Справа № 280/6552/19
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2020-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 серпня 2020 року м. Дніпросправа № 280/6552/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року в адміністративній справі №280/6552/19 (головуючий суддя першої інстанції Кисіль Р.В.) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 28.12.2019 року звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Запорізькій області, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову від 04.12.2019 року № ЗП 3299/565/АВ/П/ТД-ФС про накладення на неї штрафу в розмірі 125190,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відображені відповідачем в оскаржуваній постанові висновки, які обумовили накладення штрафу не відповідають дійсності. Зокрема, позивач стверджує, що продавець непродовольчих товарів ОСОБА_2 офіційно працює у ФОП на умовах найманої праці, а саме на підставі трудового договору, укладеного 15.10.2019 року. Таким чином, позивач вважає, що в її діях відсутні порушення частин 1, 3 статті 24 КЗпП України.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Запорізькій області від 04.12.2019 року № ЗП 3299/565/АВ/П/ТД-ФС про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 125190,00 грн..

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції не прийнято до уваги, що під час інспекційного відвідування позивача встановлено фактичне допущення до роботи громадянка ОСОБА_3 без укладання трудового договору. Дана обставина, на думку представника відповідача, свідчить про порушення позивачем, як суб`єктом господарювання ч.ч.1, 3 ст. 24 та ст.265 КЗпП, а відтак оскаржувана постанова є правомірною, підстави для її скасування відсутні.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження. У суді апеляційної інстанції справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Позивач ФОП ОСОБА_1 згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстровано як фізичну особу-підприємця 12.06.2013 року.

До видів діяльності позивача за КВЕД-2010 належить роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах (основний) (47.71). Даний вид господарської діяльності позивач провадить, зокрема у магазині, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

Відповідачем в період з 11.10.2019 року по 21.10.2019 року проведено інспекційне відвідування позивача як суб`єкта господарювання, за результатами якого 21.10.2019 року складено акт № ЗП3299/565/АВ (а.с.12-13).

Висновками вказано акту встановлено, що за адресою здійснення підприємницької діяльності позивача знаходилась ОСОБА_3 .. За письмовими поясненнями, наданими останньою, вона проходить у позивача випробувальний термін з 01.10.2019 року, документи при прийнятті на роботу не підписувала. Під час інспекційного відвідування 11.10.2019 року адміністратор магазина ОСОБА_4 повідомила, що ОСОБА_3 є її змінницею. Остання розпочала стажування, при цьому випробувальний термін 1 місяць ще не сплинув.

Також, в акті зазначено, що під час перевірки 11.10.2019 року позивач надала відповідачу наказ про прийняття ОСОБА_4 на роботу, табелі обліку використання робочого часу, розрахунково-платіжні відомості та відомості на виплату готівки за період з січня по вересень 2019 року. Згідно з наданими документами у позивача працює лише одна особа - ОСОБА_4 .. Таким чином, відповідач дійшов висновку, що позивачем було допущено порушення ч.ч.1,3 ст. 24 Кодексу законів про працю України.

Копія акту інспекційного відвідування надсилалась відповідачем на адресу позивача, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія поштового конверту (а.с.14).

Суд також встановив, що позивач не погодився з актом від 21.10.2019 року та приписом про усунення виявлених порушень від 21.10.2019 року, у зв`язку із чим надавав письмові зауваження та скаргу в порядку адміністративного оскарження, які були залишені без задоволення.

04.12.2019 року на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України контролюючим органом прийнято постанову № ЗП3299/565/АВ/П/ТД-ФС, якою на позивача накладено штраф у розмірі 125190,00 грн. (а.с.25).

Не погодившись з такою постановою, ФОП ОСОБА_1 оскаржила її до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не доведено правомірність винесення постанови про застосування до позивача штрафних санкцій, передбачених абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 цього КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

У відповідності до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально - визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Процедуру проведення управлінням Держпраці перевірки стану додержання законодавства про працю, визначено Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 823 від 21.08.2019 року (далі по тексту - Порядок № 823).

В даній справі порядок призначення та проведення перевірки позивачем не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Суд першої інстанції, надаючи оцінку порядку призначення та проведення інспекційного відвідування, а також правомірності прийняття контролюючим органом припису про усунення виявлених порушень, вийшов за межі позовних вимог, не зазначивши, з чим пов`язана така необхідність.

Разом з тим, ця обставина не потягла за собою неправильного вирішення справи, тому не є підставою для скасування рішення.

Відповідно до пунктів 27, 29 Порядку №823 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом, після розгляду зауважень об`єкта відвідування до нього (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Щодо виявленого Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області порушення, а саме: порушення ч.1, 3 статті 24 КЗпП України відносно однієї особи ( ОСОБА_3 ), де вказано, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим. Працівник не може бути допущений до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на порушення ФОП ОСОБА_1 вимог статті 26 КЗпП України, колегією суддів до уваги не приймається, оскільки такого порушення в описі виявлених порушень акт перевірки не містить, та за таке порушення оскаржуваною постановою до позивача штраф не застосовувся.

Частиною 1 статті 265 КЗпП встановлено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Порушення законодавства про працю, за які до юридичних і фізичних осіб підприємців, що використовують найману працю, застосовуються штрафи, визначені у частині 2 статті 265 КЗпП.

Так, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Частиною 4 статті 265 КЗпП передбачено, що штрафи, зазначені у частині 2 цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 11 Порядку № 295 визначено коло прав інспекторів праці під час проведення інспекційного відвідування, до яких, зокрема, належить опитування працівників та здійснення фіксування інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки.

Відповідачем в обґрунтування правомірності рішення (постанови) не надано доказів на підтвердження висновку про допуск позивачем до роботи однієї особи без укладання трудового договору.

Посилання апелянта на присутність такої оси під час проведення інспекційного відвідування та складення акту судом до уваги не беруться.

Так, судом встановлено, що 11.10.2019 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 видано наказ про прийом на роботу ОСОБА_3 з 15.10.2019 року.

В той же день 11.10.2019 року позивачем направлено повідомлення до ДФС про прийняття працівника на роботу з 15.10.2019 року.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи: наказом №28 від 11.10.2019 року, повідомленням від 11.10.2019 року та трудовим договором від 15.10.2019 року.

Наявність таких документів та надання їх позивачем під час інспекційного відвідування зазначено і в акті перевірки.

Судом першої інстанції допитано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як свідків, які підтвердили, що 11.10.2019 року ОСОБА_3 прийшла в магазин для написання заяви про прийняття на роботу, а також ознайомлення зі своїми майбутніми функціональними обов`язками та вивченням товарного асортименту.

Вказані обставини апелянтом не спостовано.

Відповідачем в порушення частини 2 статті 77 КАС України не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів у розумінні статей 73-76 КАС України допуску до роботи ОСОБА_3 без оформлення трудових відносин.

В спірному випадку 11.10.2019 року зазначена вище особа взагалі не виконувала будь-яких трудових функцій, а знаходилась на місті саме для укладання трудового договору.

Зважаючи на викладене, суд погоджує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав, за якими позивач має нести відповідальність у вигляді штрафу та про протиправність постанови від 04.12.2019 року № ЗП 3299/565/АВ/П/ТД-ФС про накладення на позивача штрафу в розмірі 125190 грн..

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов обгрунтованих юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Оскільки за приписами ч. 1 статті 310 КАС України апеляційний розгляд здійснено за правилами спрощеного позовного провадження, справа згідно із ч.4 ст.257 КАС України не відноситься до таких, які не можуть бути розглянуті за вказаними правилами, то судове рішення суду апеляційної інстанції згідно із п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року в адміністративній справі №280/6552/19 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року в адміністративній справі №280/6552/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак