Справа № 640/12153/20
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2020-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Костюк Л.О. та Чаку Є.В.,

за участю секретаря - Король Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2020 року про забезпечення адміністративного позову у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СУБОС-ТЕХНО» до Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі, за участю третіх осіб - Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРПАТНАФТОХІМ», про визнання протиправним та нечинним рішення,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2020 року ТОВ «СУБОС-ТЕХНО» звернулося до суду з позовом, у якому просило визнати протиправним, незаконним та нечинним рішення Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі від 22 травня 2020 року № СП-445/2020/4411-03, яким вирішено застосувати попередні спеціальні заходи щодо імпорту в Україну товару незалежно від країни походження та експорту за таким описом: поліетилен з питомою густиною 0,94 або більше, що класифікується за кодами 3901 20 10 00, 3901 20 90 00 згідно з УКТЗЕД; полівінілхлорид, що класифікується за кодами 3904 10 00 00, 3904 21 00 00, 3904 22 00 00 згідно з УКТЗЕД.

Також позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії рішення Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі від 22 травня 2020 року № СП-445/2020/4411-03.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2020 року вказану заяву було задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, третя особа - Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні заяви. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права. Скаржник вказує на те, що суд не встановив ознак очевидної протиправності рішення Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі від 22 травня 2020 року № СП-445/2020/4411-03. Також просить врахувати, що законом встановлений порядок повернення надмірно сплачених митних платежів, тому у разі задоволення позову для поновлення прав позивача не потрібно докладати значних зусиль та витрат. Крім того скаржник вважає, що ТОВ «СУБОС-ТЕХНО» не є імпортером, а отже особою, яка сплачує ввізне мито.

Відзив на апеляційну скаргу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від інших учасників справи до суду не надходив.

Під час судового засідання представник третьої особи - Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник позивача - ТОВ «СУБОС-ТЕХНО» заперечував проти апеляційної скарги та просив суд відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що суд першої інстанції постановив законну і обґрунтовану ухвалу, а підстави для її зміни чи скасування - відсутні.

Представник третьої особи - «КАРПАТНАФТОХІМ» підтримав апеляційну скаргу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України.

Відповідач - Міжвідомча комісія з міжнародної торгівлі була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, проте явку свого представника у судове засідання не забезпечила та про причини неявки суду не повідомила. За таких обставин колегія суддів, керуючись ч. 2 ст. 313 КАС України, вирішила розглядати справу за відсутності представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України задовольнити, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2020 року - скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що Міжвідомча комісія з міжнародної торгівлі прийняла рішення від 21 лютого 2020 року № СП-440/2020/4411-03, яким на підставі заяви ТОВ «КАРПАТНАФТОХІМ» (м. Калуш) порушила спеціальне розслідування щодо імпорту в Україну товару незалежно від країни походження та експорту, що має такий опис: полімерні матеріали, зокрема, поліетилен з питомою густиною 0,94 або більше та полівінілхлорид, не змішаний з іншими речовинами, що можуть класифікуватися згідно з УКТ ЗЕД за кодами 3901 20 90 00 та 3904 10 00 00.

Рішення Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі від 22 травня 2020 року № СП-445/2020/4411-03 було вирішено застосувати попередні спеціальні заходи щодо імпорту в Україну товару незалежно від країни походження та експорту за таким описом: поліетилен з питомою густиною 0,94 або більше, що класифікується за кодами 3901 20 10 00, 3901 20 90 00 згідно з УКТЗЕД; полівінілхлорид, що класифікується за кодами 3904 10 00 00, 3904 21 00 00, 3904 22 00 00 згідно з УКТЗЕД. Згідно мотивувальної частини рішення, попередні спеціальні заходи застосовуються у вигляді спеціального мита у розмірі 18% щодо імпорту в Україну зазначеного товару незалежно від країни походження та експорту. Не підлягає застосуванню попередніх спеціальних заходів імпорт в Україну товару походженням з таких країн: Республіка Ісландія, Князівство Ліхтенштейн, Королівство Норвегія, Швейцарська Конфедерація, Чорногорія, Азербайджанська Республіка, Республіка Вірменія, Республіка Білорусь, Республіка Казахстан, Киргизька Республіка, Республіка Молдова, Республіка Таджикистан, Туркменістан, Республіка Узбекистан, Ісламська Республіка Афганістан, Ангола, Бангладеш, Бенін, Бутан, Буркіна-Фасо, Бурунді, Камбоджа, Центральноафриканська Республіка, Чад, Союз Коморських Островів, Демократична Республіка Конго, Джибуті, Держава Еритрея, Федеративна Демократична Республіка Ефіопія, Гамбія, Гвінея, Гвінея-Бісау, Гаїті, Республіка Кірибаті, Лаоська Народно-Демократична Республіка, Королівство Лесото, Республіка Ліберія, Мадагаскар, Малаві, Малі, Мавританія, Мозамбік, М`янма, Непал, Нігер, Руанда, Демократична Республіка Сан-Томе і Принсіпі, Сенегал, Сьєрра-Леоне, Соломонові Острови, Федеративна Республіка Сомалі, Республіка Південний Судан, Республіка Судан, Демократична Республіка Східний Тимор, Того, Тувалу, Уганда, Об`єднана Республіка Танзанія, Вануату, Єменська Республіка, Замбія.

Відповідно до листа від 18 березня 2020 року № 4412-07/18834-07 Департамент захисту національного виробника Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України зареєстрував 56 заінтересованих сторін в спеціальному розслідуванні, до яких належить також ТОВ «СУБОС-ТЕХНО» як імпортер.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення дії Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі від 22 травня 2020 року № СП-445/2020/4411-03, ТОВ «СУБОС-ТЕХНО» обґрунтовувало свої вимоги тим, що воно є компанією імпортером, яка займається оптовою торгівлею полімерними матеріалами та має тривалі відносини з іноземними постачальниками.

Заявник вважає, що комісія протиправно застосовано заходи щодо товару, який навіть не є об`єктом спеціального розслідування, позаяк згідно її рішення від 21 лютого 2020 року № СП-440/2020/4411-03 спеціальне розслідування порушене щодо імпорту в Україну товарів, що можуть класифікуватися згідно з УКТ ЗЕД за кодами 3901 20 90 00 та 3904 10 00 00. В свою чергу попередні спеціальні заходи були застосовані щодо імпорту товару, що класифікується за кодами 3901 20 10 00, 3901 20 90 00, 3904 10 00 00, 3904 21 00 00, 3904 22 00 00 згідно з УКТЗЕД.

Позивач просив урахувати, що ТОВ «КАРПАТНАФТОХІМ» виробляє дві марки полівінілхлориду суспензійного: марки KSR-67 (призначений для виробництва жорсткого, напівжорсткого і пластифікованого ПВХ, труб, профілів, плівок, листів) та марки KSF-70 (призначений для виробництва пластифікованих плівок, профілів, ізоляції, деталей виготовлених литтям під тиском). В той же час українські підприємства, що використовують у своєму виробництві поліетилен та полівінілхлорид, є споживачами в тому числі інших марок та видів поліетилену та полівінілхлориду ніж виробляє ТОВ «КАРПАТНАФТОХІМ». За переконанням заявника, прийняттям оскаржуваного рішення фактично українським підприємствам нав`язується товар ТОВ «КАРПАТНАФТОХІМ», який не може ними бути використаний для власного виробництва, а відтак підприємства будуть сплачувати 18% мита, які будуть навантаженням на кінцевого споживача - населення України.

З огляду на викладене ТОВ «СУБОС-ТЕХНО» просить зупинити дію рішення від 22 травня 2020 року № СП-445/2020/4411-03, оскільки воно негативним чином вплине на ведення господарської діяльності, змусить переглянути виробничі плани і нести непередбачувані витрати/збитки, зокрема за укладеними контрактам з поставки відповідного товару, що негативно вплине на економічну діяльність підприємства, на інвестиції та зайнятість працівників, а для відновлення порушених прав, в разі задоволення позову, необхідно буде докласти значних зусиль.

Приймаючи рішення про задоволення заяви ТОВ «СУБОС-ТЕХНО» про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення очевидно створює небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача шляхом обмеження права здійснювати господарську діяльність, зокрема: спричиняє суттєве ускладнення виконання ним обов`язків щодо поставки замовленого українськими контрагентами товару по цінам та на умовах, що існували до моменту прийняття рішення; обмежує можливості позивача отримувати дохід від підприємницької діяльності, через неможливість реалізації, на відповідних умовах, замовленого та придбаного товару, імпорт якого в Україну є об`єктом відповідного спеціального розслідування; створює очевидну небезпеку заподіяння заявнику збитків через необхідність сплати спеціального мита у розмірі 18 % щодо імпорту в Україну товару, який був придбаний позивачем для поставки на територію України до прийняття даного рішення.

Також суд першої інстанції зазначив, що без вжиття заходів забезпечення позову для відновлення порушених прав у разі задоволення позову товариству необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, зокрема, для повернення сплачених сум спеціального мита, встановленого рішенням, а також щодо відновлення господарської діяльності з поставок товару, імпорт якого в Україну є об`єктом відповідного спеціального розслідування.

Колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Зі змісту заяви вбачається, що ТОВ «СУБОС-ТЕХНО» посилалося на наявність кожної з підстав, передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України для вжиття заходів забезпечення позову, проте суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Очевидних ознак протиправності рішення від 22 травня 2020 року № СП-445/2020/4411-03 суд першої інстанції не встановив.

Перевіряючи обґрунтованість висновку суду про наявність передбачених п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України підстав для забезпечення позову, колегія судів враховує, що за правилами ч. 2 ст. 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 25 червня 2020 року у справі № 520/1545/19 наголосив на тому, що підстави забезпечення позову є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. Ухвала про забезпечення позову повинна бути судом вмотивована, а саме із зазначенням висновків про існування обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі, а також із зазначенням висновку про те, у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.

У постанові від 25 березня 2020 року у справі №240/9592/19 Верховний Суд зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. При цьому заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами. У свою чергу співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

За висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 640/110/20, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, з наслідками, які настануть внаслідок, зокрема, зупинення дії оскаржуваного адміністративного акта. Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас, для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у ч. 2 ст. 150 КАС України.

Перевіряючи відповідність оскаржуваної ухвали вимогам ст.ст. 150, 151 КАС України з урахуванням зазначених правових висновків Верховного Суду, колегія суддів враховує, що рішення чи дії суб`єктів владних повноважень мають певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Механізм захисту інтересів національного товаровиробника, засади і порядок порушення та проведення спеціальних розслідувань фактів зростання імпорту в Україну незалежно від країни походження та експорту товару, що заподіює значну шкоду або загрожує заподіянням значної шкоди національному товаровиробнику, за результатами яких можуть застосовуватися спеціальні заходи, визначає Закон України «Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну».

За змістом ст. 11 вказаного Закону не раніше ніж через 45 днів від дати порушення спеціального розслідування Комісія може простою більшістю голосів прийняти рішення про застосування попередніх спеціальних заходів. Строк застосування попередніх спеціальних заходів не може перевищувати 200 днів та не може перевищувати строку проведення спеціального розслідування. Попередні спеціальні заходи відповідно до цього Закону застосовуються шляхом запровадження справляння спеціального мита. У відповідному рішенні Комісії про застосування попередніх спеціальних заходів визначається ставка спеціального мита, що сплачується імпортером товару в Україну. Зазначене мито сплачується незалежно від інших податків і зборів (обов`язкових платежів), у тому числі мита, які, як правило, справляються при імпорті в Україну. Сплата спеціального мита здійснюється у готівковій або безготівковій формі, або шляхом внесення суми мита на депозит або оформлення відповідного боргового зобов`язання, якщо інше не встановлено законодавством України. Кошти на депозит можуть вноситися за місцем знаходження митних органів, які здійснюють митне оформлення товару, що є об`єктом відповідного спеціального розслідування. Порядок внесення цих коштів на депозит встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Одночасно ст. 11 Закону України «Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну» визначає також механізм повернення імпортеру сплачених сум спеціального мита.

Так, у відповідності до п. 1 ч. 5 ст. 11 вказаного Закону у разі, якщо Комісія дійшла висновку, що значну шкоду не заподіяно або немає загрози заподіяння значної шкоди національному товаровиробнику, Комісія на своєму засіданні приймає рішення про скасування попередніх спеціальних заходів. Таке рішення повинно передбачати скасування справляння спеціального мита.

За правилами ч. 6 ст. 11 Закону України «Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну» рішення Комісії, зазначені у частині п`ятій цієї статті, можуть передбачати повернення імпортеру сплачених сум спеціального мита.

Імпортер подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, заяву про повернення сплачених сум спеціального мита протягом 30 днів від дати прийняття рішень Комісії відповідно до частини п`ятої цієї статті. У цій заяві зазначаються митні органи, які здійснювали митне оформлення товару, що обкладався спеціальним митом. До заяви додаються документи, які підтверджують ввезення в Україну цього товару та його митне оформлення протягом строку дії попередніх спеціальних заходів від дати, коли за рішенням Комісії відповідно до частини третьої цієї статті належним чином сплачувалася сума спеціального мита.

Заява про повернення сплачених сум спеціального мита є належно обґрунтованою за умов, що в ній міститься точна інформація про сплачені суми спеціального мита і вона супроводжується всіма митними документами про розрахунки та сплату цих сум. Якщо ця заява не містить зазначеної інформації, вона повертається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, заявнику після її розгляду з мотивованим поясненням.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, терміново направляє Міністерству фінансів України оригінал зазначеної заяви разом з доданими до неї документами, а їх копії - Комісії та Міністерству.

Повернення зазначених сум спеціального мита здійснюється Міністерством фінансів України протягом 90 днів від дати прийняття Комісією відповідного рішення. Якщо заінтересований імпортер не завершив у строки, визначені у цій частині, оформлення документів про повернення сплачених сум спеціального мита, ці суми не підлягають поверненню.

Зазначені норми права вказують на те, що у разі скасування попередніх спеціальних заходів, сплачені суми спеціального мита можуть бути повернуті ТОВ «СУБОС-ТЕХНО» за спеціальною процедурою.

Передбачивши можливість застосування спеціальних заходів, які мають прямий влив на господарську діяльність імпортерів, Закон України «Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну» одночасно визначив механізм поновлення прав таких суб`єктів господарювання у разі, якщо потреба у запровадженні справляння спеціального мита не буде підтверджена.

Наявність такої процедури гарантує дотримання необхідного балансу між забезпеченням прав та інтересів національного товаровиробника та імпортерів. Натомість вжиття судом додаткових заходів у вигляді зупинення дії рішення про застосування попередніх спеціальних заходів призведе до порушення такого балансу, що не відповідає вимогам ч. 2 ст. 151 КАС України.

Під час розгляду і вирішення апеляційної скарги ТОВ «СУБОС-ТЕХНО» колегія суддів виходить із того, що потреба у зверненні до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, із заявою про повернення сплачених сум спеціального мита не може розглядатися як істотне ускладнення на шляху до поновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Доводи ТОВ «СУБОС-ТЕХНО» щодо негативного впливу на господарську діяльність у вигляді збитків під час виконання договорів поставки, які укладені до прийняття рішення від 22 травня 2020 року № СП-445/2020/4411-03 колегія суддів також вважає необґрунтованими.

Верховний Суд у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 826/14951/18 та від 13 травня 2020 року у справі № 640/16714/19 сформулював правову позицію, відповідно до якої підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе можливі втрати інвестицій, виникнення додаткових витрат та інше. Відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. У разі оскарження відповідного акту суб`єкта владних повноважень, особа має право разом з іншими позовними вимогами заявити вимоги про відшкодування спричиненої таким актом шкоди.

Колегія суддів враховує, що згідно зі ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Позивач, здійснюючи операції, пов`язані з імпортом товару на митну територію України, повинен був враховувати ризики можливого застосування спеціальних заходів, передбачених Законом України «Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну».

Сама по собі наявність рішення про запровадження справляння спеціального мита, яке безумовно стосується прав та інтересів позивача, не може свідчити про те, що воно порушує такі права й інтереси. Відповідне рішення буде порушувати права та інтереси ТОВ «СУБОС-ТЕХНО» у тому разі, якщо воно прийняте без дотримання вимог Закону України «Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну». Зазначена обставина підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Разом з тим, як раніше зазначалося, суд першої інстанції не встановив ознак очевидної протиправності рішення Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі від 22 травня 2020 року № СП-445/2020/4411-03. У свою чергу ТОВ «СУБОС-ТЕХНО» не оскаржувало ухвалу суду від 10 червня 2020 року в апеляційному порядку.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що заявник не навів достатнього обґрунтування щодо наявності обставин, за яких невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Подібні висновки були зроблені Верховним Судом у справі № 640/110/20 під час перегляду ухвали про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі від 02 грудня 2019 року № АД-430/2019/4411-03 «Про застосування остаточних антидемпінгових заходів щодо імпорту в Україну прутків з вуглецевої та інших легованих сталей походженням з Республіки Білорусь та Республіки Молдова».

У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову ТОВ «СУБОС-ТЕХНО» були відсутні.

Отже, доводи апеляційної скарги Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній ухвалі та є підставою для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення без додержання норм процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України задовольнити, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2020 року - скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 242, 238, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2020 року - скасувати.

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «СУБОС-ТЕХНО» про забезпечення адміністративного позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді Л.О. Костюк

Є.В. Чаку

Постанова складена у повному обсязі 31 серпня 2020 року.