Справа № 640/4471/19
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2020-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

01 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 640/4471/19

адміністративне провадження № К/9901/13762/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,

суддів - Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 8 листопада 2019 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 8 квітня 2020 року у справі №640/4471/19 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

І. Суть справи

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 8 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 8 квітня 2020 року, у справі №640/4471/19 задовольнив позов, а саме:

- визнав протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо виплати компенсації за порушення строку перерахування коштів по виконавчому листу, виданому Голосіївським районним судом міста Києва 20 січня 2016 року у справі №752/9068/15-ц;

- зобов`язав Державну казначейську службу України виплатити ОСОБА_1 компенсацію за порушення строку перерахування коштів при виконанні виконавчого листа, виданого Голосіївським районним судом міста Києва від 20 січня 2016 року у справі №752/9068/15-ц, на підставі рішення Державної казначейської служби України про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів від 23 січня 2019 року №1 у розмірі: 33 620,61 грн.

Суди встановили, що спірні правовідносини виникли у зв`язку із нездійсненням Державною казначейською службою України виплати ОСОБА_1 компенсації за порушення строку перерахування коштів при виконанні виконавчого листа, виданого Голосіївським районним судом міста Києва від 20 січня 2016 року у справі №752/9068/15-ц, на підставі рішення Державної казначейської служби України про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів від 23 січня 2019 року №1 у розмірі: 33 620,61 грн.

Суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов до висновку, що недостатність коштів не є підставою для невиконання судового рішення, а невиконання рішення у межах тримісячного строку має своїм наслідком виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду відповідно до статей 1, 3, 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а також Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року №845, і Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2014 року №440.

Отже, доводи відповідача про недостатнє асигнування за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» є безпідставними. Несплата компенсації за невиконання судового рішення на підставі відсутності бюджетних коштів не може бути причиною невиконання відповідачем своїх зобов`язань.

У своїй касаційній скарзі Державна казначейська служба України просить скасувати судові рішення судів першої і апеляційної інстанцій, постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Також скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 16 червня 2020 року визнані поважними причини пропуску скаржником строку на касаційне оскарження та поновлений такий строк. Разом з цим, касаційна скарга була залишена без руху зі встановленням особі, яка її подала, строку для усунення недоліків шляхом надання до суду документа про сплату судового збору.

На виконання цієї ухвали та в межах встановленого у ній десятиденного строку, скаржник направив до суду платіжне доручення №989 від 26 червня 2020 року, а тому касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»), що дає змогу суду вирішити питання про відкриття або відмову у відкритті касаційного провадження.

Ознайомившись з доводами касаційної скарги, Верховний Суд вважає за потрібне відмовити у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

ІІ. Мотиви Верховного Суду

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас, за пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не оскаржуються у касаційному порядку судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відкриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції вирішив здійснювати розгляд цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження, а відтак ухвалені у цій справі судові рішення не оскаржуються у касаційному порядку, за винятком зазначених вище випадків.

Отже, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес, або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

У касаційній скарзі скаржник посилається на те, що зазначена справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд прийшов до висновку, що обґрунтовані посилання на існування обставин, передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України, у касаційній скарзі відсутні й такі обставини не встановлені Верховним Судом з поданих матеріалів касаційної скарги.

До того ж, доводи касаційної скарги щодо виплати належної позивачу компенсації за несвоєчасне виконання судового рішення безпосередньо в порядку черговості Верховний Суд визнає необґрунтованими, оскільки законодавчі приписи, які встановлюють черговість виконання рішень (пункти 3, 48, 50-52 Порядку №845), визначають порядок виконання саме судових рішень на підставі відповідних виконавчих документів, а не рішень Казначейства про виплату компенсації. Аналогічна правова позиція вже була висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 3 вересня 2019 року у справі №826/18505/16, від 11 лютого 2020 року у справі №807/519/17 та від 30 квітня 2020 року №766/7772/17.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 8 листопада 2019 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 8 квітня 2020 року у справі №640/4471/19 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Н.М. Мартинюк

А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко,

Судді Верховного Суду