційний Суд України роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
Разом із тим, суд акцентує увагу, що спірні відносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норм спеціального процесуального закону.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 815/2681/17.
Як слідує із пункту 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №910/4218/16, пункту 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц і пункту 53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №711/4010/13-ц середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (зокрема, і за час затримки виплати допомоги/компенсації) не належать до структури заробітної плати, тобто не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є іншою заохочувальною чи компенсаційною винагородою, що входить до такої структури. Відповідне відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, хоч і розраховується, виходячи із середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою.
При цьому, слід відмітити, що дійсно невиплата звільненому працівникові всіх сум, які належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а середній заробіток стягується за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Вітм, в даному випадку для вирішення питання дотримання строків звернення в суд у такій категорії спорів є визначальним, коли особа звертається до суду після настання події безпосередньої виплати їй конкретної суми коштів за відповідним видом розрахунку, що належав як обов`язковий на час звільнення, тобто після припинення правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
За правилами частини 1 статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина 5 статті 122 цього Кодексу).
У даній категорії справ процесуальний закон визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
Такий позов, як свідчить відтиск поштового штемпеля канцелярії суду позивач подав в суд 18 серпня 2020 року.
За доводами ОСОБА_1 , остаточний розрахунок з позивачем Управління СБ України в області:
- за одноразовою грошовою допомогою при звільненні мав місце 22.12.2018;
- за грошовою компенсацією за неотримане речового майно мав місце 26.12.2019.
Проте, до суду з цим позовом ОСОБА_1 , в тому числі за коментованими вище вимогами, звернувся лише 18 серпня 2020 року, тобто майже через 1 рік і 8 місяців та 8 місяців відповідно після зарахування на його рахунок (фактичного отримання) належних при звільненні коштів (одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за неотримане речового майно).
Отже, позивач звернувся до адміністративного суду в частині позовних вимог щодо одноразової грошової допомоги при звільненні і грошової компенсації за неотримане речового майно з пропуском установленого процесуальним законом місячного строку.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).
Зважаючи на вказане, позовну заяву в частині коментованих вимог подано без додержання положень частини 6 статті 161, частини 1 статті 123 КАС України.
Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом з ініціативи суду (частина 2 статті 121 Кодексу КАС України).
Відповідно до частини 3 статті 121 КАС України якщо інше не встановлено законом, питання про продовження процесуального строку, встановленого судом, розглядається судом, який встановив строк, у письмовому провадженні.
Суддя, з урахуванням наведених правових норм, вважає за необхідне продовжити процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви, встановленого ухвалою суду від 21.08.2020.
За змістом частини 6 статті 121 КАС України про продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.
На підставі наведеного, керуючись статтями 121, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -
П О С Т А Н О В И В :
1. Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом з підстав, визначених у позовних заявах від 18.08.2020 і 26.08.2020, в частині вимог:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення своєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби, в тому числі одноразової грошової допомоги при звільненні з 13.06.2018 по 22.12.2018; грошової компенсації за неотримане речового майно 13.06.2018 по 26.12.2019;
- стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, яка виразилася у несвоєчасній виплаті, в тому числі одноразової грошової допомоги при звільненні з 13.06.2018 по 22.12.2018; грошової компенсації за неотримане речового майно 13.06.2018 по 26.12.2019.
2. Продовжити ОСОБА_1 процесуальний строк, встановлений ухвалою суду від 21.08.2020, на усунення недоліків позовної заяви (в редакціях від 18.08.2020, 26.08.2020) до Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області про визнання протиправною бездіяльність щодо не проведення своєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби в сумі 381 404,00 гривень.
3. Встановити ОСОБА_1 з дня вручення цієї ухвали десятиденний строк для усунення вказаних в описовій частині ухвали недоліків шляхом приведення у відповідність адміністративного позову до вимог, встановлених частиною 6 статті 161, частиною 1 статті 123 КАС України, надаючи заяву про поновлення строку із зазначення інших поважних причин пропуску строку звернення до суду з вказаним позовом та поданням доказів поважності причин його пропуску в частині вимог:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення своєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби, в тому числі одноразової грошової допомоги при звільненні з 13.06.2018 по 22.12.2018; грошової компенсації за неотримане речового майно 13.06.2018 по 26.12.2019;
- стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, яка виразилася у несвоєчасній виплаті, в тому числі одноразової грошової допомоги при звільненні з 13.06.2018 по 22.12.2018; грошової компенсації за неотримане речового майно 13.06.2018 по 26.12.2019.
Роз`яснити, що в разі не усунення недоліків у вище зазначений строк позовна заява буде повернена позивачу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню.

Суддя /підпис/ Чуприна О.В.