Справа № 160/7637/20
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2020-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2020 року Справа № 160/7637/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання відповідача призначити йому пенсію за віком з 22.02.2019 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем протиправно, не зважаючи на наявність судового рішення, повторно відмовлено йому в призначенні пенсії за віком, адже на дату звернення з заявою про призначення пенсії загальний трудовий стаж становив складав не менше 26 років, що є достатнім для призначення пенсії відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.07.2020 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників процесу. Тією ж ухвалою суду запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.
Відповідач надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому вказав про відсутність підстав для задоволення позову, враховуючи, що на момент звернення до суду позивач не досяг необхідного пенсійного віку (63 роки), з огляду на те, що у останнього відсутня достатня кількість страхового стажу (не менше 26 років), щоб у свою чергу надало змогу отримувати пенсію за віком після досягнення 60 років.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено та із матеріалів справи слідує, що 16.04.2019 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з письмовою заявою про призначення пенсії за віком.
07.08.2019 року відділом з питань призначення та перерахунків пенсій №3 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення №45/03-7/18, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком позивачу. Мотивом відмови відповідачем визначено те, що загальний страхований страж заявника становить 21 рік 01 місяць 04 дні, а тому право на призначення пенсії за віком у позивача настає після досягнення ним 63 років, тобто, з 22.02.2022 року.
Вказані обставини також підтверджені рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2019 року у справі № 160/9041/19 , яке набрало законної сили 20.12.2019 року.
Так, вказаним судовим актом позов ОСОБА_1 задоволений частково, зокрема: визнано протиправним та скасовано рішення відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №3 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 07.08.2019 року №45/03-7/18. Зобов`язано відділ з питань призначення та перерахунку пенсій №3 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати періоди роботи з 26.02.1997 року по 31.12.1997 року та 01.07.2000 року по 01.10.2000 року до страхового стажу позивача, який дає право на призначення пенсії за віком, також зобов`язано відділ з питань призначення та перерахунку пенсій №3 управління застосування пенсійного законодавства Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 16.04.2019 року, з урахуванням висновків суду.
При цьому, під час розгляду справи, судом встановлено, що на момент звернення до відповідача із відповідною заявою, його страховий складав 25 років 08 місяців 25 днів, до якого були зараховані так періоди: з 01.09.1976 року по 10.02.1979 року навчання у вищих/середніх навчальних закладах; з 18.10.1979 року по 27.07.1983 року; з 28.07.1983 року по 11.06.1992 року; з 12.06.1992 року по 02.02.1997 року; з 01.01.1998 року по 30.06.2000 року; з 02.10.2000 року по 31.12.2003 року; з 01.01.2004 року по 31.03.2004 року.
Також, суд встановив, що періоди роботи позивача з 26.02.1997 року по 31.12.1997 року та 01.07.2000 року по 01.10.2000 року протиправно не увійшли до страхового стажу позивача та зобов`язав Пенсійний орган зарахувати такі періоди.
Тобто, з урахуванням висновків суду у справі № 160/9041/19 загальний страховий стаж позивача складає 26 років 10 місяців 28 днів.
Для перевірки вказаних відомостей судом витребувано у відповідача відомості з Інтегрованої комплексної інформаційної системи ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії щодо здійснення розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 .
Відповідач надав суду витребувані документи, з яких слідує, що розрахований стаж позивача з урахуванням вимог наведеного судового акту складає 22 роки 02 місяці 11 днів, до якого увійшли, зокрема: з 01.09.1976 року по 10.02.1979 року навчання у вищих/середніх навчальних закладах; з 18.10.1979 року по 27.07.1983 року; з 28.07.1983 року по 11.06.1992 року; з 01.01.1998 року по 30.06.2000 року; з 02.10.2000 року по 31.12.2003 року; з 01.01.2004 року по 31.03.2004 року
Разом з тим, матеріали справи містять також відомості з Інтегрованої комплексної інформаційної системи ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії щодо здійснення розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 , відповідно до якого страховий стаж до ухвалення вищенаведеного судового рішення складав 25 років 08 місяці 25 днів.
Таким чином, після виконання судового рішення, вимоги якого містили, серед іншого, зобов`язання відповідача зарахувати відповідні страхові періоди позивача до трудового стажу, такий стаж повинен бути збільшений.
Втім, відповідач незрозуміло з яких причин виключив період трудової діяльності з 12.06.1992 року по 02.02.1997 року із страхового стажу позивача, при цьому не надавши будь-яких пояснень щодо обґрунтованості таких дій.
На переконання суду, такі дії відповідача є протиправними та з цього приводу слід зазначити, що згідно з ст. 48 Кодексу законів про працю України та ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Аналогічна позиція висловлена в постанові Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 року №637 (далі Порядок №637), де регламентовано порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, що також передбачено п. 1.1 Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за №110.
Відповідно до п.2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Згідно п.2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
З огляду на вищенаведені норми, обов`язок щодо заповнення та ведення трудових книжок осіб, працевлаштованих на підприємствах, установах, організаціях, покладається саме на відповідальну особу такого підприємства, установи, організації.
Таким чином, у разі наявності недоліків в записах трудової книжки, особа не має нести відповідальність за підприємство, установу, організацію що вносило такі записи. Адже, на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені в його трудовій книжці. Невідповідність даних, зокрема, таких як: відсутність дати звільнення та дати наказу про звільнення не можуть бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу особи, який дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських та кадрових документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення останнього його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, з метою належного способу захисту порушеного права позивача, а також враховуючи протиправні, свавільні дії відповідача, який на власний розсуд спочатку включає, а у подальшому виключає періоди трудової діяльності позивача з його страхового стажу не сповістивши про такі дії заявника, при цьому не надавши жодних обгрунтувань щодо вчинення таких дій, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 22.02.2019 року, враховуючи, що його звернення відбулось у тримісячний строк з дня отримання права на призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу позивача період роботи з 12.06.1992 року по 02.02.1997 року.
Згідно із статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, понесені судові витрати підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити повністю.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та нарахувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 22.02.2019 року, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 12.06.1992 року по 02.02.1997 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок гривень),80 коп.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна