Справа № 2а-4151/09/1470
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2020-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 2а-4151/09/1470

адміністративне провадження № К/9901/27762/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Жовтневої об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області

на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 03.06.2013 року (суддя Зіньковський О.А.)

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2014 року (головуючий суддя Зуєва Л.Є., судді: Шевчук О.А., Лук`янчук О.В.)

у справі № 2а-4151/09/1470

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮКРЕЙНІАН ШУГАР КОМПАНІ»

до Жовтневої об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області,

Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області,

Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків в м. Одеса Державної податкової служби

про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2009 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮКРЕЙНІАН ШУГАР КОМПАНІ» (далі - позивач, Товариство) звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду із позовом до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі Миколаївської області (після реорганізації Жовтневої об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області) (далі - відповідач, податковий орган), Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області, Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків в м. Одеса Державної податкової служби в якому просило (з урахуванням уточнення позовних вимог) визнати протиправною бездіяльність посадових осіб податкового органу по не виконанню вимог Закону України «Про податок на додану вартість» відносно своєчасного направлення в управління Державного казначейства у Жовтневому районі висновків з зазначенням сум ПДВ до відшкодування, зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області перерахувати на поточний рахунок позивача бюджетну заборгованість з ПДВ за березень 2009 року в сумі 254 409 грн.

Миколаївський окружний адміністративний суд постановою від 03.06.2013 року, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2014 року, позов задовольнив.

Визнав протиправною бездіяльність посадових осіб податкового органу по не виконанню вимог Закону України «Про податок на додану вартість» відносно своєчасного направлення в управління Державного казначейства у Жовтневому районі висновків з зазначенням сум податку на додану вартість належних до відшкодування Товариству.

Зобов`язав відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області перерахувати на поточний рахунок Товариства бюджетну заборгованість з податку на додану вартість за березень 2009 року в сумі 254 409 гривень.

Приймаючи рішення суди попередніх інстанцій виходили з того, що подаькове повідомлення-рішення № /0 від 17.11.09 року та податкове повідомлення-рішення № від 27.04.11 року, якими позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування за березень 2009 року на 180 910 грн та 73 118 грн, визнані протиправними та скасовані відповідно до судових рішень, які набрали законної сили. Інших доказів правомірності дій (бездіяльності) щодо не здійснення позивачу бюджетного відшкодування відповідачами суду не надано.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, податковий орган звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Скаржник зазначає, що відшкодування з Державного бюджету України ПДВ є виключними повноваженнями податкових органів та органів Державної казначейської служби, а відтак суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення такої заборгованості.

У запереченні на касаційну скаргу Товариство зазначає, що касаційна скарга є безпідставною, правова оцінка, яку суди дали встановленим обставинам не суперечать вимогам матеріального права. Просить залишити касаційну скаргу без задоволення.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами справи передано судді-доповідачу Васильєвій І.А. та визначено склад колегії суддів, до якої також входять судді: Пасічник С.С. та Юрченко В.П.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 17.04.2009 року Товариством до податкового органу подана податкова декларація з ПДВ за березень 2009 року, а також додатки до декларації: довідка щодо залишку суми від`ємного значення попередніх податкових періодів, що залишається непогашеним після бюджетного відшкодування, та підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, розрахунок суми бюджетного відшкодування, та заява про повернення суми бюджетного відшкодування. Сума, що підлягала бюджетному відшкодуванню, складала 254 409 грн.

Податковим органом проведено позапланову виїзну перевірку з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, за результатами якої складено акт № 595/23-34539925 від 15.06.2009 року.

В висновках акта зазначено, що перевіркою підтверджено відображене позивачем у декларації за березень 2009 року бюджетне відшкодування у сумі 73 499 грн, та за результатами перевірки неможливо підтвердити заявлену суму бюджетного відшкодування за березень 2009 року на суму 180 910 грн, що пов`язано з неотриманням відповідей на запити щодо проведення зустрічних перевірок.

До серпня 2009 року позивач не отримав бюджетне відшкодування за березень 2009 року навіть в розмірі, підтвердженому перевіркою.

За приписами частини 1 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

В ході розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено, що 05.11.09 року податковим органом здійснена позапланова виїзна перевірка достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ в розрахунок майбутніх платежів за липень 2009 року, за наслідками якої складено акт №1177/23-34539925 від 05.11.09 року. Перевіркою встановлено, що позивачем завищено заявлену суму бюджетного відшкодування, у тому числі, за березень 2009 року на 180 910 грн.

17.11.09 року, на підставі акта від 05.11.09 року, податковий орган прийняв податкове повідомлення-рішення № /0 про зменшення суми бюджетного відшкодування на 2 959 057 грн, у тому числі за березень 2009 року на суму 180 910 грн.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду по справі № 2а-6731/10/1470 від 18.10.10 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.06.11 року, податкове повідомлення-рішення № /0 визнано протиправним та скасовано.

В касаційній скарзі податковий орган повідомляє, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.01.2014 року касаційну скаргу податкового органу залишено без задоволення, рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.

З 18.02.2011 року позивач знаходився на обліку у Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві.

04.04.11 року у зв`язку з проведенням службового розслідування відносно посадових осіб податкового органу проведено позапланову невиїзну перевірку з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ за грудень 2008 року, лютий, березень та жовтень 2009 року, за результатами якої складено акт №376/39/34539925 від 04.04.11 року.

В висновках акта від 04.04.11 року зазначено, що перевіркою не підтверджено право позивача на відшкодування ПДВ на розрахунковий рахунок в березні 2009 року в сумі 73 118 грн.

27.04.11 року Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві прийнято податкове повідомлення-рішення № про зменшення суми бюджетного відшкодування на 657 486,47 грн, у тому числі за березень 2009 року на 73 118 грн.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду по справі № 2а-3907/11/1470 від 12.12.11 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.04.13 року, податкове повідомлення-рішення № визнано незаконним та скасовано.

В касаційній скарзі податковий орган повідомляє, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.04.2014 року касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві відхилено, рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.

Згідно з частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діяла на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій) обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином правомірність нарахування Товариством бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за березень 2009 року в сумі 254 409 грн перевірено в ході розгляду справ № 2а-6731/10/1470 та № 2а-3907/11/1470 та не поставлено під сумнів доводами касаційної скарги.

В касаційній скарзі податковий орган висловлює незгоду виключно із способом стягнення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість. На думку податкового органу, відшкодування з Державного бюджету України ПДВ є виключними повноваженнями податкових органів та органів Державної казначейської служби, а відтак суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення такої заборгованості

В той же час, Державною казначейською службою судові рішення не оскаржено.

Верховний Суд України у постанові від 17.06.2008 року (провадження № 21-587во08) зазначив, що через те, що в разі невідшкодування бюджетної заборгованості з ПДВ право платника порушується неодержанням коштів з бюджету, способом захисту має бути вимога про їх стягнення (відшкодування заборгованості).

Частиною 2 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Правова позиція щодо належного способу захисту платників податків в таких категоріях спорів викладена також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 826/7380/15.

Враховуючи викладене, Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, щодо відсутності правових підстав для невиконання обов`язку щодо бюджетного відшкодування позивачу ПДВ у сумі 254 409 грн.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального права.

Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги

Суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

Керуючись статтями 243, 246, 250, 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Жовтневої об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 03.06.2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2014 року у справі № 2а-4151/09/1470 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіІ.А. Васильєва С.С. Пасічник В.П. Юрченко