Справа № 620/2317/20
Суддя: Баргаміна Н.М.
Дата ухвалення: 2020-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2020 року Чернігів Справа № 620/2317/20

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Баргаміної Н.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ), що полягають в не проведенні розрахунку, не нарахуванні та не виплаті грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016 за 14 років 09 місяців 26 днів військової служби; зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) код ЄДРПОУ НОМЕР_2 відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016 провести розрахунок, нарахувати та виплатити компенсацію за неотримане речове майно за 14 років 09 місяців 26 днів військової служби.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що на виконання рішення суду відповідачем винесено наказ № 268 від 01.06.2020 про доповнення наказу від 14.12.2016 № 287-ос в частині виплати грошової компенсації за неотримане речове майно у розмірі 456,33 грн. З вказаною сумою не погоджується, вважає її помилковою, оскільки невідомо за який період нарахована сума виплати і на підставі чого.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки за періоди проходження служби з січня 2004 року по 28.08.2009 та з 09.07.2015 по 14.12.2016 позивач був розрахований за неотримане речове майно. Вказує, що за період з 28.08.2009 по 09.07.2015 позивач фактично військову службу не проходив, у командування ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутні повноваження щодо проведення будь-яких компенсацій за вказаний період. Вказує, що на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.01.2020 у справі № 620/3292/19 наказом від 01.06.2020 № 268-ос було внесено зміни до наказу від 14.12.2016 № 287-ос в частині виплати грошової компенсації за неотримане речове майно у розмір 456,33 грн., яка також була виплачена позивачу. Зазначає, що позивач неодноразово звертався до суду з аналогічними позовами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_3 та наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.12.2016 № 287-ос позивача, звільненого з військової служби в запас згідно пункту «и» частини шостої із застосуванням частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», було виключено зі списків особового складу загону, всіх видів забезпечення з 14.12.2016 (а.с. 8).

В подальшому, у зв`язку з невиданням відповідачем наказу про виплату позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.01.2020, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.05.2020, у справі № 620/3292/19 позов ОСОБА_1 було задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_4 (військової частини НОМЕР_1 ) щодо не внесення змін у наказ «По особовому складу» від 14.03.2016 № 287-ос стосовно ОСОБА_1 про виплату грошової компенсації вартості за неотримане ним речове майно; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 (військову частину НОМЕР_1 ), відповідно до вимог виконати п. 4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016, за час проходження військової служби, внести зміни до наказу «По особовому складу» від 14.03.2016 № 287-ос стосовно ОСОБА_1 про виплату грошової компенсації вартості за неотримане ним речове майно, з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні (а.с. 15-20).

На виконання вищевказаного рішення суду начальником 105 прикордонного загону імені князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України прийнято наказ від 01.06.2020 № 268-ОС, яким внесено доповнення до наказу начальника Чернігівського прикордонного загону від 14.12.2016 № 287-ОС в частині виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, а саме наказано виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 456,33 грн. (а.с. 10).

Не погоджуючись з розміром визначеної відповідачем компенсації за неотримане речове майно, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Згідно частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частин другої, третьої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частинами другою, третьої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Отже, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись, серед іншого, про наявність права на позов у матеріальному розумінні, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з даним позовом у зв`язку з тим, що не погоджується з розміром грошової компенсації за неотримане речове майно, який визначено в наказі начальника 105 прикордонного загону імені князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України від 01.06.2020 № 268-ОС, прийнятого на виконання рішення суду справі № 620/3292/19, яке набрало законної сили.

Тобто, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

В силу статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Зокрема, у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 Європейський суд вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Однак право на суд було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

Однак, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку існує механізм примусового виконання рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

В абзаці 1 підпункту 3.2 пункту 3, абзаці 2 пункту 4 рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30.06.2009 зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина. Виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Згідно положень частини першої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу (частина шоста статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на зазначене, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Тобто, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен звернутись до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправним рішення дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов, оскільки суб`єкт владних повноважень не може бути зобов`язаний виконувати судове рішення шляхом ухвалення судом іншого рішення.

Таким чином, суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

Подібна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 816/2016/17, від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а, постановах Верховного суду від 27.11.2018 у справі № 520/11829/17, від 21.08.2019 у справі № 295/13613/16-а.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки позивачем по суті заявлено позовні вимоги щодо захисту своїх прав, які фактично стосуються питання повного виконання (неналежного виконання чи невиконання) рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.01.2020 у справі № 620/3292/19, то відповідно ним невірно обрано спосіб захисту свого порушеного права.

Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) (вул. Квітнева, буд. 3-в, м. Чернігів, 14026, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01.09.2020.

Суддя Н.М. Баргаміна