Справа № 200/6064/20-а
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2020-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2020 р. Справа№200/6064/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Шинкарьова І.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язати відповідача переглянути заяву позивача,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій (бездіяльності) відповідача щодо призначення позивачу пенсії і скасувати рішення від 22.06.2020 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; зобов`язати відповідача переглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах , з урахуванням рішення Конституційного суду України №1-р/2020, справа № 1-5/2018(746/15) від 23.01.2020.

В обґрунтування позовних вимог, позивачка зазначає, що відповідачем прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії. Позивачка вважає, що рішення прийнято неправомірно, оскільки рішенням Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) визнані неконституційними положення, що передбачають підвищення пенсійного віку для окремих категорій осіб, а саме осіб, які працюють на шкідливих підприємствах. Також, не погоджується з визначенням її права на пенсію на пільгових умовах відповідно до ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

У зв`язку з чим просить суд позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 200/6064/20-а в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

У строк, встановлений судом, через відділ документообігу та архівної роботи суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов ОСОБА_2 , в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог.

Позивач згідно даних паспорту НОМЕР_1 народилась 20.03.1970. Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №637 від 12.08.1993 року, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Загальний стаж роботи позивача становить 36 років, 06 місяців, 15 днів, з них стаж роботи за віком на пільгових умовах - Список №1, відповідно до п.1 ч. 2 ст. 114 Закону України №1058 становить 4 роки, 08 місяців, 19 днів. Стаж роботи на пільгових умовах зараховано за даними Довідки ПрАТ «ММК їм. Ілліча» від 02.06.2020 №507. На день звернення до управління із заявою про призначення пенсії, позивач досягла повних 50 років. Наявний стаж роботи за Списком №1 (4 роки, 08 місяців, 19 днів) дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по досягненню 54 років 08 місяців (21.11.2024 рік). Враховуючи, що на день звернення до управління ОСОБА_1 не мала стажу роботи на пільгових умовах за Списком №1 - 7 років, 06 місяців, позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Наявний стаж роботи позивача за Списком №1 становить 4 повних роки, що дає право на зниження загального пенсійного віку (60 років) до 54 років та 8 місяців. Як вже було зазначено, ОСОБА_1 на день звернення до управління досягла повних 50 років.

Також зазначили, що позивачем не було надано документів на підтвердження бажання ОСОБА_1 призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України №1058. До заяви про призначення пенсії, позивачем було додано довідку про підтвердження пільгового стажу роботи за Списком 1, картки фактично відпрацьованого часу за Списком №1.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України №1058, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше ЗО років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

Позивач на день звернення досягла 50 років, 02 місяці, 27 днів.

Враховуючи, що позивачем не досягнуто пенсійного віку передбаченого нормами п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (55 років), ОСОБА_1 не має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. Норми ст. 114 Закону України №1058 на даний час є чинними, неконституційними не визнані, а тому підлягають до застосування по відношенню до Позивача.

На підставі зазначеного, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно з нормами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) є громадянкою України (паспорт серії НОМЕР_1 ), та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатна здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області - орган виконавчої влади, який в даних правовідносинах здійснює повноваження, покладені Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №384/2011 (далі за текстом - Положення №384/2011).

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).

17 червня 2020 року, позивачка звернулась до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою про призначення пенсії за віком, до заяви було додано:

- сканкопію трудової книжку НОМЕР_3 від 03.05.1990 р.;

- сканкопію диплома НОМЕР_4 ;

- сканкопію пільговой довідки N507 від 02.06.2020 р.;

- сканкопії карток обліку фактично відпрацьованого часу на роботах із шкідливими і важкими та особливо шкідливими умовами праці за періоди з 01.01.2015 р. по 2020 р.;

- сканкопії виписок наказів атестації таб.№ 9186 від 06.07.2014 р., таб.№ 83186 від 02.04.2015 р., таб.№ 49018718 від 18.02.2017 р., таб.№ 19018718 від 14.06.2019 р.;

- сканкопії паспорту таі ідентифікаційного номеру.

Рішенням відповідача від 22 червня 2020 року №6083, позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки заявник не набула пенсійного віку. На дату звернення страховий стаж позивачки складає 36 років 06 місяців 15 днів, стаж роботи на пільгових умовах по списку № 1 складає 4 роки 08 місяців 19 днів.

Також, в матеріалах справи наявна копія трудової книжки позивачки серії НОМЕР_3 , копії довідок, які дають позивачці право на призначення пільгової пенсії, а саме виписка з приказу про атестацію робочих місць ф.УП-201, довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки №507 від 02 червня 2020 року. Також у матеріалах справи міститься диплом НОМЕР_4 від 28 лютого 1990 року.

Не погоджуючись з рішенням відповідача в частині відмови в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного пенсійного віку, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Стаття 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 за № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Частиною 1 статті 5 Закону № 1058-IV передбачено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні від 16.12.1993 за № 3721-XII, право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з абзацом 4 частини третьої статті 4 Закону № 1058-IV, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, серед іншого: пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком (пункт 1 частина перша статті 9 Закону № 1058-IV).

Згідно абзацу 2 частини 4 статті 26 Закону № 1058-IV, наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).

Суд зазначає, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 № 794 Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, на виконання Указу Президента України від 04.05.1998 № 401 (401/98) Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування Кабінет Міністрів України постановив Пенсійному фонду разом із Міністерством праці та соціальної політики, Міністерством фінансів України та Державної податковою адміністрацією забезпечити з 01.10.1998 впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 № 794 Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, установити, що починаючи з 01.07.2002 обчислення пенсій відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення (1788-12) здійснюється із заробітку особи за період роботи після 01.07.2000 за даними систем персоніфікованого обліку.

Відповідно до статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Пунктом першим частини першої статті 45 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до пункту 2 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Таким чином, суд приходить до висновку, що порядок та умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України регулюються нормами Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Положеннями частини першої статті 114 Закону № 1058-IV передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

При цьому, відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV, працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, серед іншого: 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року (абзац 2 пункту 2 частини другої статті 114 Закону України № 1058-IV).

Судом при розгляді справи встановлено, що спір щодо підтвердженого відповідачем загального трудового та пільгового стажу позивачки відсутній, позивачка не погоджується виключно з застосованим відповідачем законом при визначенні пенсійного віку, при досягненні якого у неї виникає право на пенсію.

Дослідженням паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 встановлено, що позивачка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 та на момент звернення із заявою про призначення пенсії мала вік 50 рік 3 місяців.

У свою чергу, як вбачається із змісту рішення єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії є недосягнення позивачкою віку 55 років.

В позовній заяві позивачка просить суд зобов`язати відповідача призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому ним 23.01.2020 року рішенні №1-р/2020.

Щодо доводів позивача, викладених в позовній заяві, суд зазначає наступне.

Так, законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 за № 1788-XII (далі - Закону № 1788-XII).

Згідно пункту б статті 13 Закону № 1788-XII, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

У свою чергу, рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б"-„г" статті 54 Закону України № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII.

Стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б"-„г" статті 54 Закону України № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б"-„г" статті 54 Закону України № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Відтак, рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 визначено порядок застосування статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, за яким редакція вказаної статті до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 № 213-VIII має застосовуватися до осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах, досягли пенсійного віку - чоловіки 55 років та жінки 50 років, та набули необхідний стаж.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій № 2148-VІІІ від 03.10.2017 було доповнено Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування розділом XIV-I Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян, зокрема, статтею 114 визначені умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників. Вказані зміни набрали чинності 11.10.2017.

Суд зазначає, що Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціювання системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Преамбулою Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування як спеціальний закон є пріоритетним у правовідносинах щодо призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 з моменту набрання законної сили Законом України № 2148-VІІІ від 03.10.2017 Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій - з 11.10.2017 року.

Аналізуючи положення чинного законодавства, суд приходить до висновку, що оскільки Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій № 2148-VІІІ від 03.10.2017 року є чинними, їх положення не визнано неконституційними, відтак рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 впливає на право призначення пенсії на пільгових умовах, яке виникло до 11.10.2017 року.

Судом встановлено, що станом на дату набрання чинності Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії (11.10.2017) позивачці виповнилось 47 років 6 місяців 19 днів, відтак умови та порядок призначення пенсії за віком на пільгових умовах мають визначатись за нормами Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а не на підставі пункту б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, оскільки ОСОБА_1 не було досягнуто усіх необхідних умов, а саме віку 50 років.

Таким чином, матеріалами справи не доведено наявність у позивачки права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення.

За таких обставин, рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 на спірні правовідносини не впливає, оскільки приписи Закону України Про пенсійне забезпечення не поширюються на позивачку.

Суд зазначає, що норма п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на час розгляд заяви позивачки є чинною (не визнана неконституційною та не скасована).

Аналізуючи положення чинного законодавства України та докази, які містяться в матеріалах справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком згідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування позивачці є правомірним та скасуванню не підлягає.

Інші вимоги щодо зобов`язання призначити пенсію є похідними, тому задоволенню не підлягає.

Суд вважає за необхідне звернути увагу позивачки, що остання не позбавлена права звернутись із відповідною заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах в порядку статті 45 Закону України № 1058-IV після досягнення віку 55 років.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з позовом позивачем було сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн. У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати не підлягають стягненню на користь позивача не підлягають. .

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язати відповідача переглянути заяву позивача відмовити.

Рішення прийнято в порядку письмового провадження 31 серпня 2020 року.

Рішення може бути оскаржено. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя І.В. Шинкарьова