Справа № 120/1756/20-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2020-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 вересня 2020 р. Справа № 120/1756/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України (вул. Брацлавська, 2а, м.Вінниця, 21100)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державної установи «Вінницької установи виконання покарань №1» (вул. Брацлавська, б. 2, м. Вінниця, 21100)

про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України (далі - відповідач) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державної установи «Вінницької установи виконання покарань №1» (далі - третя особа) про визнання протиправною бездіяльності відповідача, що полягає у невизнанні неправомірними дій адміністрації третьої особи у зв`язку з порушенням законних прав позивача щодо незабезпечення здійснення телефонних розмов 1, 5, 11, 12, 16, 17, 19, 23, 29 липня 2019 року та 23, 29 серпня 2019 року та зобов`язати відповідача вжити заходів щодо усунення третьою особою порушень прав позивача на телефонні розмови.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що згідно з вироком Піщанського районного суду Вінницької області від 21.12.2011 року засуджений до довічного позбавлення волі та відбуває покарання в державній установі «Вінницька установа виконання покарань № 1». У зв`язку з цим позивач 01.07.2019 року та 30.07.2019 року звертався до останнього із заявами про надання можливості здійснити телефонні дзвінки кожного робочого дня у липні місяці 2019 року (1, 2, 3, 4, 5, 8, 9, 10, 11, 12, 15, 16, 17, 18, 19, 22, 23, 24, 25, 26, 29, 30, 31) та у серпні 2019 року (1, 2, 5, 6, 7, 8, 9, 12, 13, 14, 15, 16, 19, 20, 21, 22, 23, 27, 28, 29, 30). Втім, третя особа не забезпечила його право на телефонні розмови 1, 5, 11, 12, 16, 17, 19, 23, 29 липня 2019 року та 23, 29 серпня 2019 року. Таким чином, державною установою «Вінницька установа виконання покарань № 1» порушено право позивача на телефонні розмови, з огляду на що останній звернувся до відповідача зі скаргою на протиправні дії третьої особи. Відповідач, за наслідками її розгляду, листом від 15.10.2019 року № 2.1/502-19/ВП, не провівши належну перевірку, вказав про відсутність порушень законних прав позивача та не визнав неправомірними дії адміністрації державної установи «Вінницька установа виконання покарань № 1» щодо незабезпечення права позивача на телефонні розмови. У зв`язку з цим, позивач вважає, що вищевказана бездіяльність відповідача є протиправною, тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 28.04.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви.

08.05.2020 року за вх. № 12688/20 представником позивача через канцелярію суду подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 13.05.2020 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також витребувано у відповідача належним чином засвідчені матеріали перевірки звернення позивача щодо незабезпечення його права третьою особою на здійснення телефонних розмов у липні-серпні 2019 року, належним чином засвідчену копію заяви позивача від 01.07.2019 року та 30.07.2019 року до начальника ДУ «Вінницька установа виконання покарань № 1» про надання йому телефонних розмов за період липень-серпень 2019 року та виписку із журналу обліку телефонних розмов відносно позивача за період липень-серпень 2019 року.

03.06.2020 року за вх. № 14998/20 відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги вважає необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. По суті спірних правовідносин, відповідач повідомив, що згідно матеріалів проведеної службової перевірки звернень позивача встановлено, що в установі виконання покарань забезпечується надання засудженим до довічного позбавлення волі права на телефонні розмови (у т.ч. у мережах рухомого (мобільного) зв`язку) без обмеження їх кількості та під контролем адміністрації. З метою надання рівної можливості всім засудженим скористатись своїм правом на спілкування, телефонні розмови надаються згідно заяв, по черговості, відповідно до внутрішніх постів відділення. Згідно довідки начальника відділення соціально-психологічної служби сектора для тримання чоловіків засуджених до довічного позбавлення волі позивачеві відповідно до записів журналу № 6640н обліку телефонних розмов засуджених корпусного відділення № 3, 14 разів протягом липня та 19 разів протягом серпня 2019 року надавались телефонні розмови.

На виконання вимог ухвали від 13.05.2020 року відповідачем до відзиву додано витребувані судом документи.

Одночасно за вх. № 14992/20 відповідачем через канцелярію суду подано клопотання про залучення у якості третьої особи у даній справі Державної установи «Вінницької установи виконання покарань №1» з мотивів того, що рішення у цій справі може вплинути на права та обов`язки останньої, оскільки позивач у цій установі відбуває покарання.

12.06.2020 року за вх. № 15915 представником позивача через канцелярію суду подано відповідь на відзив, в якому останній підтримав свої доводи, викладені у позовній заяві.

18.06.2020 року за вх. № 16394 відповідачем надано до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких повідомив, що з метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених, які відбувають покарання в установі, тривалість розмови одного засудженого не має перевищувати 15 хвилин. Разом з тим, на корпусному відділенні № 3, де утримується позивач знаходиться більше 100 засуджених до довічного позбавлення волі, які щоденно надають близько 40-50 заяв на проведення телефонних розмов. Відповідно до записів журналу обліку телефонних розмов засуджених № 6640н протягом червня 2019 року було надано 697 телефонних розмов, протягом липня 2019 року - 809, серпня 2019 року - 917.

Ухвалою суду від 03.07.2020 року залучено до участі у справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Державну установу «Вінницьку установу виконання покарань №1» та надано час для подання пояснень на позовну заяву в порядку ст. 165 КАС України.

Ухвалою від 03.07.2020 року змінено назву установи відповідача на Центрально-Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції.

14.07.2020 року за вх. № 18937 представником позивача через канцелярію суду подано заяву, в якому останній повідомив, що на виконання вимог ухвали від 03.07.2020 року третій особі надано примірник позовної заяви з додатками.

Третя особа у встановлений судом строк пояснення на позовну заяву не надала, відповідно суд у відповідності до положень ч. 6 ст. 162 КАС України вирішує справу за наявними матеріалами.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Позивач звернувся до відповідача зі скаргою на дії працівників третьої особи щодо не забезпечення його права на телефонні розмови.

Відповідач, за наслідками розгляду звернення позивача, листом від 15.10.2019 року за вих. № 2.1/502-19/П-30/11 повідомив, що перевіркою порушень законних прав та неправомірних дій з боку адміністрації третьої особи не виявлено. Додатково зазначив, що телефонні розмови в установі виконання покарань надають у відповідності з вимогами розділу XIV наказу Міністерства юстиції України від 28.08.2018 року № 28235 «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань», а саме без обмеження їх кількості у визначений розпорядком дня час. З метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених, які відбувають покарання в установі, тривалість розмови одного засудженого не має перевищувати 15 хвилин.

Будучи переконаним, що його права на телефонні розмови порушені та не погоджуючись з тим, що відповідачем не вжито жодних заходів задля відновлення його порушених прав на телефонні дзвінки, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду (ч. 3 ст. 63 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Кримінально-виконавчого кодексу України).

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду (ч. 1, 2 ст. 7 Кримінально-виконавчого кодексу України).

На осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу (ч. 2 ст. 151 Кримінально-виконавчого кодексу України).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що державою гарантовано права, свободи і законні інтереси засуджених, які користуються усіма правами людини та громадянина за винятком обмежень, визначених Кримінально-виконавчим кодексом України, законами України і встановлених вироком суду.

Перелік прав та обов`язків засуджених до позбавлення волі наведено у ст. 107 Кримінально-виконавчого кодексу України, ч. 1 якої визначено, що засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України, в тому числі й здійснювати листування з особами, які знаходяться за межами колоній, вести з ними телефонні розмови, у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку, користуватися глобальною мережею Інтернет.

Особливості реалізації права засуджених на телефонні розмови врегульовано ст. 110 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Ч. 5 згаданої статті передбачено, що засудженим надається, в тому числі й під час перебування в стаціонарних закладах охорони здоров`я, право на телефонні розмови (у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку) без обмеження їх кількості під контролем адміністрації, а також користуватися глобальною мережею Інтернет. Телефонні розмови оплачуються з особистих коштів засуджених. Телефонні розмови між засудженими, які перебувають у місцях позбавлення волі, забороняються. Телефонні розмови та користування у глобальній мережі Інтернет оплачуються з особистих коштів засуджених. Телефонні розмови проводяться протягом дня у вільний від роботи час та поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну, а за необхідності та за погодженням з адміністрацією - у будь-який час.

Водночас, ч. 8 ст. 110 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що порядок організації побачень, телефонних розмов, користування мережею Інтернет встановлюється Міністерством юстиції України.

На реалізацію положень ст. 107 та 110 Кримінально-виконавчого кодексу України наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 року № 2823/5 затверджені Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, згідно з п. 2 р. 2 яких засуджені мають право вести телефонні розмови у порядку, встановленому розділом XІV цих Правил. Від так, р. XІV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 року № 2823/5, деталізовано особливості реалізації прав засуджених на телефонні розмови.

Так, п. 2 вказаного розділу передбачено, що адміністрація установи виконання покарань забезпечує надання засудженим телефонних розмов без обмеження їх кількості у визначений розпорядком дня час. З метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених, які відбувають покарання в установі, тривалість розмови одного засудженого не має перевищувати 15 хвилин.

Для проведення телефонних розмов у визначеному адміністрацією установи виконання покарань місці встановлюються таксофони та забезпечується наявність засобів рухомого (мобільного) зв`язку, які знаходяться на обліку установи.

Телефонні розмови проводяться за рахунок засудженого під контролем представника адміністрації установи виконанням покарань протягом дня у вільний від роботи час і поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну. За необхідності та за погодженням з адміністрацією установи виконання покарань телефонну розмову може бути надано у будь-який час.

Телефонні розмови надаються засудженому за його письмовою заявою, в якій зазначаються місцезнаходження, телефонний номер абонента та тривалість розмови.

У разі якщо засуджений набирає телефонний номер абонента, який не зазначений у заяві, вживає під час телефонної розмови нецензурні слова, телефонна розмова припиняється, про що робиться відмітка на заяві засудженого.

Факт телефонної розмови засудженого реєструється у журналі обліку телефонних розмов засуджених.

Системний аналіз вказаних приписів свідчить про те, що адміністрація установи виконання покарань забезпечує право засуджених на телефонні розмови, не обмежуючи при цьому їх кількості у визначений розпорядком дня час; однак, з метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених підзаконним нормативним актом передбачено обмеження тривалості розмови засудженого, що не може перевищувати 15 хвилин.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 01.07.2019 року звернувся до третьої особи із заявою про надання йому можливості здійснення телефонних дзвінків кожного робочого дня цього календарного місяця, а саме: 1, 2, 3, 4, 5, 8, 9, 10, 11, 12, 15, 16, 17, 18, 19, 22, 23, 24, 25, 26, 29, 30 та 31 липня 2019 року.

30.07.2019 року позивач звернувся до третьої особи із заявою про надання йому можливості здійснення телефонних дзвінків кожного робочого дня наступного календарного місяця, а саме: 1, 2, 5, 6, 7, 8, 9, 12, 13, 14, 15, 16, 19, 20, 21, 22, 23, 27, 28, 29 та 30 серпня 2019 року.

Факт телефонної розмови засудженого реєструється у журналі обліку телефонних розмов засуджених.

З фотокопій журналу обліку телефонних розмов засуджених державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» № 6640н вбачається, що позивачеві надавалися телефонні розмови у липня (2, 3, 14, 8, 9, 10, 15, 18, 22, 24, 25, 26, 30 та 31) та серпні (1, 2, 5, 6, 7, 8, 9, 12, 13, 14, 15, 16, 19, 20, 21, 22, 27, 28 та 30) 2020 року.

Ці факти також підтверджені й довідками третьої особи про надання телефонних розмов засудженому до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 , 1990 року народження, протягом серпня 2019 року та липня 2019 року відповідно.

Таким чином, третьою особою не забезпечено право позивача на телефонні розмови 1, 5, 11, 12, 16, 17, 19, 23, 29 липня 2019 року та 23, 29 серпня 2019 року. Це, в свою чергу, стало причиною звернення позивача з відповідними заявами до відповідача та до Вінницької місцевої прокуратури з проханням вжити необхідних заходів для забезпечення його права на телефонні розмови. Відповідач за наслідками проведення перевірки повідомив, що порушень законних прав позивача на телефонні розмови та неправомірних дій з боку адміністрації третьої особи не виявлено.

У цьому контексті суд звертає увагу на те, що ч. 5 ст. 110 Кримінально-виконавчого кодексу України та п. 2 р. XІV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 року № 2823/5, не обмежено засуджених у кількості телефонних розмов у відведений для цього час, натомість, обмеження стосується лише тривалості розмови.

Варто також згадати рішення Європейського суду з прав людини у справі «Тросін проти України», заява № 39758/05, від 23 лютого 2012 року, пункт 39, у якому зазначено, що Суд повторює, що тримання під вартою або будь-який захід, яким особа позбавляється свободи, тягне за собою невід`ємні обмеження щодо приватного та сімейного життя. Проте, важливим елементом права ув`язненого на повагу до його сімейного життя є надання йому державними органами можливості або, за потреби, допомоги у підтриманні зв`язків зі своїми близькими.

Таким чином, можна дійти висновку, що протягом дня засудженим гарантується право на здійснення телефонних розмов у відведений для цього час без обмеження їх кількості; водночас, тривалість телефонних розмов обмежена з метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених, які відбувають покарання в установі.

З матеріалів справи слідує, що третьою особою не надано позивачеві право на здійснення телефонних дзвінків 1, 5, 11, 12, 16, 17, 19, 23, 29 липня 2019 року та 23, 29 серпня 2019 року з певних об`єктивних причин, але це є порушенням прав останнього. Разом з тим, відповідач такі дії третьої особи протиправними не визнав та вказав, що порушень прав позивача на телефонні розмови не має. Вказане спростовуються наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами, які власне були надані відповідачем.

Але при цьому суд зазначає, що згідно загальних засад права бездіяльність - це пасивна поведінка особи, тобто коли будь-яка особа не вчиняє ніяких дій.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що у даному випадку, відповідач здійснив службову перевірку інформації, викладеної позивачем, а також визнав відсутність порушень вимог законодавства в частині надання телефонних розмов позивачеві з боку працівників третьої особи, тобто вчинив активну поведінку. Таким чином, у даному випадку, відсутня будь-яка бездіяльність відповідача.

За таких обставин, позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача, що полягає у невизнанні неправомірними дій адміністрації третьої особи у зв`язку з порушенням законних прав позивача щодо незабезпечення здійснення телефонних розмов 1, 5, 11, 12, 16, 17, 19, 23, 29 липня 2019 року та 23, 29 серпня 2019 року не підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язати відповідача вжити заходів щодо усунення третьою особою порушень прав позивача на телефонні розмови, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось, дійсно відбулось порушення прав позивача на телефоні розмови, але це порушення відбулось ще у липні, серпні 2019 року. Позивач не навів у позовній заяві доводів щодо обґрунтування вказаної позовної вимоги. На теперішній час суду не надано доказів порушення прав позивача та телефонні розмови у подальшому. Крім цього, суд не може вирішувати спір на майбутнє.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані докази, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, судом не встановлено, питання про розподіл судових витрат у справі не вирішується.

Керуючись Конституцією України, Кримінально-виконавчим кодексом України, наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 року № 2823/5 «Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань» та ст. 2, 9, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державної установи «Вінницької установи виконання покарань №1» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач - Центрально-Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України (вул. Брацлавська, 2а, м. Вінниця, 21100)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна установа «Вінницька установа виконання покарань №1» (вул. Брацлавська, б. 2, м. Вінниця, 21100)

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 01.09.2020 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна