Справа № 120/3070/20-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2020-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 р. Справа № 120/3070/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Слюсар О.О.

представника позивача: адвоката Опанасюка П.П.

представника відповідача: Черпітяк О.В. (в порядку самопредставництва)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС у Вінницькій області (відповідач, ГУ ДПС у Вінницькій області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02.03.2020 року № 0-0228, № 0-0228, № 0-0228, № 0-0228, № 0-0228, № 0-0228, якими визначено суму податкових зобов`язань за платежем - "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості" за податкові періоди 2017-2019 роки в загальному розмірі 137 381,71 грн.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником 100 відсотків домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 724,1 кв.м. Водночас, після придбання будинку, він провів самочинну реконструкцію його частини в нежитлове приміщення магазину промислових товарів загальною площею 262,7 кв.м, до складу якого увійшло: сходова клітина - 9,4 кв.м., торгівельна зала - 122,3 кв.м., сходова клітина - 7,5 кв.м, санвузол - 3 кв.м., коридор - 41,1 кв.м., а також примірочна - 79,4 кв.м. У той же час, позивачу також належить 1/2 частка квартири за АДРЕСА_2 .

Тобто, на переконання представника позивача, об`єкт оподаткування ОСОБА_1 в розумінні п.п. 266.2.1, 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України) складається з об`єкту житлової нерухомості - житлового будинку та 1/2 квартири загальною площею 480,2 кв.м. та окремо об`єкту нежитлової нерухомості - вбудованого магазину промислових товарів загальною площею 262,7 кв.м. У той же час, як стверджує представник позивача, контролюючий орган безпідставно включив до бази оподаткування площу нежитлового приміщення (магазин) як житлового, яка підлягла оподаткуванню за іншою ставкою податку. Окрім того, представник позивача також не погоджується із проведеним нарахуванням (розрахунком) податкового зобов`язання, здійсненого відповідачем, оскільки останній при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не врахував наявність належних позивачу пільг зі сплати податку, що встановлені абзацом "в" пп. 266.4 ст. 266 ПК України. Натомість, відповідачем протиправно застосовано до позивача положення абзацу "г" пп. 266.7.1. п. 266.7. ст. 266 ПК України щодо збільшення суми податку на 25 000 грн., у випадку перевищення площі об`єкту оподаткування, встановленого для будинку 500 кв.м.

З огляду на викладене, на переконання представника позивача, оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені з помилковим математичним розрахунком податкових зобов`язань, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 10.07.2020 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання по справі призначено на 29.07.2020 року, яке в подальшому було відкладено до 11.08.2020 року.

При цьому, 29.07.2020 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 20568/20), у якому останній заперечує проти позовних вимог та зокрема зазначає, що формування податкових повідомлень-рішень від 02.03.2020 року № 0-0228, № 0-0228, № 0-0228, № 0-0228, № 0-0228, № 0-0228 на загальну суму 137 381,71 грн. за об`єкти житлової нерухомості проводились за допомогою програмного забезпечення АІС «Податковий блок», системи "Облік платежів" режиму "Плата, за нерухомість", на підставі наявних відомостей про об`єкти оподаткування, в автоматичному режимі за 2017-2019 рік.

Так, згідно наявної інформації в ІС "Податковий блок" ОСОБА_1 має у власності два об`єкти житлової нерухомості, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа: 723,40 кв.м., житлова площа: 165,10 кв.м.) та 1/2 частка квартири АДРЕСА_3 (загальна площа: 37,6 кв.м., житлова площа: 20,5 кв.м.);

Нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за житловий будинок проводилось відповідно до абз. "г" п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПКУ - в зв`язку із перевищенням площі об`єкта оподаткування - житлового будинку (площа об`єкта оподаткування 723,40 кв.м.) п`ятикратного розміру неоподаткованої площі, затвердженої рішенням органу місцевого самоврядування 5 х 120 кв.м. = 600 кв.м. та із врахуванням збільшення суми податку на 25 000 грн. оскільки площа об`єкта оподаткування перевищує встановлений для будинків розмір 500 кв.м. Також відповідачем наведено власний розрахунок, яким визначено суму податкового зобов`язання за податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податкові періоди 2017-2019 роки, що був покладений в основу для подальшого формування податкових повідомлень-рішень від 02.03.2020 року № 0-0228 в розмірі 42534,70 грн., № 0-0228 в розмірі 455,70 грн., № 0-0228 в розмірі 45400,53 грн., № 0-0228 в розмірі 530,17 грн., № 0-0228 в розмірі 47866,35 грн., а також № 0-0228 в розмірі 594,26 грн.

Відтак, відповідач вважає, що оскаржувані податкові-повідомлення-рішення є правомірними, а тому не підлягають скасуванню.

05.08.2020 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 21397/20), у якій останній навів власні розрахунки визначення суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яким мав би бути з його позиції. Так, на переконання представника позивача, різниця сум податкового зобов`язання між самостійно визначеними відповідачем (загальна сума: 137 381,71 грн.) та обрахованим позивачем (загальна сума: 60 638,88 грн.) складає 76 742,83 грн. (137 381,71 грн. - 60 638,88 грн.), що не може свідчити про правомірність винесених контролюючим органом оскаржуваних податкових-повідомлень-рішень.

Наступного дня, 06.08.2020 року, від представника відповідача до суду надійшли заперечення на відзив (вх. № 21657/20), у якому останній виклав оновлений перерахунок загальної суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що склало 62 670,61 грн., в тому числі за об`єкти житлової нерухомості - 35 340,09 грн. та нежитлової нерухомості - 27 330,52 грн. Окрім того, представник відповідача також заперечує проти задоволення вимоги представника позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з ГУ ДПС у Вінницькій області витрат за надання професійно правничої допомоги адвоката.

Надалі, ухвалою суду від 11.08.2020 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження та враховуючи положення ч. 7 ст. 181 КАС України за письмовою згодою всіх учасників справі вирішено здійснювати розгляд справи по суті у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання. Однак, в подальшому в судовому засіданні оголошено перерву до 19.08.2020 року.

19.08.2020 року через канцелярію суду від представника позивача надійшов розрахунок витрат на професійну правову (правничу) допомогу у справі із одночасним долученням дублікату квитанції АТ КБ "ПРИВАТБАНК" за № від 18.06.2020 року про оплату позивачем таких витрат на суму 7 000 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. В той же час, представник відповідача проти позову заперечила із підстав, викладених письмово у поданому до суду відзиві на позовну заяву та запереченні.

Заслухавши сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житловий будинок № 2986 від 02.02.2009 року, яке видане на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 27.01.2009 року за № 132 та витягу про реєстрацію права власності за нерухоме майно від 21.05.2010 року за № 26197224 (номер запису про право власності: 22234 в книзі 175) ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, що розташовано в АДРЕСА_1 , загальною площею 724,1 кв.м.

Після придбання будинку, позивач провів самочинну реконструкцію частини будинку в нежитлове приміщення магазину промислових товарів, загальною площею 262,7 кв.м.

Надалі, рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 11.10.2010 року у справі за № 2-7243/10 визнано за позивачем право власності на самочинно реконструйоване нежитлове приміщення магазину промислових товарів загальною площею 262,7 кв.м., розташоване по АДРЕСА_1 .

Право власності на житловий будинок із вбудованим нежитловим приміщенням магазину промислових товарів та спорудами зареєстровано 03.11.2010 року, про що свідчить Витяг про державну реєстрацію прав, наданий КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» (витяг № 27877511 від 03.11.2010р.)

Окрім того, позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 07.11.2003р., посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Гандурською Н.І., належить Ѕ частки квартири АДРЕСА_2 .

Як свідчать матеріали справи, за допомогою програмного забезпечення АІС "Податковий блок", системи "Облік платежів" режиму "Плата за нерухомість" в автоматичному режимі контролюючим органом було сформовано податкові повідомлення-рішення від 02.03.2020 року № 0-0228, № 0-0228, № 0-0228, № 0-0228, № 0-0228, № 0-0228, якими визначено суму податкового зобов`язання за платежем - "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості" за податкові періоди 2017-2019 роки в загальному розмірі 137 381,71 грн.

Вищенаведені податкові повідомлення рішення були направлені ОСОБА_1 поштою на податкову адресу платника податку " АДРЕСА_4 ", однак повернуті до податкового органу з причин "закінчення встановленого строку зберігання".

18.06.2020 року представник позивача - адвокат Опанасюк П.П. звернувся до контролюючого органу з адвокатським запитом з метою підтвердження існування щодо ОСОБА_1 податкових повідомлень-рішень з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Листом ГУ ДПС у Вінницькій області від 23.06.2020 року № 15471/0/02-32-33-01 "Про розгляд адвокатського запиту" відповідач повідомив адвокату, що відповідно до п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПКУ ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування. Також повідомлено, що загальна площа оподатковуваних об`єктів складає: 723,4 + 1/2 х 37,6 = 742,2 кв.м. - або 100% (частка житлового будинку загальною площею 723,4 кв.м. у загальній площі житлової нерухомості - 0,97467 х (723,4 : 742,2 = 0,97467), частка 1/2 квартири загальною площею 37,6 кв.м. у загальній площі житлової нерухомості - 0,02533 х (1/2 х 37,6 : 742,2 = 0,02533).

Окрім того, контролюючим органом наведено власний розрахунок, який використовувався для визначення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за періоди 2017 року по 2019 рік:

- 2017 рік: податкове повідомлення-рішення за № 0-0228 від 02.03.2020 року - ((742,2 - 180) х 0,97467 х 3200 х 1% + 25 000 = 42534,70 грн.); податкове повідомлення-рішення за № 0-0228 від 02.03.2020 року - ((742,2 - 180) х 0,02533 х 3200 х 1 % = 455,70 грн.);

- 2018 рік: податкове повідомлення-рішення за № 0-0228 від 02.03.2020 року - ((742,2 - 180) х 0,97467 х 4173 х 1 % + 25 000 = 45400,53 грн.); податкове повідомлення-рішення за № 0-0228 від 02.03.2020 року - ((742,2-180) х 0,02533 х 3200 х 1% = 530,17 грн.);

- 2019 рік: податкове повідомлення-рішення за № 0-0228 від 02.03.2020 року - ((742,2-180) х 0,97467 х 4173 х 1 % + 25000 = 47866,35 грн.); податкове повідомлення-рішення за № 0-0228 від 02.03.2020 року - ((742,2-180) х 0,02533 х 4173 х 1 % = 594,26 грн.).

Незгода позивача із податковими повідомленнями-рішеннями від 02.03.2020 року № 0-0228, № 0-0228, № 0-0228, № 0-0228, № 0-0228, № 0-0228 з підстав невірного визначення об`єкта оподаткування та наступного розрахунку податкових зобов`язань зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовано Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до підпункту 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається в тому числі із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 ПК України).

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування, відповідно до п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України, є об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частка.

Згідно положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

База оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів. (п.п. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України).

Положеннями пп. "а" 14.1.129.1 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що до будівель, які віднесені до житлового фонду входять житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житлові будинки поділяються на житлові будинки садибного типу та житлові будинки квартирного типу різної поверховості. Житловий будинок садибного типу - житловий будинок, розташований на окремій земельній ділянці, який складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень".

В свою чергу, згідно пп. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що об`єктами нежитлової нерухомості є будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.

Аналіз наведених норм доводить, що Податковим кодексом чітко розмежовано об`єкти, що за своїми технічними характеристиками підпадають під визначення об`єктів житлової нерухомості, а також об`єкти нежитлової нерухомості. Водночас, оподатковуються вони за різними ставками.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач є власником будинку, з вбудованим приміщенням магазину промислових товарів загальною площею 724,1 кв.м. (загальна площа житлового приміщення становить 461,4 кв.м., а нежитлового приміщення магазину промислових товарів - 262,7 кв.м.).

Так, матеріали справи містять підтвердження виведення площі магазину промислових товарів з житлового призначення в нежитлове, про що свідчить рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 11.10.2010 року у справі за № 2-7243/1, яке набрало законної сили та Витяг про державну реєстрацію прав № 27877511 від 03.11.2010 року за реєстраційним номером 30494487.

Окрім цього, матеріали справи підтверджують, що позивач згідно договору купівлі-продажу від 07.11.2003 року, є власником Ѕ частки квартири АДРЕСА_2 .

Тобто, у позивача перебуває у власності нерухомість різних видів (житлова та нежитлова), що оподатковуються за різними ставками, так як нарахування податку на нерухоме майно в розумінні ПК України повинно здійснюватись по кожному об`єкту оподаткування окремо.

У даному випадку, об`єкт оподаткування позивача складається з об`єкту житлової нерухомості: житлового будинку площею 461,4 кв.м. та 1/2 квартири - 18,8 кв.м. (37,6 х Ѕ), що загалом становить 480,2 кв.м. (461,4 + 18,8); а також об`єкту нежитлової нерухомості - магазину промислових товарів загальною площею 262,7 кв.м.

Натомість, відповідач житловий будинок з вбудованими приміщеннями магазину, які є об`єктами нежитлової нерухомості, що розташований по АДРЕСА_1 , загалом визначив як житлову нерухомість, що суперечить положенням податкового законодавства, та призвело до неправильного обрахунку податкових зобов`язань за 2017-2019 роки.

Так, згідно розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 - 2019 роки, по об`єктах оподаткування, які належать ОСОБА_1 , контролюючим органом при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень використано наступний алгоритм:

за 2017 рік: податкове повідомлення-рішення за № 0-0228 від 02.03.2020 року - ((742,2 - 180) х 0,97467 х 3200 х 1 % + 25000 = 42534,70 грн.); податкове повідомлення-рішення за № 0-0228 від 02.03.2020 року - ((742,2 - 180) х 0,02533 х 3200 х 1% = 455,70 грн.); за 2018 рік: податкове повідомлення-рішення за № 0-0228 від 02.03.2020 року - ((742,2 - 180) х 0,97467 х 4173 х 1 % + 25000,00 = 45400,53 грн.); податкове повідомлення-рішення за № 0-0228 від 02.03.2020 р. - ((742,2-180) х 0,02533 х 3200 х 1% = 530,17 грн.) та за 2019 рік: податкове повідомлення-рішення за № 0-0228 від 02.03.2020 року - ((742,2-180) х 0,97467 х 4173 х 1 % + 25000,00 = 47866,35 грн.); податкове повідомлення-рішення за № 0-0228 від 02.03.2020 року - ((742,2-180) х 0,02533 х 4173 х 1 % = 594,26 грн.).

Водночас, при визначені суми грошового зобов`язання за об`єктом оподаткування - житловий будинок, відповідні податкові повідомлення рішення містять збільшення (донараховання) суми грошового зобов`язання на суму 25 000 грн. у відповідності до абз. "ґ" п.п. 266.7.1 п. 266.7. ст. 266 ПК України.

Так, відповідно до п.п. 266.7.1 п. 266.7. ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: ґ) за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а" - "г" цього підпункту, збільшується на 25 000,00 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

З аналізу викладеного вбачається, що підставою та обов`язковою умовою для збільшення суми податку на 25 000,00 грн. є наявність у власності в платника податку об`єкта житлової нерухомості, площа якого перевищує 500 квадратних метрів на час обчислення податку.

У той же час, судом встановлено, що загальна площа житлових об`єктів (квартири та частини будинку), які належить позивачу на праві власності та є об`єктом оподаткування складає - 480,2 кв.м., тобто така площа є меншою за граничні розміри визначені вказаними вище нормами ПК України.

Отже, сума податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначена контролюючим органом виходячи з розміру сумарної загальної площі житлового будинку та частки квартири з урахуванням збільшення податку на 25000 грн.

Враховуючи той факт, що позивач володіє різними типами об`єктів нерухомості: житлової та нежитлової, то визначення контролюючим органом грошових зобов`язань згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням частини будинку, яка є нежитловою нерухомістю, як житловою, є безпідставним, а тому розрахунок таких зобов`язань здійснено невірно.

У той же час, невірно проведений відповідачем розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що підлягає сплаті позивачем як власником об`єктів житлової нерухомості, не є підставою для звільнення позивача від обов`язку сплати відповідного податку за 2017-2019 року. Так, і позивач і відповідач у своїх заявах по суті справи наводять самостійні обрахунку податку на нерухоме майно за 2017-2019 роки, а тому суд має можливості перевірити такі розрахунки та визначити дійсну та правильну суму грошових зобов`язань по об`єктам житлової нерухомості, що належить позивачу.

Про необхідність надання оцінки таким розрахункам в розрізі правильності визначення до сплати суми податкових зобов`язань вказує і Верховний Суд у своїй постанові від 21.05.2020 року по справі № 804/5484/16.

При цьому, суд перевіряє розрахунки податкових зобов`язань лише щодо об`єктів житлової нерухомості, щодо яких винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення. А так, як по об`єктам нежитлової нерухомості відповідач жодних рішень не приймав, тому оцінка цим обставинам судом не надається. Визначення податкових зобов`язань щодо таких об`єктів має здійснюватись контролюючим органом шляхом прийняття окремих податкових повідомлень-рішень.

Отже, суд враховує, що у власності позивача перебувають наступні об`єкти житлової нерухомості:

- житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , площею 461,4 кв.м.;

- Ѕ частки квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 37,6 кв.м. (відповідно Ѕ її частки становить 18,8 кв.м.).

Відповідно, загальна площа оподатковуваних об`єктів складає 480,2 кв.м. (461,4+18,8) що становить 100% (беремо за основу - 1). Із цього слід враховувати, що частка житлового будинку площею 480,2 кв.м. у загальній площі житлової нерухомості становить 0,96085 (461,4 : 480,2). А частка Ѕ квартири, загальною площею 37,6 кв.м. становить 0,03915 (1/2 х 37,6 : 480,2).

Щодо розміру ставок податку за 2017 рік у м. Вінниці для об`єктів житлової нерухомості - квартир та житлових будинків складає 1 % за 1 кв.м. від розміру мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2017 року - 3200 грн. (рішення Вінницької міської ради № 572 від 27.01.2017 року Про внесення змін до рішення міської ради від 23.01.2015 року № 1984 "Про встановлення місцевих податків і зборів та затвердження Порядків їх справляння" (зі змінами) в частині встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік).

Ставка податку за 2018 рік у м. Вінниці для об`єктів житлової нерухомості - квартир та житлових будинків складає 1 % за 1 кв.м. від розміру мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2017 року - 3723 грн. (рішення Вінницької міської ради від 23.06.2017 року № 774 Про внесення змін до рішення міської ради від 23.01.2015 року № 1984 "Про встановлення місцевих податків і зборів та затвердження Порядків їх справляння" (зі змінами) внесено зміни до рішення міської ради від 23.01.2015 року № 1984 ).

Ставка податку за 2019 рік у м. Вінниці для об`єктів житлової нерухомості - квартир та житлових будинків складає 1 % за 1 кв.м. від розміру мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2017 року - 4173 грн. (рішення Вінницької міської ради № 1231 від 27.06.2018 року Про внесення змін до рішення міської ради від 23.01.2015 року № 1984 "Про встановлення місцевих податків і зборів та затвердження Порядків їх справляння" (зі змінами) з врахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 24.05.2017 року № 483 "Про затвердження форм типових рішень про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку та податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки").

Також суд враховує пільгу - зменшення бази оподаткування на 180 кв.м., що дається один раз за кожен базовий податковий (звітний) період (рік) згідно абз. в) пп. 266.4 ст. 266 ПК України.

З урахуванням вищенаведеного, визначення суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що підлягає сплаті позивачем за об`єкти житлової нерухомості за 2017 рік проводиться за наступним алгоритмом:

Щодо житлової будівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 (480,2 - 180 (пільга)) х 0,96085 (частка житлового будинку) х 3200 (мін. заробіт. плата) х 1 % (ставка податку на 2017 рік) = 9230,31 грн. Щодо житлового приміщення - квартири АДРЕСА_3 (1/2 квартири): (480,2-180) х 0,03915 х 3200 х 1% = 376,09 грн.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення за № 0-0228 від 02.03.2020 року є протиправним та підлягає скасуванню в частині визначення податку за 2017 рік в сумі 33304,39 гривень (42534,70 грн. - 9230,31 грн. = 33304,39 грн.), а податкове повідомлення-рішення від 02.03.2020 року за № 0-0228 є протиправним та підлягає скасуванню в частині визначення податку за 2017 рік на суму 79,61 гривень (455,70 грн. - 376,09 грн. = 79,61 грн.).

Розрахунок суми податку за 2018 рік проводиться за наступним алгоритмом:

Щодо житлової будівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 : (480,2 - 180) х 0,96085 х 3723 х 1% = 10 738,89 грн. Щодо житлового приміщення - квартири АДРЕСА_3 (1/2 квартири): (480,2-180) х 0,03915 х 3723 х 1% = 437,56 грн.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення за № 0-0228 від 02.03.2020 року є протиправним та підлягає скасуванню в частині визначення податку за 2018 рік в сумі 34 661,64 гривень (45400,53 грн. - 10738,89 грн. = 34661,64 грн.), а податкове повідомлення-рішення від 02.03.2020 року за № 0-0228 є протиправним та підлягає скасуванню в частині визначення податку за 2018 рік на суму 92,61 гривень (530,17 грн. - 437,56 грн.).

Розрахунок суми податку за 2019 рік проводиться за наступним алгоритмом:

Щодо житлової будівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 : (480,2 - 180) х 0,96085 х 4173 х 1 % = 12 036,9 грн. Щодо житлового приміщення - квартира АДРЕСА_3 (1/2 квартири): (480,2-180) х 0,03915 х 4173 х 1% = 490,45.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення № 0-0228 від 02.03.2020 року є протиправним та підлягає скасуванню в частині визначення податку за 2019 рік в сумі 35 829 гривень (47866,35 - 12036,90 грн. = 35829,45 грн.), а податкове повідомлення-рішення від 02.03.2020 року № 0-0228 є протиправним та підлягає скасуванню в частині визначення податку за 2019 рік на суму 103,81 гривень (594,26 грн. - 490,45 грн. = 103,81 грн.).

Відтак, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що підлягає сплаті позивачем як фізичною особою, яка є власником об`єктів житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , а також житлової будівлі (1/2 квартири АДРЕСА_3 за період 2017 - 2019 роки становив 33 310,20 грн. а не 137 381,71 грн. (діючі податкові повідомлення рішення), як помилково визначив контролюючий орган.

Тобто, різниця сум податкового зобов`язання між визначених відповідачем (загальна сума: 137 381,71 грн.) та перевірених судом складає 104 074,51 грн. (137 381,71 грн. - 33 310,20 грн.), а отже саме на таку загальну суму підлягають задоволенню позовні вимоги. Відповідно, оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають частковому скасуванню, а заявлені позивачем позовні вимоги - частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У той же час відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Щодо витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Так, позивачем були заявлені вимоги майнового характеру про скасування податкових повідомлень-рішень на загальну суму 137 381,71 грн. та сплачений судовий збір в сумі 1374 грн. (1% від суми позову), що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 03.07.2020 року, оригінал якої наявний в матеріалах справи.

Оскільки судом задоволено адміністративний позову на суму 104 071,51 гривень, тому частка понесених витрат на оплату судового збору, що підлягає відшкодуванню становить 1040,71 грн. (тобто 1% від суми задоволених позовних вимог - п.п. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Що стосується відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу, то суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).

Приписами частини 4-6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас в силу вимог частини 7 статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин 7, 9 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, в тому числі витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.

Судом встановлено, що в підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача надано копію договору № 15/2020 про надання правової (правничої) допомоги від 18.06.2020 року, копія рахунку - фактури від 18.06.2020 року, оригінал квитанції від 19.06.22 року за № Р24А4656179 на суму 7 000 грн., а також розрахунок витрат на професійну правову (правничу) допомогу у справі, який поданий до закінчення судових дебатів 19.08.2020 року.

Так, за умовами договору № 15/2020 від 18.06.2020 року про надання правової (правничої) допомоги, укладеного між адвокатським бюро «Опанасюк і партнери» та ОСОБА_1 , (пункти 1.1 - 1.5 Договору) адвокатське бюро приймає доручення Клієнта та бере на себе зобов`язання надати Клієнту необхідну правову (правничу) допомогу з визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Вінницькій області від 02.03.2020 року з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, шляхом: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; cкладання звернень (заяв, скарг, пропозицій) та інших документів правового характеру; cкладання процесуальних документів (заперечень, клопотань, претензій, позовних заяв, апеляційних і касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства); представництва та захисту інтересів Клієнта в будь-яких органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також прийняття участі в судових засіданнях в судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального судочинства, провадження у справах про адміністративні правопорушення, органах державної виконавчої служби, органах Національної поліції України, прокуратури, органах Державної фіскальної служби України, органах Державної податкової служби України та усіх інших правоохоронних органах, органах Державної реєстраційної служби України, Міністерства юстиції України тощо.

Безпосереднє представництво інтересів Клієнта від імені бюро за цим договором здійснює керуючий бюро, адвокат Опанасюк Павло Павлович.

Згідно п. 3.1 Договору сторони погодили розмір гонорару, який має бути сплачений адвокату за надання правової допомоги в розмірі 7000 грн.

Як зазначено у статті 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 5 липня 2012 року № 5076-VI № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з детального опису робіт наданої правничої допомоги, вартість однієї години надання правничої допомоги (в тому числі усної консультації) становить 500 гривень, вартість складання письмових документів - 250 гривень за 1 друкований аркуш.

Адвокат відпрацював 11 годин, що становить загальну вартість наданих правових послуг - всього 7000,00 грн., а саме:

- консультація клієнта, узгодження правової позиції (кількість витрачених годин - 0,5 год.; вартість - 500 грн.; загальна сума - 250 грн.);

- вивчення документів на право власності на нерухоме майно та узгодження правової позиції із судовою практикою Верховного Cуду (кількість витрачених годин - 1 год.; вартість - 500 грн.; загальна сума - 500 грн.);

- складання та надсилання до ГУ ДПС у Вінницькій області адвокатського запиту (2 аркуші) (кількість витрачених годин - 1 год.; вартість - 250 грн. / аркуш; загальна сума - 500 грн.);

- складання адміністративного позову (6 аркушів) та подання його до відділу прийому суду (кількість витрачених годин - 3 год.; вартість - 250 грн. / аркуш; загальна сума - 1500 грн.);

- участь у підготовчому судовому засіданні 29.07.2020 року (кількість витрачених годин - 1 год.; вартість - 1000 грн.; загальна сума - 1000 грн.);

- зібрання додаткових письмових доказів та виготовлення їх копій (кількість витрачених годин - 0,5 год.; вартість - 500 грн.; загальна сума - 250 грн.);

- перерахунок грошового зобов`язання, складання відповіді на відзив (3 аркуша), надіслання її до ГУ ДПС у Вінницькій області та подання її до відділу прийому суду з додатковими письмовими доказами (кількість витрачених годин - 2 год.; вартість - 500 грн.; загальна сума - 1000 грн.);

- участь в судовому засіданні 11.08.2020 року (кількість витрачених годин - 1 год.; вартість - 1000 грн.; загальна сума - 1000 грн.);

- участь в судовому засіданні 19.08.2020 року (кількість витрачених годин - 1 год.; вартість - 1000 грн.; загальна сума - 1000 грн.).

Згідно висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 09.04.2019 року по справі № 826/2689/15, надання належних та допустимих доказів на підтвердження витрат, понесених у зв`язку з вчиненням окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а також часу, витраченого на підготовку позовної заяви та інших процесуальних документів, з урахуванням тривалості розгляду справи, є підставою для задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Судом встановлено, що згідно дублікату квитанції ПАТ «Приватбанк» № від 18.06.2020 року (код квитанції № Р24А4656179) позивач оплатив гонорар адвоката в повному обсязі в сумі 7000 грн. Отже, такі витрати позивача в розмірі 7000,00 грн. на професійну правничу допомогу дійсно мали місце та доводяться належними і допустимим доказами.

Водночас обов`язок доведення неспівмірності таких витрат законом покладено на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, тобто, у даному випадку, на відповідача.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказам і доводам, що наводяться сторонами у справі. Тобто суд не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам судочинства. Таким чином, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони. Саме інша сторона зобов`язана довести неспівмірність заявлених опонентом витрат.

У даному випадку заперечення відповідача щодо розрахунку понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката не спростовують його обґрунтованість та співмірність таких витрат проведеній роботі адвоката, а тому відхиляються судом як безпідставні.

Як наголошувалося судом вище, у відповідності до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Так, при розгляді даної справи суд дійшов висновку про протиправність податкових повідомлень рішень на суму 104 071,51 гривень (тобто задоволено судом 0,7575 частки позову, або 75,75% позовних вимог (104071,51 : 137381,71 = 0,7575). Відповідно, частка понесених витрат на правничу допомогу адвоката, що підлягає відшкодуванню позивачу становить 5302,5 грн. (7000 грн. х 0,7575).

Таким чином, за результатами розгляду справи на користь позивача належить стягнути понесені ним витрати зі сплати судового збору в сумі 1040,71 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5302,5 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області:

- від 02.03.2020 року № 0-0228 в частині визначення податкового зобов`язання в сумі 33304,39 грн.;

- від 02.03.2020 року № 0-0228 в частині визначення податкового зобов`язання в сумі 79,61 грн.;

- від 02.03.2020 року № 0-0228 в частині визначення податкового зобов`язання в сумі 34661,64 грн.;

- від 02.03.2020 року № 0-0228 в частині визначення податкового зобов`язання в сумі 92,61 грн.;

- від 02.03.2020 року № 0-0228 в частині визначення податкового зобов`язання в сумі 35829,45 грн.;

- від 02.03.2020 року № 0-0228 в частині визначення податкового зобов`язання в сумі 103,81 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 1040,71 грн. (тисяча сорок гривень 71 копійка), а також витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 5302,50 грн. (п`ять тисяч триста дві гривні 50 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення згідно ч. 3 ст. 243 КАС України складене судом 31.08.20.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 );

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (, місцезнаходження: 21028, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович