Справа № 620/2366/20
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2020-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2020 року Чернігів Справа № 620/2366/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірної бездіяльності та стягнення не доплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі також в/ч НОМЕР_1 , відповідач), в якому просить:

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача, що полягає в не включенні позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації при обчисленні вихідної допомоги при звільненні;

- стягнути з відповідача на користь позивача недоплачений розмір вихідної при звільненні в розмірі 12320,70 грн;

- допустити негайне виконання рішення суду про присудження позивачу недоплаченого розміру вихідної допомоги при звільненні, у межах суми стягнення за один м`ясце (12320,70 грн за травень 2017 року).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив військову службу у Збройних Силах України, з якої звільнений у запас 15.05.2017 згідно з наказом командира військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 10.05.2017 № 62 та виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення з 15.05.2017. Посилаючись на те, що він щомісячно отримував додаткову грошову винагороду, а також за рішенням суду йому присуджено виплату індексації за 2016 - 2017 роки, проте ці виплати відповідач не включив до складу грошового забезпечення при обчисленні розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, чим вчинив протиправну бездіяльність.

Ухвалою суду від 06.07.2020 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому позов не визнає, посилаючись на те, що позивач при звільненні ознайомлений з наказом про звільнення та з усіма виплатами, які передбачені йому при звільненні, та з ними погодився. Зауважив, що до складу грошового забезпечення не входять індексація та додаткова грошова винагорода, а тому ці виплати не повинні враховуватись при обчисленні одноразової грошової допомоги при звільненні. Також просить застосувати положення статті 122 КАС України.

Щодо клопотання відповідача про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України суд зазнає, що дане питання було вирішене в ухвалі суду від 27.07.2020 (а.с.45-46), а тому повторного розгляду не потребує.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Наказом командира військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 10.05.2017 № 62 позивача звільнено у запас за пунктом «б» частини восьмої статті 265 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 15.05.2017 № 101 виключено з 15.05.2017 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (а.с.7).

Цим же витягом з наказу від 15.05.2017 № 101 зобов`язано виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 6 повних календарних років.

Не погодившись з остаточним розрахунком позивач звернувся до суду з позовною заявою про виплату індексації за період з 2015-2017 роки. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.01.2020 № 620/3534/19 позов задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за 2016-2017 роки та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за 2016-2017 роки.

Відповідачем проведений остаточний розрахунок з позивачем в сумі 1540,09 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 28.05.2020 № 512 (а.с.37).

Не погоджуючись з розміром виплаченої суми позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає таке.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Питання виплати військовослужбовцям одноразової грошової допомоги при звільненні врегульоване нормами статті 15 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) та розділом ХХХVІІІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11 червня 2008 року № 260 (далі - Інструкція № 260).

За правилами частини другої статті 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Так, у пункті 1.1 Інструкції № 260 зазначено, що ця Інструкція визначає порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Пунктом 38.1 Інструкції № 260 передбачено, що у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Військовослужбовцям, які звільняються з підстав, зазначених у пунктах 38.1 та 38.2 цієї Інструкції, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються: звільненим з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення) (пункт 38.1 Інструкції № 260).

Виплата щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям здійснювалася відповідно до постанови КМУ № 889, підпунктами 1, 2 пункту 1 якої встановлено, що така винагорода виплачується: 1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення; 2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення (пункт 2 постанови КМУ №889).

На виконання постанови КМУ №889, 24 жовтня 2016 року Міністерством оборони України видано наказ № 550, яким затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (далі - Інструкція № 550).

За приписами пункту 1 цієї Інструкції, вона визначає порядок та умови виплати особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці), які займають посади в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), щомісячної додаткової грошової винагороди (далі -винагорода).

Одночасно пунктом 8 Інструкції №550 встановлено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, які враховуються під час обчислення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої постановою Інструкції № 260 не є необмеженим. Так, норми Інструкції № 260 (пункт 38.1) та Інструкції №550 (пункт 8) містять застереження щодо винагород, які теж мають щомісячний характер, проте не включаються до розміру грошового забезпечення, з якого обчислюється саме розмір одноразових виплат, у тому числі і одноразової грошової допомоги при звільненні.

Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 9 Закон №2011-XII грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Порядок нарахування та виплати індексації грошових доходів громадян здійснюється у відповідності до Законів України від 03 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-XII), від 05 жовтня 2000 року № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» ( далі - Закон № 2017-III) та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок № 1078).

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення (абзаци 1, 4 частини першої статті 2 Закону № 1282-XII, за умов, визначених статтею 4 цього закону.

Статтею 18 Закону №2017-ІІІ визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (частина друга статті 19 Закону № 2017-ІІІ).

Отже, за змістом наведених норм законів індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Разом з тим, підстави для проведення індексації визначені статтею 4 Закону №1282-XII, частинами першою, другою якої (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація виплачується за умови, якщо величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації. Тривалість таких виплат залежить від подальших змін у тарифних ставках (окладах), у випадку збільшення яких, виплата сум індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації. Це означає, що така виплата не має щомісячного характеру, оскільки є періодичною та залежить від певних економічних факторів.

Позивач не погоджується з сумою виплаченої йому одноразової грошової допомоги при звільненні, яку відповідач обчислив без урахування грошової винагороди, передбаченої Інструкцією № 889 та індексації.

Разом з тим, вирішуючи спір суд звертає увагу на те, що положення Інструкції №550 (пункт 8) у системному зв`язку з нормами Інструкції № 260 (пункт 38.1) містять застереження саме щодо щомісячної додаткової грошової винагороди, яка має щомісячний характер, однак не враховуються при обчисленні розміру. Це означає, що законодавець запроваджуючи таку виплату, як щомісячна додаткова грошова винагорода, окремими нормативними актами визначив цю виплату такою, що може виплачуватись щомісячно, проте її особливістю є те, що вона не включається до складових грошового забезпечення, з яких обчислюється одноразова виплата, передбачена нормами Закону №2011-XII для військовослужбовців, які звільняються з військової служби.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16.07.2020 у справі № К/9901/52684/18.

Крім того, судом встановлено, що виплату індексації позивач отримав після звільнення зі служби за рушенням суду, а не під час її проходження, тобто такі виплати не мали щомісячний характер виплат під час проходження служби.

Виходячи з наведеного суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної вимоги про визнання неправомірною бездіяльність відповідача, що полягає в не включенні позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації при обчисленні вихідної допомоги при звільненні слід відмовити.

Враховуючи, що в задоволенні позовної вимоги про визнання неправомірною бездіяльність відповідача щодо не включення позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації при обчисленні вихідної допомоги при звільненні відмовлено, то інші позовні вимоги є похідними від попередньої позовної вимоги тому в їх задоволенні також слід відмовити.

Підстави для повернення судового збору відсутні.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 .

Повний текст рішення виготовлено 02 вересня 2020 року.

Суддя І.І. Соломко