Справа № 226/1478/20
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року справа №226/1478/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 3 липня 2020 р. (у повному обсязі складено 3 липня 2020 року у м. Мирноград) у справі № 226/1478/20 (головуючий І інстанції суддя Клепка Л.І.) за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу № 2 роти № 3 батальйону патрульної поліції в м. Краматорськ та м. Слов`янськ управління патрульної поліції в Донецькій області лейтенанта поліції Позднухова Дмитра Вікторовича, треті особи - Департамент патрульної поліції, батальйон патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ управління патрульної поліції в Донецькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) 15.06.2020 року звернувся до Димитровського міського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДПО18 № 782729 від 06.06.2020 року (а.с. 2-7).

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 3 липня 2020 р. у справі № 226/1478/20 у задоволенні позову відмовлено (а.с. 70-75).

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів вказує на те, що відповідачем не було зафіксовано правопорушення в передбачений законом спосіб та не долучено доказу до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, а саме: не було складено протокол; вимірювальний засіб було використано не в автоматичному режимі; позивача не було належним чином повідомлено про місце розгляду справи, не розглянуто клопотання про відкладення розгляду справи; на даний час відсутні дозволені спеціальні технічні засоби, які працюють в автоматичному режимі, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису; не було надано відповідну документацію на вимірювач, а на пред`явленому засобі були відсутні знаки відповідності та додаткове метрологічне маркування; оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис вчинення адміністративного правопорушення.

За таких обставин вважає спірну постанову протиправною.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги

Згідно ст. 311 КАС України, справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановив наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з постанови ДПО18 № 782729 від 06.06.2020, складеної інспектором взводу № 2 роти № 3 батальйону патрульної поліції в м. Краматорськ та м. Слов`янськ УПП в Донецькій області лейтенантом поліції Позднуховим Д.В., позивач 31.05.2010 о 10.06 год., керуючи атомобілем Skoda Oktavia A5, державний номерний знак в м. Краматорськ Донецької області по вул. О.Тихого, 6 рухався в населеному пункті зі швидкістю 78 км/год., перевищивши встановлені обмеження швидкості руху більш як на 20 кілометрів за годину, чим порушив п. 12-4 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП.

Вказаною постановою позивача піддано адміністративному стягненню за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. (а.с. 20).

Спірним у даній справі є правомірність винесення інспектором взводу № 2 роти № 3 батальйону патрульної поліції в м. Краматорськ та м. Слов`янськ УПП в Донецькій області лейтенантом поліції Позднуховим Д.В. постанови серії ДПО18 № 782729 від 06.06.2020 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. за порушення вимог п. 12-4 Правил дорожнього руху України.

Суд апеляційної погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год (п. 12.4 Правил дорожнього руху).

За правилами ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться вмежах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За унормуванням ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, статті 124-1 - 126.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За правилами ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення (ч. 5 ст. 258 КУпАП).

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" окреслено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

П. 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила, ПДР), передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

За унормуванням ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» основними повноваженнями поліції є, зокрема, виявлення та припинення адміністративних правопорушень, а також регулювання дорожнього руху та контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками. Відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

На виконання цих завдань поліція відповідно до ст. 31 цього Закону може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Для забезпечення публічної безпеки і порядку працівники поліції відповідно до статті 40 зазначеного Закону можуть закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання Правил дорожнього руху.

З оскаржуваної постанови вбачається, що велась відеофіксація камерою № АН00117, АН № 00100. В матеріалах справи наявний відеозапис та фотофіксація, які здійнені сертифікованим приладом TruCAM LTI 20/20 № ТС000747, на якому зафіксовано, що автомобіль позивача рухався зі швидкістю 78 км/год (а.с. 51).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853, затверджено «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», згідно до п. 4 якої у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

У змісті пункту 4 р.І Інструкції № 1395 окреслено: у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частиною 1 статті 121 КУпАП.

Пунктом 1 та 2 р. III Інструкції № 1395 передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною 1 статті 121 виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що посадова особа Національної поліції наділена повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, зокрема, у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, порушень, передбачених частиною 1 статті 122 КУпАП, розглядати справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, без складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Тому доводи апелянта в цій частині щодо неправомірності дій відповідача є безпідставними.

Щодо роз`яснення прав, передбачених ч. 1 ст. 268 КУпАП та ст.ст. 55-56, 59, 63 Конституції України суд зазначає наступне.

З наданого відповідачем відеозапису вбачається, що представником відповідача було роз`яснено права позивачу. Інспектором поліції на місці за вимогою позивача було надано на ознайомлення свідоцтво про повірку вимірювального приладу та задоволено клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з бажанням позивача скористатися правовою допомогою. Розгляд справи було відкладено на 06.06.2020 на 12.00 год., про що повідомлено позивача шляхом вручення йому повідомлення про запрошення його до підрозділу поліції, у якому зазначено, зокрема, місцезнаходження управління. Тому доводи позивача щодо неналежності повідомлення його про дату і час розгляду справи суд вважає необгрунтованими.

Не приймає суд до уваги і твердження позивача про те, що відповідачем було незаконно проігноровано його клопотання про подальше відкладення розгляду справи у зв`язку з противоепідемічними заходами на період карантину, так як за положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення винесення постанови на місці вчинення правопорушення відбувається за спеціальною спрощеною процедурою і ніяких особливих повноважень правоохоронним органам у зв`язку з карантином не надано, та вважає їх такими, що направлені на уникнення відповідальності.

Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM 29 серпня 2012 року отримав сертифікат затвердження типу вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року та зареєстрований в реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12.

За експертним висновком від 27 вересня 2018 року № 04/02/03-3008, виданим Національною поліцією України на підставі рішення Експертної комісії з питань проведення державної експертизи в сфері криптографічного захисту інформації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCAM виробництва LaserTechnologyInc, США відповідає вимогам нормативних документів системи технічного захисту інформації в Україні. Термін дії експертного висновку триває до 27.09.2021. Дія експертного висновку розповсюджується і на лазерний вимірювач ТС000747.

Відповідно до свідоцтва від 31.10.2019, яке чинне до 31.10.2020 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № ТС000747, застосований працівником поліції при вимірюванні швидкості автомобіля, яким керував позивач, відповідає вимогам технічної документації, діапазон вимірювання швидкості від 2 км/год до 320 км/год. Максимально допустима похибка вимірювального приладу +- 2 км/год. в діапазоні від 2 км/год. до 200 км/год., +- 1% в діапазоні від 201 до 320 км/год. (а.с. 19).

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 № 1362 зазначений пристрій TruCAM був виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, що забороняло їх серійне виробництво або ввезення на територію України. Проте, застосування засобів вимірювальної техніки, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх із Державного реєстру, за умови позитивних результатів їх повірки не забороняється.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCAM, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії. Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом.

Оскільки прилад TruCAM введено в експлуатацію в період його перебування в Державному реєстрі, його подальша експлуатація нормами чинного законодавства України не обмежена.

Таким чином, посилання апелянта на те, що відомості, які були зафіксовані відповідачем на прилад TruCam, отримані ним із порушенням чинного законодавства та що за їх допомогою неможливо достовірно встановити, що саме транспортний засіб, яким керував він, перевищив швидкість, судом не приймаються до уваги, оскільки будь-які належні і допустимі докази, які б спростовували правильність здійснених технічним засобом вимірювань швидкості, позивачем до суду не надано, а долучені ним відомості з GооglеМар порушень відповідача не доводять, бо прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості і розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені як для легкових, так і вантажних транспортних засобів, а також мотоциклів.

Розбіжності в часі вчинення правопорушення самі по собі не можуть слугувати підставою для визнання оскаржуваного рішення протиправним, так як вини позивача у вчиненні правопорушення вони не спростовують.

При цьому слід зазначити, що час та дата на лазерному вимірювачі швидкості TruCam LTІ 20/20 встановлюється автоматично при підключенні приладу до супутникової мережі, тож від швидкості передачі сигналу залежить точність встановлення часу на самому приладі, при цьому патрульний поліцейський не має можливості корегувати чи вводити час на ньому. В зв`язку з цим час правопорушення та час, вказаний на зафіксованому знімку приладу прилад ТruСаm, може відрізнятися з похибкою в декілька хвилин. Час та дата на нагрудних відеореєстраторах, які використовують патрульні поліцейські при виконанні службових обов`язків, встановлюється при підключенні до боксу при заряджанні чи налагодженні. Повне розряджання, падіння чи перегрів нагрудного відео реєстратора може впливати на показники часу та дати на ньому так само з похибкою.

Суд не приймає також до уваги посилання позивача на те, що показання приладу TruCam не можуть братися до уваги на підтвердження вини щодо перевищення обмежень швидкості, так як цей прилад використовувався не автоматичному, а в ручному режимі, тоді як фіксація швидкості руху автомобілів, на його думку, має здійснюватись лише автоматично, оскільки лазерний вимірювач за своєю конструкцією відноситься до ручних вимірювачів, однак вимірювання вказаним приладом здійснюється автоматично.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем не спростовується ні факту керування ним автомобілем 31.05.2020 в м. Краматорськ по вул. О. Тихого, ні факту його зупинки інспекторами поліції, ні факту застосування працівниками поліції відеофіксації за допомогою нагрудного відео реєстратора, закріпленого на форменому одязі інспектора поліції. Долучені до матеріалів справи докази відображають державний номер транспортного засобу, його цифрові та літерні символи, а значить дають можливість його ідентифікувати.

Є також безпідставними та не беруться судом до уваги і твердження апелянта про те, що, застосовуючи превентивний захід, працівник поліції мав його попередити про це, так як обов`язку інспектора поліції повідомляти водіїв про застосування вимірювача швидкості жодний закон не передбачає, а про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів інформує Інформаційно-вказівний знак 5.70 «Фото-відеофіксування порушень Правил дорожнього руху».

Згідно наданої відповідачем роздруківки проведення контролю швидкості руху автомобіля, яким керував позивач, здійснювалося в населеному пункті в межах дії дорожнього знаку 5.70 ПДР.

Стосовно доводів апелянта про пошкодження на приладі відбитку повірочного тавра чи пломби, то опломбування лазерних вимірювачів швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 не передбачено ні експлуатаційними документами, ні методикою повірки. У відповідності до наказу № 193 від 08.02.2016 року засвідчення результатів повірки саме відбитком повірочного тавра чи пломби на засобі вимірювальної техніки проводиться не завжди, а лише у випадках передбачених відповідною методикою повірки.

Надане позивачем до матеріалів справи фото Trucam, серійний номер ТС000747 не містить в собі відомостей щодо відсутності на ньому відбитку повірочного тавра або пломби. Докази на підтвердження порушення відповідачем вимоги використання пристрою Trucam в матеріалах справи відсутні.

Отже посилання позивача на неналежність доказів, отриманих внаслідок використання лазерного вимірювача TruCam, а також фото- відеоматеріалів, зроблених за його допомогою, суд вважає безпідставними.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення охоплює вину, мотив і мету поведінки правопорушника. Адміністративне правопорушення може бути вчинене як умисно, так і з необережності.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, якщо особа, котра його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, якщо особа, котра його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачити

Отже, тільки за наявності складу адміністративного правопорушення особа, яка його вчинила, може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. І відповідачем доведено, що спірна постанова прийнята у відповідності до вимог законодавства.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 250, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 3 липня 2020 р. - залишити без задоволення.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 3 липня 2020 р. у справі № 226/1478/20 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв