Справа № 640/7034/19
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2020-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2020 року м. Київ № 640/7034/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Патратій О.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Київської міської митниці

про визнання дій протиправними та зобов`язання підготувати висновок про

повернення надміру сплачених коштів

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 - звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київської міської митниці (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною відмову Київської міської митниці ДФС підготувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві для виконання висновок про повернення надміру сплачених ОСОБА_1 до Державного бюджету платежів на загальну суму 17 169,20 грн. за заявою № 795/Адв. від 06.03.2019;

- зобов`язати Київську міську митницю ДФС підготувати висновок про повернення надміру сплачених ОСОБА_1 до Державного бюджету платежів на загальну суму 17 169,20 грн. за заявою № 795/Адв. від 06.03.2019 та подати його для виконання до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.04.2019р. відкрито спрощене позовне провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що внаслідок допущеної митним брокером помилки та бездіяльності Київської міської митниці ДФС, працівники якої не звернули уваги на те, що згідно з поданими позивачем документами митна вартість мала бути визначена у відповідності до фактурної вартості автомобіля, позивачем було переплачено митні платежі у розмірі 17 167,60 грн.

Як зазначає позивач, 06.03.2019 позивач звернувся до Київської міської митниці ДФС із заявою про повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплаченої суми митних, інших платежів. Однак, митний орган в порушення вимог статті 43 Податкового кодексу України та Порядку повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18.07.2017 № 643, не виконав обов`язку щодо належного розгляду заяви про повернення з бюджету надмірно сплачених коштів. Зокрема, листом за № 2770/10/26-70-61-03 від 20.03.2019 Київська міська митниця ДФС повідомила позивача про те, що підстави для повернення з державного бюджету сум митних платежів, нарахованих за митною декларацією від 13.02.2019 № UA100030/2019/397696, відсутні.

Відповідач у відзиві проти позову заперечив, зазначивши, що митна вартість товару заявлена декларантом самостійно за резервним методом. На підтвердження митної вартості товарів, позивачем подано документи, перелік яких зазначено у графі 44 митної декларації. За результатами розгляду митної декларації, митним органом визнано митну вартість товарів заявлену декларантом, здійснено митне оформлення та випущено товар у вільний обіг. Київською міською митницею ДФС митна вартість позивача (декларанта) не коригувалася, рішення про коригування митної вартості не приймалося.

Дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив.

13.02.2019 до відділу митного оформлення митного поста «Західний» Київської міської митниці ДФС подано митну декларацію № UA100030/2019/397696 з метою здійснення митного оформлення товару: автомобіль TOYOTA AURIS; номер кузова: НОМЕР_1 ; календарний рік виготовлення: 2015. Торгівельна марка: TOYOTA. Виробник: Toyota Motor Corporation. Країна виробництва: JP. Митна вартість товару заявлена декларантом самостійно за резервним методом. На підтвердження митної вартості товарів, позивачем подано документи, перелік яких зазначено у графі 44 митної декларації.

За результатами розгляду митної декларації, митним органом визнано митну вартість товарів заявлену декларантом, здійснено митне оформлення та випущено товар у вільний обіг. Київською міською митницею ДФС митна вартість позивача (декларанта) не коригувалася, рішення про коригування митної вартості не приймалося.

Після завершення митного оформлення позивач встановив, що його митний брокер допустив помилку при заповненні митної декларації в частині визначення методу визначення митної вартості автомобіля та самої вартості автомобіля, у зв`язку з чим 06.03.2019 він звернувся до Київської міської митниці ДФС із заявою про повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплаченої суми митних, інших платежів.

Листом за № 2770/10/26-70-61-03 від 20.03.2019 Київська міська митниця ДФС повідомила позивача про те, що підстави для повернення з державного бюджету сум митних платежів, нарахованих за митною декларацією від 13.02.2019 № UA100030/2019/397696, відсутні. При цьому, Київська міська митниця ДФС послалась на те, що у неї виникли сумніви щодо достовірності митної вартості товару через розбіжності в його вартості, яка зазначена в наданій копії митної декларації країни відправлення (27150,00 польських злотих) та рахунку- фактурі (27000,00 польських злотих). З огляду на зазначене, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 № 1077, відповідач запросив у митного брокера додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості, після чого останній надав відповідачу копію договору купівлі-продажу автомобіля та копію фіскальної квитанції про оплату автомобіля. Відповідач відзначив у своєму листі, що вказаний договір не містив підпису покупця, й після проведення консультацій з митним брокером, останній відкликав раніше подану митну декларацію та подав нову, визначивши митну вартість за резервним методом в розмірі 244061,63 грн, яку відповідач визнав. Щодо доводів позивача відносно неправомірного посилання митного брокера в декларації митної вартості на неіснуючі документи, відповідач лише відзначив, що дійсно в графах 4, 7, 8 митним брокером було помилково зазначено відомості, що підтверджують відомості про заявлену митну вартість та використовувалися для визначення митної вартості за методом, зазначеним у графі 6 ДМВ (резервний метод).

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач і звернувся до суду з даним позовом.

Засади державної митної справи, зокрема, правовий статус органів доходів і зборів, митна територія та митний кордон України, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, митні режими та умови їх застосування, заборони та/або обмеження щодо ввезення в Україну, вивезення з України та переміщення через територію України транзитом окремих видів товарів, умови та порядок справляння митних платежів, митні пільги, визначаються Митним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до частини першої статті 53 Митного Кодексу України (далі - МК України) у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно із ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини першої статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (частина перша статті 52 МК України).

Згідно з частинами першою, третьою статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини третьої статті 52 Митного кодексу України передбачено право декларанта, який заявляє митну вартість, оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення органу доходів і зборів щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність органу доходів і зборів щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів.

Аналізуючи наведені вище приписи слід дійти висновку, що якщо ж митний орган самостійно не приймав рішення про визначення митної вартості товарів і погодився з митною вартістю, визначеною декларантом, та методом її визначення, який застосував декларант, немає підстав вважати дії митного органу такими, що вчинені всупереч вимогам Митного кодексу України, а відтак і підстав визнавати сплачені суми митних платежів чи їх частину надміру сплаченими теж немає. Якщо ж саме митний орган визначив митну вартість товарів, а в подальшому буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів повертається декларанту, як зазначено у статті 301 Митного кодексу України, відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.06.2019р. у справі №826/15966/14, від 29.01.2019 у справі № 813/347/18, від 24.04.2018р. у справі №814/1980/16 та у постанові Верховного Суду України від 03.02.2016 року у справі № 826/72/15.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що між ФОП ОСОБА_2 (виконавець) та ОСОБА_1 (Замовник) укладено договір на посередницькі послуги по зовнішньоекономічній діяльності № 25/19 від 29.01.2019 (надалі - Договір), за умовами якого, Виконавець від свого імені за рахунок Замовника і за дорученням власника проводить митне оформлення вантажу і самостіно здійснює такі дії: оформлення товарів, транспортні засоби та інші предмети, подає митному органу документи необхідні для митного оформлення, надає інші дії необхідні для митного оформлення і митного контролю товарів.

Розділом 2 Договору передбачено, що виконавець зобов`язаний надавати такі послуги: оформлення документів Замовника у відповідних відділах митниці. При оформленні вантажної митної декларації, Виконавець має право в повній відповідності з чинним законодавством України подавати і завіряти всі необхідні документи Замовника печаткою Виконавця. Замовник зобов`язується надати Виконавцю інформацію і документи, необхідні дія виконання Виконавцем своїх зобов`язань за Договором.

На виконання умов Договору, ФОП ОСОБА_2 від імені декларанта ОСОБА_1 та в його інтересах подав митну декларацію № UA100030/2019/397696 від 13.02.2019. В митній декларації визначено митну вартість самостійно за резервним методом.

Опис товару що декларується зазначено в графі 31 митної декларації (Вантажні місця та опис товарів): автомобіль TOYOTA AURIS; номер кузова: НОМЕР_1 та інш. До митної декларації подано перелік документів, що стосується товару (графа 44- Додаткова інформація/Подані документи/Сертифікати і дозволи):

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що документи подані до митного оформлення, стосуються виключно декларанта ОСОБА_1 та товару, пред`явленого до митного оформлення. ФОП ОСОБА_2 діяв виключно від імені позивача та згідно умов Договору, укладеного з ОСОБА_1 .

Тобто, ОСОБА_1 надав повноваження на здійснення митного оформлення товару - ФОП ОСОБА_2 , а Київська міська митниця відповідно не має права втручатись у взаємовідносини декларанта та уповноваженої особи.

В свою чергу, якщо позивач прийшов до висновків, що брокером (уповноваженою ним особою) порушено умови договору, даний спір вирішується виключно в порядку цивільного судочинства.

Отже, підсумовуючи наведене, оскільки з матеріалів справи вбачається та не заперечується самим позивачем, що під час митного оформлення товару у відповідних деклараціях митну вартість товару визначено самим декларантом, а не митним органом, суд приходить до висновку, щодо відсутності підстав для задоволення адміністративного позову.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У зв`язку з викладеним, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя О.В. Патратій