Справа № 640/4365/19
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2020-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2020 року м. Київ № 640/4365/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Чудак О.М., суддів Пащенка К.С.. Шейко Т.І., розглянувши у письмовому провадженні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вайн-Торг" до Національного банку України про визнання постанови нечинною,

установив:

Товариством з обмеженою відповідальністю "Вайн-Торг" (ТОВ "Вайн-Торг") до Окружного адміністративного суду міста Києва подано позовну заяву до Національного банку України про визнання постанови Правління Національного банку України "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" від 13.12.2016 №410 нечинною.

В обґрунтування позовних вимог представник зазначив, що оскаржувана постанова є регуляторним актом, проте відповідачем не дотримано вимог законодавства при прийнятті такого регуляторного акта, зокрема, не оприлюднено проект та аналіз регуляторного впливу спірної постанови, а також не встановлено способу та строку для подання зауважень та пропозицій щодо проекту регуляторного акта.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.03.2019 позовну заяву ТОВ "Вайн-Торг" прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, в якому представник стверджувала, що спірна постанова не є регуляторним актом. Окрім того, оскаржувана постанова втратила чинність, а відтак підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

24.02.2020 ухвалою суду, постановленою в судовому засіданні, не виходячи до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судові засідання позивач явку свого представника не забезпечував, хоча про дату, час та місце розгляду справи ТОВ "Вайн-Торг" повідомлялося належним чином, а представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, з огляду на його необґрунтованість.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні та потреби заслухати свідка чи експерта, за клопотанням представника відповідача суд ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, суд встановив наступне.

13.12.2016 Національним банком України прийнята постанова №410 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України", пунктом 1 якої встановлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», повинні здійснюватися у строк, що не перевищує 120 календарних днів.

Враховуючи вимоги даної постанови щодо тимчасового запровадження Національним банком України граничного строку розрахунків по імпортним операціям, Головним Управлінням Державної фіскальної служби у Запорізькій області проведено перевірку ТОВ "Вайн-Торг".

За результатами документальної позапланової виїзної перевірки позивача Головним Управлінням Державної фіскальної служби у Запорізькій області складено акт від 10.07.2018 №394/08-01-14- 13-13/39805440.

Згідно з Актом контролюючим органом встановлено порушення ТОВ "Вайн-Торг" статті 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" від 23.09.1994, статті 1 постанови Національного банку України від 13.12.2016 №410 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України", а саме:

- за період з 06.05.2017 по 03.07.2018 за ТОВ "Вайн-Торг" рахувалась дебіторська заборгованість в сумі 5 535,00 Євро, з порушенням граничного терміну (05.05.2017) у кількості 424 календарних днів (з 06.05.2017 по 03.07.2018) в сумі 5 535,00 Євро;

- за період з 21.05.2017 по 20.12.2017 за ТОВ "Вайн-Торг" рахувалась дебіторська заборгованість в сумі 59,32 доларів США з порушенням граничного терміну (20.05.2017) у кількості 214 календарних днів (з 21.05.2017 по 20.12.2017) в сумі 59,32 доларів США;

- за період з 24.05.2017 по 03.08.2017 за ТОВ "Вайн-Торг" рахувалась дебіторська заборгованість в сумі 3070,40 доларів США з порушенням граничного терміну (23.05.2017) у кількості 72 календарних днів (з 24.05.2017 по 03.08.2017) в сумі 3 070,40 доларів США.

У зв`язку з порушенням статті 2, на підставі статті 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", нарахована пеня за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від суми недопоставленого товару в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України па день виникнення заборгованості.

Пеня за порушення строків розрахунків у сфері ЗЕД ТОВ "Вайн-Торг" нарахована в податковому повідомленні-рішенні від 25.07.2018 № на суму 178 638,9 грн. Правовою підставою для винесення вищевказаного податкового повідомлення-рішення стало порушення позивачем пункту 1 постанови Національного банку України від 13.12.2016 №410.

Вважаючи незаконною постанову Національного банку України від 13.12.2016 №410, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 99 Конституції України забезпечення стабільності грошової одиниці є основною функцією центрального банку держави - Національного банку України.

Національний банк України відповідно до статті 2 Закону України "Про Національний банк України" (Закон №679-XIV, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Нормативно-правові акти Національного банку (крім нормативно-правових актів, які містять інформацію з обмеженим доступом), які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" (ч.ч. 2, 5 ст. 56 Закону №679-XIV).

Повноваження Національного банку України у сфері валютного регулювання та контролю визначені статтею 44 Закону №679-XIV, у якій зазначено, що Національний банк України діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль та має повноваження на видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій.

З огляду на наведені норми законодавства, повноваження в сфері валютного регулювання та валютного контролю Національний банк України реалізував через видання постанов про врегулювання ситуації на валютному ринку України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" (в редакції, чинній на час виникнення сіпрних правовідносин) регуляторний акт - це: прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом;

Згідно з частиною третьою статті 3 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" дія цього Закону не поширюється на здійснення регуляторної діяльності, пов`язаної з прийняттям актів Національного банку України, за винятком нормативно-правових актів Національного банку України, які спрямовані на виконання ним санкцій, визначених пунктами 4, 6, 7, 9, 11 та 17 статті 7 Закону України ро Національний банк України" і мають ознаки регуляторного акта.

В преамбулі оскаржуваної постанови зазначено, що постанова прийнята відповідно до статті 99 Конституції України, статті 387 Господарського кодексу України, статей 6, 7, 71, 15, 25, 30, 33, 44, 45, 55, 56 Закону України "Про Національний банк України", статей 66, 67 та глави ІІ Закону України "Про банки і банківську діяльність", статей 1 та 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", Закону України "Про благодійну діяльність та благодійні організації", розділів ІІ та ІІІ Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" та з метою врегулювання ситуації на грошово-кредитному ринку України, зокрема, його валютного сегменту.

Тобто, спірна постанова №410 спрямована на виконання функцій Національного банку України, передбачених у пункті 14 статті 7 Закону України "Про Національний банк України" (у редакції на дату прийняття постанови), а саме: на виконання функцій щодо здійснення відповідно до зазначених спеціальним законом повноважень на валютне регулювання, визначає порядок здійснення операцій в іноземній валюті, організовує і здійснює: валютний контроль за банками та іншими фінансовими установами, які отримали ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій.

У пояснювальній записці до проекту постанови Правління Національного банку України "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" від 13.12.2016 №410, що міститься в матеріалах справи, зазначено, що проект постанови не є регуляторним актом.

Як зазначено, в пункті 2 проекту спірної постанови, необхідність її прийняття обумовлена негативним впливом на банківську систему України макроекономічної ситуації в світі та в Україні, негативними тенденціями в розвитку світової економіки, наявності певних елементів ризику та невизначеності щодо подальшого розвитку ситуації, а також економічних проблем, пов`язаних з проведенням антитерористичної операції на території України та появою у зв`язку з цим напруги на фінансовому ринку України.

В свою чергу, метою постанови є недопущення використання фінансової системи України для відмивання грошей і фінансування тероризму та врегулювання ситуації на валютному ринку.

Так, суд зазначає, що Національний банк України, зокрема, здійснює державну регуляторну діяльність відповідно до вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", Методики проведення аналізу впливу регуляторного акта Національного банку України та Методики відстеження результативності регуляторного акта Національного банку України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України і Національного банку України від 14.04.2004 №471.

Упродовж 2016 року державна регуляторна діяльність Національного банку України спрямовувалася на підготовку, прийняття та відстеження результативності регуляторних актів.

Як вбачається з Інформації про здійснення Національним банком України державної регуляторної діяльності у 2016 році, розміщеної на сторінці Офіційного інтернет-представництва Національного банку України, згідно з планом Національний банк України у 2016 році запланував розроблення 12 проектів нормативно-правових актів, що відповідають ознакам регуляторного акта, проте постанова від 13.12.2016 №410 не віднесена відповідачем до регуляторних актів.

З урахуванням наведених обставин суд дійшов висновку про необґрунтованість тверджень позивача про порушення порядку прийняття регуляторного акта, оскільки спірна постанова відповідача не є регуляторним актом.

Окрім того, суд зазначає, що відповідно до частини шостої статті 56 Закону №679-XIV офіційним опублікуванням нормативно-правового акта Національного банку вважається перше опублікування його повного тексту в одному з періодичних друкованих видань - "Офіційному віснику України", газетах "Урядовий кур`єр", "Голос України" або перше розміщення на сторінці Офіційного інтернет-представництва Національного банку України.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова розміщена 14.12.2016 на сторінці Офіційного інтернет-представництва Національного банку України та опублікована у виданні від 17.01.2017 за №5 "Офіційного вісника України".

Таким чином, відповідачем дотримано порядок опублікування спірної постанови.

Варто також зазначити, що постанова Правління Національного банку України "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" від 13.12.2016 №410 втратила чинність з прийняттям постанови Правління Національного банку України від 05.02.2019 №31 "Про визнання такими, що втратили чинність, деяких нормативно-правових актів Національного банку України".

Постанова Правління Національного банку України від 05.02.2019 №31 розміщена 06.02.2019 на сторінці Офіційного інтернет- представництва Національного банку України та опублікована в "Офіційному віснику України" у видані від 12.03.2019 № 20.

Отже, зазначені постанови були оприлюднені відповідно до статті 56 Закону №679-XIV.

Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст. 90 КАС України).

Таким чином, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що за обставин необґрунтованості заявлених позивачем вимог, відсутності витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, підстави для розподілу відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 242-247, 255 КАС України, суд

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Вайн-Торг" до Національного банку України про визнання постанови нечинною, - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю "Вайн-Торг" (місцезнаходження юридичної особи: 70500, Запорізька область, місто Оріхів, вулиця Вержбицького, будинок 22-А5; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 39805440).

Відповідач - Національний банк України (місцезнаходження юридичної особи: 01601, місто Київ, вулиця Інститутська, будинок 9; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 00032106).

Головуючий суддя О.М. Чудак

Суддя К.С. Пащенко

Суддя Т.І. Шейко