Справа № 200/13905/19-а
Суддя: Аляб'єв І.Г.
Дата ухвалення: 2020-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2020 р. Справа№200/13905/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Аляб`єва І.Г., при секретарі судового засідання Козирєвій О.О.

за участі:

представника позивача Шандиби І.О.

представника відповідача Ярова С.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Макон ЛТД» (84301, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Двірцева, буд.6, ) до Головного управління ДПС у Донецькій області (87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

ТОВ «Макон ЛТД» (далі Позивач, Товариство), звернулося до суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Донецькій області, у якому проситьвизнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення за формою Р №000173512 від 15 листопада 2019 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 147 425 грн. та штрафними санкціями в розмірі 73 712,50 грн.;

- податкове повідомлення-рішення за формою В4 №000174512 від 15 листопада 2019 року про зменшення суми розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість за лютий 2019 року в розмірі 643 432,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що висновки податкового органу про нереальність здійснення позивачем господарських операцій (що стало підставою для донарахування податкових зобов`язань з ПДВ та штрафних санкцій) спростовуються первинними бухгалтерськими документами.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що оскаржувані повідомлення-рішення є правомірними, прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Зокрема, вказують на порушення позивачем в оформленні первинних бухгалтерських документів, неможливість виконання контрагентами позивача послуг та робіт, ризиковий статус контрагентів.

Ухвалою суду від 03 грудня 2019 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 03 лютого 2020 року продовжено строк підготовчого засідання у справі на 30 днів.

Ухвалою суду від 18 лютого 2020 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

В подальшому протокольними ухвалами суду судові засідання відкладалися за заявами позивача у зв`язку із введеними карантинними обмеженнями для запобігання розповсюдження коронавірусного захворювання Сovid-19.

До судового засідання, призначеного на 11 серпня 2020 року, з`явилися представник позивача, яка підтримала позов у повному обсязі, та відповідача, яка проти задоволення позову заперечила.

Дослідивши докази, що містяться у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

10 жовтня 2019 року ГУ ДПС у Донецькій області складено акт № 70/05-05-12-20334635 позапланової невиїзної документальної перевірки ТОВ «Макон ЛТД» з питань достовірності формування та віднесення сум ПДВ до податкового кредиту по взаємовідносинам з постачальниками ТОВ «Тетра Трейдинг Груп» за січень 2019 року та ТОВ «Вінер Ком» за лютий 2019 року.

У акті вказано про порушення Товариством правил формування податкового кредиту з ПДВ, внаслідок чого завищено суму податкового кредиту на суму 790 857 грн, в тому числі по декларації з ПДВ за січень 2019 року на суму 336 701 грн та по декларації з ПДВ за лютий 2019 року на суму 454 156 грн.

На підставі наведеного акта винесені оскаржувані податкові повідомлення рішення:

- форми «Р» №000173512 від 15 листопада 2019 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 147 425 грн. та штрафними санкціями в розмірі 73 712,50 грн.;

- форми В4 №000174512 від 15 листопада 2019 року про зменшення суми розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість за лютий 2019 року в розмірі 643 432,00 грн.

Здійснивши юридичну кваліфікацію спірних відносин, суд прийшов до висновку про задоволення позову та виходить з такого.

Відповідно до підпункту «а» пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

За правилами пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХIV) господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Це означає, що для віднесення сум ПДВ до податкового кредиту відповідна господарська операція має дійсно відбутися, тобто бути реальною та спрямованою на досягнення певного економічного ефекту (в коротко- або довгостроковій перспективі).

До податкового кредиту не можуть відноситися суми ПДВ з операцій, що порушують публічний порядок, наприклад, спрямованих на ухилення від сплати податків.

Відповідно до частини першої статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Згідно з частиною другою цієї ж статті правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Частиною першою статті 236 Цивільного кодексу України передбачено, що нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення.

Таким чином, для вирішення питання про правильність формування податкового кредиту суд має перевірити відсутність ознак фіктивності відповідної господарської операції, а не лише реєстрацію в ЄРПН податкової накладної.

У спірному випадку суд вважає, що відповідачем не доведено факту такої фіктивності, а первинні документи, надані позивачем достатніми для підтвердження факту здійснення господарських операцій.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК України. Так, згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон № 996-ХIV.

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 затверджено Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (далі - Положення № 88).

Згідно з пунктом 2.1 цього Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Пунктом 2.2 Положення № 88 передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

Відповідно до статті 9 Закону № 996-ХIV та пункту 2.4 Положення № 88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судом встановлено, що підставою для винесення оскаржуваних повідомлень-рішень стали висновки позапланової невиїзної перевірки.

Документи, які були використані під час перевірки, надані позивачем на запит контролюючого органу листом № 122 від 28 серпня 2019 року.

Суд звертає увагу, що під час перевірки ГУ ДПС в Донецькій області не запитувало додаткових документів у позивача.

Досліджуючи питання обґрунтованості висновків перевірки по взаємовідносинам позивача з ТОВ «Тетра Трейдинг Груп» () суд зазначає наступне.

Відповідно до договору поставки від 25 грудня 2018 року № 12/25, ТОВ «Тетра Трейдинг Груп» зобов`язувалось поставити позивачу товар, визначений у специфікаціях.

Відповідно до специфікацій № 1 від 04 січня 2019 року та № 2 від 09 січня 2019 року були поставлені апарати розважальні в кількості 11 штук на загальну суму 2 020 206 грн.

В якості доказів здійснення відповідної господарської операції позивачем надано до суду та до перевірки наступні документи: договір, специфікації до нього, товарно-транспортні накладні, видаткові накладні, прибуткові ордери, накази про введення в експлуатацію основних засобів, податкові накладні, платіжні доручення та акти-приймання-передачі цінних паперів.

У акті зазначено, що до перевірки не надано документів про якість товару, та його походження, документи про навантаження та розвантаження та заявки на перевезення товару.

Суд звертає увагу, що під час проведення перевірки податковим органом не витребовувались у позивача додаткові документи, що враховуючи її невиїзний характер, унеможливило для позивача спростування висновків перевірки.

У судовому засіданні представник позивача пояснила, що розвантаження відповідних товарів здійснювалося силами працівників позивача, тому будь-яких документів при цьому не оформлювалось.

Крім того, у актах зазначено про окремі недоліки у первинних документах, зокрема вказано що окремі поля в видаткових накладних та товарно-транспортних накладних не заповнені.

Суд зазначає, що такі недоліки у складанні первинних документах є незначними, самі по собі не можуть свідчити про нереальність відповідної господарської операції за обставин, коли документальне оформлення відповідної операції в цілому відповідає вимогам законодавства.

До суду позивачем також надано докази фактичного використання відповідних товарів у господарській діяльності. Так відповідні ігрові автомати встановлені в приміщеннях торгівельних центрів, які орендуються позивачем, а їх облікові номери співпадають з документальним оформленням.

Крім того, до суду також надані супровідні технічні документи, як-то інструкції з використання та технічні характеристики відповідних автоматів.

Суд також зазначає, що посилання податкового органу на податкову інформацію щодо контрагента позивача не можуть прийматися до уваги, оскільки позивач не може відповідати за діяльність своїх контрагентів, що не пов`язана із господарськими операціями з позивачем.

З викладеного суд приходить до висновку про необґрунтованість тверджень відповідача щодо нереальності відповідних господарських операцій.

Досліджуючи питання обґрунтованості висновків перевірки по взаємовідносинам позивача з ТОВ «Вінер Ком» () суд зазначає наступне.

Відповідно до договору поставки № 01/28 від 28 січня 2019 року ТОВ «Вінер Ком» зобов`язувалось поставити позивачу товар відповідно до специфікацій.

Специфікаціями № 1-9 від 28 січня 2019 року визначено перелік таких товарів, а саме різноманітні автозапчастини на загальну суму 2 724 937,46 грн.

В якості доказів здійснення відповідної господарської операції позивачем надано до суду та до перевірки наступні документи: договір, специфікації до нього, товарно-транспортні накладні, видаткові накладні, прибуткові ордери, накази про введення в експлуатацію основних засобів, податкові накладні, платіжні доручення та акти-приймання-передачі цінних паперів, накладні вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) товарів, накази щодо характеру ремонтних робіт, рахунки на оплату, картки складського обліку матеріалів, договори оперативної оренди транспортних засобів.

У акті зазначено, що до перевірки не надано документів про якість товару, та його походження, документи про навантаження та розвантаження та заявки на перевезення товару.

Суд звертає увагу, що під час проведення перевірки податковим органом не витребовувались у позивача додаткові документи, що враховуючи її невиїзний характер, унеможливило для позивача спростування висновків перевірки.

Крім того, у актах зазначено про окремі недоліки у первинних документах, зокрема вказано що окремі поля в видаткових накладних та товарно-транспортних накладних не заповнені.

Суд зазначає, що такі недоліки у складанні первинних документах є незначними, самі по собі не можуть свідчити про нереальність відповідної господарської операції за обставин, коли документальне оформлення відповідної операції в цілому відповідає вимогам законодавства.

Суд також зазначає, що посилання податкового органу на податкову інформацію щодо контрагента позивача не можуть прийматися до уваги, оскільки позивач не може відповідати за діяльність своїх контрагентів, що не пов`язана із господарськими операціями з позивачем.

З викладеного суд приходить до висновку про необґрунтованість тверджень відповідача щодо нереальності відповідних господарських операцій та про необхідність задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду сплачено 12 968,54 грн судового збору, відтак ця сума підлягає стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6-8, 10, 19, 72, 90, 139, 191, 241-246, 255, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Макон ЛТД» (84301, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Двірцева, буд.6, ) до Головного управління ДПС у Донецькій області (87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області (87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59, ) за формою «Р» №000173512 від 15 листопада 2019 року та за формою «В4» №000174512 від 15 листопада 2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області (87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Макон ЛТД» (84301, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Двірцева, буд.6, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 12 968,54 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину судового рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 28 серпня 2020 року.

Суддя І.Г. Аляб`єв