Справа № 635/2353/20
Суддя: Бобко Т. В.
Дата ухвалення: 2020-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №635/2353/20
Провадження по справі №2-а/635/68/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Бобко Т.В.,

секретар судового засідання - Євсюков О.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Волков Іван Миколайович,

відповідач - інспектор СРПП Липецького ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області старший лейтенант поліції Почуєв Костянтин Юрійович,

відповідач - Головне управління Національної поліції у Харківській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП Липецького ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції Почуєва Костянтина Юрійовича, Головного управління Національної поліції у Харківській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 пред`явив до суду позов шляхом подання адміністративної позовної заяви до інспектора СРПП Липецького ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції Почуєва Костянтина Юрійовича, яким просив визнати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БАА №420710 від 17 квітня 2020 року протиправною та скасувати її, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 17 квітня 2020 року керував автомобілем Volkswagen Caddy реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в районі с. Докучаєвське (ХНАУ) Харківського району, був зупинений інспектором СРПП Липецького ВП ГУНП в Харківській області Почуєвим К.Ю., який, перевіривши документи позивача, повідомив йому про те, що наявне в нього посвідчення водія міжнародного зразка є недійсним на території України. Проігнорувавши всі пояснення та доводи ОСОБА_1 з вказаного приводу, без підготовки та надання позивачу часу для звернення за правовою допомогою, не надавши позивачу можливості надати докази по справі та документи, які характеризують особу останнього, поліцейський, порушуючи права позивача, передбачені ст. 268 КУпАП, на власний розсуд, на місці зупинки транспортного засобу, виніс оскаржувану постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП за порушення п.2.1а Правил дорожнього руху України та п. 30 Постанови КМУ від 20 травня 2009 року №511, наклавши адміністративне стягнення у виді штрафу. Позивач зазначає, що жодним чином не порушував діючі нормативні акти КМУ та Правила дорожнього руху, оскільки на час зупинки мав при собі посвідчення водія видане на території Російської Федерації, яке відповідає вимогам Віденської конвенції про дорожній рух 1968 року. На думку позивача застосування норм міжнародного права у внутрішньодержавній сфері зумовлене принципом сумлінного виконання міжнародних зобов`язань, а також формулою статті 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів. Діючим є принцип пріоритету міжнародного права (договору) над національним, якщо його норми визнані державою в законодавчому порядку. Касаційний суд у складі Верховного суду у 2019 році у справі №914/2907/16 дійшо висновку про те, що саме Віденська конвенція має приорітет перед постановою КМУ. Отже, на думку позивача поліцейський під час винесення постанови про накладення адміністративного стягнення дійшов хибного висновку про відсутність у водія посвідчення водія встановленого зразка. Правила дорожнього руху України приймались з урахуванням вимог Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року та імплементують в собі основні її положення. Неприйняття патрульним поліцейським посвідчення водія ОСОБА_1 , на думку останнього, є грубим порушення зазначеної конвенції. Також ОСОБА_1 зазначив, що під час складення оскаржуваної постанови інспектор СРПП Липецького ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області старший лейтенант поліції Почуєв К.Ю. дійшов безпідставного висновку про те, що позивач є особою, яка постійно проживає на території України. ОСОБА_1 зазначив, що є громадянином Російської Федерації, де має місце реєстрації та постійно проживає, отримує дохід. Позивач не припиняв та не виходив з громадянства Російської Федерації, не став на консульський облік як особа, яка виїхала з Російської Федерації на постійне місце проживання до іншої країни. Позивач зазначає, що факт того, що у нього є дійсна посвідка на постійне місце проживання на території України не підтверджує того, що він переїхав в Україну на постійне місце проживання, а лише дає йому право перебувати на території України без часових обмежень. ОСОБА_1 регулярно відвідує Україну, затримуючись в ній на тривалий термін виключно з тих підстав, що в м. Чугуєві мешкають його батьки, які є особами похилого віку та потребують допомоги та піклування сина, а тому позивач, усвідомлюючи свій обов`язок дбати про них, був вимушений отримати посвідку на постійне місце проживання, щоб не мати проблем з виїздом та перебуванням на території України, оскільки не міг заздалегідь знати коли саме його рідним знадобиться його допомога.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 квітня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12 травня 2020 року до участі в справі в якості співвідповідача було залучено Головне управління Національної поліції у Харківській області.

Представник позивача - адвокат Волков І.М., який діє на підставі ордеру, виданого на підставі Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, а також зазначив про порушення відповідачем Почуєвим К.Ю. процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . Так, представник позивача зазначив, що під час розгляду адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 поліцейський спілкувався державною мовою, при цьому ОСОБА_1 , який є громадянином Російскої Федерації, не було запропоновано скористатися послугами перекладача, пояснення останній також не надав, оскільки не володіє державною мовою та не обізнаний із законодавством України. Також ОСОБА_1 бажав скористатися правовою допомогою під час розгляду відносно нього адміністративного матеріали, однак таке право позивача інспектором не було реалізовано.

Відповідач - інспектор СРПП Липецького ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області Почуєв К.Ю. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні адміністративного позову з підстав, зазначених у відзиві на позов, який був наданий представником відповідача ГУНП в Харківській області - юрисконсультом відділу правового забезпечення Головного управління Національної поліції в Харківській області Маслоша С.М.. Крім того зазначив, що він не долучав до постанови жодних документів, у тому числі не здійснював копіювання посвідки на постійне місце проживання на території України, а лише зазначив її номер в оскаржуваній постанові, відеозапис самого правопорушення та процедури розгляду справи не проводився, він спілкувався з ОСОБА_1 російською мовою, а тому перекладача останньому не пропонував.

Представник відповідача ГУНП в Харківській області - юрисконсульт відділу правового забезпечення Головного управління Національної поліції в Харківській області Маслоша С.М., який діє на підставі довіреності, в судове засідання не з`явився. 10 червня 2020 року представником наданий відзив на позов, в якому вважав позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, посвідка на постійне проживання в Україні видається тільки у випадку, якщо іноземець залишається на постійне проживання в Україні, а у випадку тимчасового проживання в Україні іноземцям видається посвідка на тимчасове проживання. Оскільки позивач отримав посвідку на постійне місце проживання в Україні на підставі Закону України «Про імміграцію», фактично він прийняв рішення про постійне проживання в Україні, в іншому випадку позивачу такої посвідки видано б не було. Крім того посвідчення водія, видане на ім`я ОСОБА_1 у Російській Федерації (національне посвідчення водія), не може визнаватися на території України, оскільки позивач прийняв рішення про постійне проживання в Україні і отримав відповідну посвідку на постійне проживання в Україні, тобто держава Україна стала для нього звичайним місцем проживання. Також відповідачем в зазначеному відзиві вказано, що позивач ОСОБА_1 повинен був отримати посвідчення водія на право керування транспортним засобом Україні після спливу 60 днів з дати видачі органами та підрозділами ДМС документів на постійне проживання в Україні, однак останнім у встановленому законом порядку цього зроблено не було, та не зважаючи на це, він здійснював керування транспортним засобом, а тому такі дії ОСОБА_1 відповідно до ст. 126 КУпАП є адміністративним правопорушенням. Враховуючи викладене, Головне Управління національної поліції в Харківській області вважає, що інспектор Липецького ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області лейтенант поліції Почуєв К.Ю., при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , діяв на підставі закону, у межах повноважень та у спосіб, що визначений Конституцією та Законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

17 квітня 2020 року інспектором СРПП Липецького ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області Почуєвим К.Ю. винесено оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 420710, відповідно до змісту якої 17 квітня 2020 року о 08 годині 35 хвилини ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Volkswagen Caddy реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в с. Докучаєвське (ХНАУ), та не мав посвідчення водія встановленого зразка для громадян України та осіб, постійно приживаючих в Україні, чим порушив вимоги пункту 2.1а ПДР України та пункт 30 Постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року №511, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП. Вказаною постановою до позивача застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень.

Позивач та його представник заперечують обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення, викладені в оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення, а також як на підставу протиправності винесеної постанови, посилаються на недотримання інспектором процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Згідно п.2.1а Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

За приписами ч.1 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України). Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі.

Частиною 1 статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП.

Згідно з ч.1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП, була розглянута безпосередньо на місці вчинення правопорушення без складення протоколу про адміністративне правопорушення, що відповідає ст.258 КУпАП, а також змісту Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395.

Пунктом 5 розділу IV Інструкції № 1395 передбачено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

У ст.245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч.2 ст.55 Конституції України та ст.6 КАС України.

Згідно зі ст. 279 КУпАП посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

Статтею 268 КУпАП визначені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Нормами ст.280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, засоби фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, є доказами у справах про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію"(надалі - Закон № 580-VIII), поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Так, положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255цього Кодексу.

Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду з пояснень відповідача - інспектора СРПП Липецького ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області Почуєва К.Ю., відеозапис самого адміністративного правопорушення та розгляду адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 не здійснювався.

Як вказує позивач, під час винесення оскаржуваної постанови відповідач не виконав вимоги щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, не дотримався процедури розгляду справи та фактично не надав йому можливості скористатися правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, зокрема послугами перекладача та юридичною допомогою адвоката. Такі доводи позивача жодним чином не спростовані відповідачами та повністю узгоджуються з матеріалами справи.

Зі змісту паспорту громадянина Російської Федерації серії НОМЕР_2 , виданого 20 березня 2019 року, вбачається, що позивач ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації, має посвідчення водія, яке видане на території Російської Федерації. У судовому засіданні представник позивача пояснив, що ОСОБА_1 не володіє державною мовою та не обізнаний про законодавство України, оскільки є громадянином Російської Федерації, що жодним чином не спростовано відповідачем.

Згідно вимог Конституції України та КУпАП, провадження у справах про адміністративне правопорушення ведеться державною мовою. Участь перекладача в такому провадженні зумовлена конституційною засадою рівності перед законом, за якою, серед іншого, не допускається привілеїв чи обмежень (в т. ч. й у процесуальних правах, передбачених КупАп) за мовними ознаками. Проявом принципу «рівності можливостей», згідно з яким кожна сторона під час розгляду справи повинна мати рівні можливості і жодна із сторін не повинна мати якихось вагомих переваг над опонентом. Залучення перекладача під час розгляду справ має на меті забезпечити особам, які беруть участь у кримінальному провадженні та не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, можливість користуватися рідною мовою або іншою мовою, якою вони володіють.

Отже, можливість користуватися послугами перекладача, якщо особа не володіє мовою, якою ведеться провадження, це є правом такої особи, яке закріплене на конституційному рівні та прямо передбачене статтею 268 КУпАП, і забезпечення дотримання такого права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення є обов`язком останнього. Враховуючи викладене, суд не приймає до уваги доводи Почуєва К.Ю. про те, що він не пропонував ОСОБА_1 скористатися послугами перекладача, оскільки спілкувався з останнім російською мовою.

Крім того, одним із прав, гарантованих статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є право на захист/юридичну допомогу, таке право становить одну з основоположних засад справедливого розгляду. Відповідно до частини другої статті 271 КУпАП інтереси потерпілого може представляти представник - адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що беручи до уваги особливу вразливість особи на початкових етапах провадження, коли він потрапляє в стресову ситуацію, забезпечення доступу до захисника на ранніх етапах є процесуальною гарантією права не свідчити проти себе та основною гарантією недопущення порушення його прав.

Представник позивача у судовому засіданні зауважив, що позивач бажав скористатися правовою допомогою під час розгляду відносно нього адміністративного матеріалу, про що повідомив інспектора поліції, проте реалізація такого права позивача інспектором забезпечена не була. Такі доводи жодним чином не спростовані відповідачами в ході судового розгляду.

Верховний Суд у своїй постанові від 18 лютого 2020 року у справі №524/9827/16а зазначив, що ненадання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги є підставою для скасування постанови.

Наведене свідчить, що під час винесення оскаржуваної постанови були порушені норми чинного законодавства, які гарантують особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, право на об`єктивний та справедливий розгляд справи. Доказів того, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивачеві були роз`яснені у повному обсязі його права, в тому числі право на перекладача та на правову допомогу, відповідачем суду не надано, такі відомості також відсутні в оскаржуваній постанові.

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини та докази, суд приходить до висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні оскаржуваної постанови не було дотримано вимоги КУпАП.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження своєї позиції, викладеної у постанові про накладення адміністративного стягнення у відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 72 КАС України, а також будь-яких доказів на підтвердження дотримання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи дії відповідача на відповідність вищевказаним критеріям, суд приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення посадовою особою не було дотримано встановленого законом порядку її винесення, а тому вона підлягає скасуванню у судовому порядку.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286КАС України.

Згідно з пунктом другим частини третьої вищенаведеної статті Кодексу, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

На підставі викладеного, враховуючи, що підставою скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення є порушення відповідачем процедури розгляду справи, наявність або відсутність вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, судом не встановлювались. Крім того, сторонами в ході судового розгляду не було надано достатніх даних, необхідних для вирішення питання щодо наявності або відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, на які посилаються сторони у позові та відзиві на позов, у тому числі позивачем та його представником не надано до суду посвідки на постійне проживання позивача на території України, яка була підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Враховуючи викладене, з урахуванням встановлених КАС України завдань адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про необхідність надіслання справи про адміністративне правопорушення у відношенні позивача на новий розгляд до компетентного органу, а саме - до Харківського відділу поліції Головного управління поліції в Харківській області.

Керуючись ст.ст.2, 5, 7, 8, 9, 72-78, 241-246, 286, 293 КАС України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до інспектора СРПП Липецького ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції Почуєва Костянтина Юрійовича, Головного управління Національної поліції у Харківській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №420710 від 17 квітня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 126 КУпАП направити на новий розгляд до Харківського відділу поліції Головного управління поліції в Харківській області.

Судові витрати по справі віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина Російської Федерації серії НОМЕР_2 , виданий 20 березня 2019 року, адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: інспектор СРПП Липецького ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області старший лейтенант поліції Почуєв Костянтин Юрійович, службова адреса: 62414, Харківська область, Харківський район, с. Слобожанське, вул. Першотравнева, 1.

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Харківській області, , місцезнаходження: 61102, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, буд.5.

Суддя Т.В.Бобко