Справа № 120/2668/20-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2020-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

31 серпня 2020 р. Справа № 120/2668/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки)

УСТАНОВИВ

У Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) до Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - відповідач).

У позовній заяві позивачка просить визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 18.12.2018 № Ф-8526-17-У, якою визначено заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 15819,54 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначила, що з 08.02.2010 була зареєстрована, як фізична особа - підприємець, однак із 2011 року фактично не здійснює підприємницької діяльності. Попри це, 17.06.2020 дізналася про вимогу від 18.12.2018 якою зобов`язано її сплатити борг в сумі 15819,54 грн.

На думку позивачки вимога є протиправною з огляду на те, що у зв`язку із фактичним припиненням підприємницької діяльності вона втратила обов`язкову ознаку для перебування у статусі фізичної особи - підприємця. Крім цього позивачка вважає, що відсутність у неї доходу від підприємницької діяльності свідчить про відсутність бази для нарахування єдиного внеску.

Іншою підставою позову стало те, що спірна вимога оформлена та надіслана із порушення вимог законодавства, що регулює збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Як на один із аргументів позову позивачка зіслалася на постанову Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 440/2149/19, та вказала, що у період з 2013 по 2017 рік вона працювала лікарем стоматологом - терапевтом в Монастирі Згромадження ДМК КПД РКЦ, отримувала заробітну плату з якої належним чином відраховувались податки і збори, в тому числі єдиний внесок.

У позовній заяві позивачка просила також поновити їй строк звернення до суду із цим позовом.

Ухвалою від 23.06.2020 заяву позивачки про поновлення пропущеного строку звернення до суду задоволено, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати з правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Також встановлено відповідачеві 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Цією ж ухвалою, судом з власної ініціативи замінено відповідача у справі Головне управління ДФС у Вінницькій області його правонаступником - Головним управління ДПС у Вінницькій області.

04.08.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи відзив, відповідач зазначив, що згідно реєстраційних даних Головного управління ДПС у Вінницькій області ОСОБА_1 зареєстрована Виконавчим комітетом Вінницької міської ради фізичною особою - підприємцем з 08.02.2010, номер державної реєстрації 0038349.

Відповідач зазначив, що згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Отже, фізичні особи - підприємці зобов`язані сплачувати єдиний внесок у розмірі 22 % бази нарахування, визначеної ст. 7 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI, в термін встановлений абз. 3 ч. 8 ст. 9 цього Закону для зазначених категорій платників.

Також відповідач зазначив, що відповідно до п. 10 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435, фізичні особи - підприємці формують та подають самі до органів доходів і зборів Звіт щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Проте, звіти щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування позивачкою не подавались та відповідно єдиний внесок всупереч Закону від 08.07.2010 № 2464-VI не сплачувався.

Відповідач також вказав, що відповідно до даних інтегрованої картки платника податків - ОСОБА_1 за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 нараховано єдиний соціальний внесок, а саме: за 2017 рік - 8448,00 грн. термін сплати 09.02.2018, за 1 квартал 2018 - 2457,18 грн., термін сплати 19.04.2018, за 2 квартал 2018 - 2457,18 грн., термін сплати 19.07.2018, за 3 квартал 2018 - 2457,18 грн., термін сплати 19.10.2018.

Таким чином станом на 31.10.2018 борг ОСОБА_1 за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 становить 15819,54 грн.

Крім того відповідача зазначає, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, позивачка здійснила державну реєстрацію припинення фізичної особи - підприємця лише 31.10.2019.

07.08.2020 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивачка зазначила, що аргументи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими.

Мотивуючи відповідь на відзив позивачка вказала, що відповідач протиправно визначив розмір єдиного внеску в обсязі 22 % бази нарахування, оскільки вказана база нарахування прив`язується до місяця в якому було отримано дохід від підприємницької діяльності.

Позивачка зазначає, що доходу від підприємницької діяльності не отримує, а посилання відповідача на інформацію з реєстраційних даних ІТС «Податковий блок» про отримання нею доходу вважає безпідставними, оскільки жодних інших доказів отримання нею доходу від підприємницької діяльності відповідач не надає.

Крім того позивачка зазначає, що заборгованість визначена у вимозі станом на 29.03.2019, однак у відзиві відповідач зазначив, що розрахунок єдиного внеску проведений за весь 2017 та три квартали 2018, що також підтверджує протиправність оскаржуваної вимоги.

Розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заяви по суті справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Позивачка була зареєстрована Виконавчим комітетом Вінницької міської ради 08.02.2010 фізичною особою - підприємцем, номер державної реєстрації 0038349 та перебувала на обліку в Головному управлінні ДПС у Вінницькій області з 10.08.2010, як платник податків, а з 08.02.2010, як платник єдиного соціального внеску. Види діяльності КВЕД 85.13.0 - Стоматологічна практика. 31.10.2019 позивачкою припинено підприємницьку діяльність за власним рішенням, про ще внесено запис у Реєстр (а.с.36-37).

Відповідно до інформації інтегрованої картки платника податків (внесків) за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування) станом на 31.10.2018 за позивачкою рахується борг (недоїмка) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 15819,54 грн. (а.с.32).

На підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) Ф-8526-17 від 17.12.2018 про сплату боргу в сумі 15819,54 грн (а.с.33).

Вказана вимога була надіслана на податкову адресу позивачки ( АДРЕСА_1 ). Відповідне поштове відправлення повернулося без вручення (а.с.34).

01.04.2019 відповідач звернувся із заявою № 10545/9/02-32-50-07 до Центрального відділу ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області у якій просив відкрити виконавче провадження за вимогою про сплату боргу від 18.12.2018 № Ф - 8526-17 - У (а.с.35).

Постановою державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області відкрито виконавче провадження за вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 18.12.2018 № Ф - 8526-17 - У на суму 15819,54 грн. (а.с.17).

Позивачка зазначає, що оскільки вона не є суб`єктом підприємницької діяльності та обов`язок сплати єдиного соціального внеску на неї не розповсюджується, вимога про сплату боргу (недоїмки) є незаконною та має бути скасована. Тому з метою захисту своїх прав та інтересів звернулася із цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановлення обставин справи, суд керується такими мотивами.

Щодо аргументів позивачки про те, що вона із 2011 року господарську діяльність не проводить, доходу не отримує, а тому не зобов`язана сплачувати єдиний внесок у розмірі 22 % бази нарахування, то суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон від 08.07.2010 № 2464-VI).

Так, пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

В силу пункту 1 частини 2 статті 6 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац 3 часини 8 статті 9 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI).

Отже, фізичні особи - підприємці зобов`язані сплачувати єдиний внесок у розмірі 22 % бази нарахування, визначеної ст. 7 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI, в термін встановлений абз. 3 ч. 8 ст. 9 цього Закону для зазначених категорій платників.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 08.02.2010 по 31.10.2019 перебувала на обліку в Головному управлінні ДПС у Вінницькій області, як фізична особа-підприємець, а отже на неї покладався обов`язок сплачувати єдиний внесок.

Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 статті 4 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування є платниками ЄСВ.

Водночас згідно з ч. 4 ст. 4 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI звільняються від сплати за себе єдиного внеску особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, відповідно до вимог спеціального закону, яким є Закону від 08.07.2010 № 2464-VI, фізичні особи-підприємці є платниками єдиного внеску, окрім випадків, визначених у ч. 4 ст. 4 цього Закону, коли вони можуть бути платниками внеску лише за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Крім того, частиною 12 статті 9 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI встановлено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відтак, на переконання суду, той факт, що позивачка фактично з 2011 року підприємницькою діяльністю не займалася, не отримувала доходів, не звільняє її від обов`язку зі сплати єдиного внеску в порядку та розмірах, встановлених законом. Тому твердження позивачки про те що вона не зобов`язана сплачувати єдиний внесок у розмірі 22 % бази нарахування є безпідставними.

Щодо порядку узгодження оскаржуваної вимоги та її вручення платникові внеску, суд зазначає, що процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом від 08.07.2010 № 2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів, визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 (далі - Інструкція № 449).

Згідно з пунктом 1 розділу VI Інструкції № 449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції (абзац 2 пункту 2 розділу VI Інструкції № 449).

Відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції № 449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом 2 цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

У випадках, передбачених абзацом 3 та/або 4 цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у п. п. 1, 2 п. 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій); платникам, зазначеним у п. п. 3, 4, 6 п. 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Таким чином, пунктом 3 розділу VI Інструкції № 449 врегульовано особливості надсилання (вручення) вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Відповідно до п. 4 розділу IV Інструкції № 449 при формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера «У» (узгоджена вимога).

В третій частині літера «У» (інформація щодо узгодження вимоги) проставляється у разі надсилання:

платнику узгодженої вимоги внаслідок процедури оскарження;

вимоги до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства відповідно до цієї Інструкції.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При надсиланні вимоги платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення корінець вимоги залишається в органі доходів і зборів. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис - в органі доходів і зборів.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

Дата надсилання (вручення) проставляється на корінці вимоги:

службовою (посадовою) особою юридичної особи, фізичною особою або їх законним чи уповноваженим представником - у разі вручення вимоги під підпис;

працівником структурного підрозділу, до функцій якого належать приймання, реєстрація та обробка вхідної і вихідної кореспонденції,- у разі надсилання рекомендованим листом з повідомленням про вручення. При цьому повідомлення про вручення прикріплюється до корінця вимоги;

інформаційно-телекомунікаційною системою контролюючого органу - у разі надсилання вимоги до електронного кабінету платника (для платників, які пройшли ідентифікацію в електронному кабінеті та обрали спосіб взаємодії з контролюючим органом в електронній формі).

У разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, поверненням поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання або з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Водночас згідно з пунктом 5 розділу VI Інструкції № 449 у разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгодженої в результаті оскарження суми боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення органу доходів і зборів або суду), після спливу останнього дня відповідного строку, така вимога вважається узгодженою (набирає чинності).

Тому твердження позивачки про те що оскаржувана вимога нею не узгоджувалась є безпідставними, оскільки однією із підстав для проставлення літери «У» є надсилання вимоги до органів державної виконавчої служби, що підтверджується заявою відповідача від 01.04.2019 № 10545/9/02-32-50-07.

Щодо аргументів позивачки про те, що підставою для формування вимоги про сплату боргу є акт перевірки та бухгалтерські або інші документи, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до Закону нараховується внесок, суд зазначає наступне.

Інструкцією № 449 розмежовуються такі поняття, як "надсилання вимоги" та "формування вимоги".

Пунктом 4 розділу VI Інструкції № 449 передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Отже, підставою для формування (прийняття, складення) вимоги про сплату боргу (недоїмки) є інформація, що міститься у акті документальної перевірки, у звіті платника про нарахування єдиного внеску та у облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів.

В ході судового розгляду суд встановив, що підставою для формування вимоги про сплату боргу № Ф - 8526-17-У від 18.12.2018 була інформація, що містилася у інформаційній системі органу доходів і зборів, про що свідчить витяг із облікової картки платника єдиного внеску, яким підтверджуються здійснені нарахування єдиного внеску.

Наявність заборгованості зі сплати внеску є самостійною підставою для направлення платникові вимоги про її сплату без проведення додаткових перевірок. Відтак доводи позивачки про те, що підставою для формування вимоги є акт перевірки, є помилковим, оскільки перевірка не проводилась і не була підставою для формування оскаржуваної вимоги.

Щодо доводів позивачки про те, що протягом періоду з 2013 по 2017 рік вона працювала лікарем стоматологом - терапевтом в Монастирі Згромадження ДМК КПД РКЦ, отримувала заробітну плату з якої належним чином відраховувались податки і збори, в тому числі єдиний внесок, а тому оскаржувана вимога прийнята протиправно, суд зазначає наступне.

У постанові від 04.12.2019 по справі № 440/2149/19 Верховним Судом сформульовано правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа - підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону від 08.07.2010 № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, на думку суду касаційної інстанції, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Як встановлено судом, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 18.12.2018 № Ф-8526-17-У, якою визначено заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 15819,54 грн. сформована за 2017 рік та 3 квартали 2018 року.

Разом з тим у період з 01.12.2013 по 29.09.2017 позивачка працювала лікарем стоматологом - терапевтом в Монастирі Згромадження ДМК КПД РКЦ, що підтверджується довідками про доходи від 15.06.2020 та 12.06.2020 (а.с.10-14).

Таким чином оскаржувана позивачкою вимога від 18.12.2018 № Ф-8526-17-У про сплату боргу (недоїмки) охоплює період, у якому позивачка перебувала у трудових відносинах, а саме з 01.01.2017 по 29.09.2017.

Аналіз встановлених судом обставин дає підстави для висновку, що нарахування позивачці (як фізичній особі - підприємцю) недоїмки із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відбувалося протягом періоду у який сплату за ОСОБА_1 внеску здійснювалося Монастирем-Згромадження ДМК КПД РКЦ де позивачка працювала, що з огляду на окреслені вище правові позиції Верховного Суду, є недопустимим.

При цьому суд враховує, що відповідачем не надано доказів фактичного здійснення позивачем підприємницької діяльності у період з 01.01.2017 по 29.09.2017 як і доказів отримання доходу від такої діяльності, що обумовлювало б виникнення підстав для сплати нею внеску у розмірі більшому, аніж розмір мінімального страхового внеску. Відтак, покладення спірною вимогою на позивача обов`язку із сплати єдиного соціального внеску за спірний період спричинить подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого Державою консолідованого страхового внеску.

Отже, суд дійшов висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 18.12.2018 № Ф-8526-17-У, в частині визначення суми боргу з єдиного внеску за період з 01.01.2017 по 29.09.2017 на суму 6336,00 грн. (704 грн. х 9 місяців) є протиправною та підлягає скасуванню.

Натомість за період з 01.10.2017 по 30.09.2018 позивачкою не надано доказів того, що вона перебувала у трудових відносинах, отримувала заробітну плату з якої належним чином відраховувались податки і збори, в тому числі єдиний внесок, а тому суд дійшов висновку про те, що визначення контролюючим органом позивачці зобов`язання зі сплати єдиного внеску за даний період є правомірним.

За таких обставин, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 18.12.2018 № Ф-8526-17-У в частині зобов`язання ОСОБА_1 сплатити борг (недоїмку) з єдиного соціального внеску за період з 01.10.2017 по 30.09.2018 в загальному розмірі 9483,54 грн. (3 місяці 2017 х 704 грн. = 2112 грн, 9 місяців 2018 х 819,06 грн. = 7371,54) є правомірною та скасуванню не підлягає.

Суд звертає увагу, що окремі дефекти змісту рішення контролюючого органу не можуть сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування, а тому посилання позивачки про невідповідність дат станом на які виникла заборгованість зі сплати єдиного внеску є безпідставними, оскільки сума заборгованості не змінювалася та є зафіксованою.

Згідно з пунктом 6 Інструкції № 449, якщо вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом, то така вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною у день набрання судовим рішенням законної сили.

Таким чином, у разі набрання рішенням суду у цій справі законної сили, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 18.12.2018 № Ф-8526-17-У зі сплати єдиного внеску в частині боргу за періоду з 01.01.2017 по 29.09.2017 на суму 6336,00 грн. буде вважатися відкликаною.

За таких обставин, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачкою, суд дійшов висновку, що доводи, наведені позивачкою у позовній заяві, в ході судового розгляду підтверджуються частково, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенні, шляхом визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДФС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 18.12.2018 № Ф-8526-17-У в частині визначення ОСОБА_1 суми боргу з єдиного внеску за період з 01.01.2017 по 29.09.2017 на суму 6336,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов задоволено частково судові витрати понесені позивачкою у розмірі 840,80 грн. підлягають відшкодуванню в сумі 336,75 грн., тобто пропорційно розміру задоволених вимог за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 18.12.2018 № Ф-8526-17-У в частині визначення ОСОБА_1 боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 6336,00 грн. (шість тисяч триста тридцять шість гривень 00 копійок).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області, сплачений нею при зверненні до суду судовий збір в розмірі 336,75 грн. (триста тридцять шість гривень 75 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 );

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, ).

Суддя Богоніс Михайло Богданович