Справа № 120/3025/20-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2020-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 вересня 2020 р. Справа № 120/3025/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши в письмовому провадженні порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, б. 7, м. Вінниця, 21100)

про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 24.02.2020 року № 551 щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії позивачеві по втраті годувальника в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.01.2020 року № 18 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії позивача по втраті годувальника в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 з 01.01.2020 року на підставі довідки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.01.2020 року № 18 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; зобов`язати відповідача проводити перерахунок пенсії позивача по втраті годувальника в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.11.2018 року у справі № 826/1425/18 її переведено з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 . 17.02.2020 року позивач звернулася до відповідача із заявою про переведення виплати пенсії з Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві до відповідача. Додатково позивач подала заяву про перерахунок пенсії по втраті годувальника в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. З березня 2020 року позивача взято на облік для нарахування пенсії відповідачем, однак перерахунок пенсії позивачеві здійснено не було. У зв`язку з чим вона звернулася до відповідача із запитом щодо стану розгляду заяви про перерахунок пенсії. Відповідач за наслідками розгляду заяви позивача рішенням від 24.02.2020 року № 551 відмовив у проведенні перерахунку пенсії у зв`язку з втратою годувальника з огляду на те, що ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено призначення та обчислення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, виходячи із суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Не погоджуючись з цим, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою від 08.07.2020 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім цього, вказаною ухвалою витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача.

21.07.2020 року за вх. № 19688/20 відповідачем на виконання вимог ухвали від 08.07.2020 року надано до суду оригінал пенсійної справи позивача.

24.07.2020 року за вх. № 20148 відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому останній позов не визнає, вважає його безпідставним та необґрунтованим. По суті спірних правовідносин вказує, що позивач одержує пенсію у зв`язку з втратою годувальника, призначену на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.11.2018 року № 826/14825/18 в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 . При цьому, зазначеним рішенням було зобов`язано призначити пенсію з урахуванням даних довідки від 29.08.2018 року № 157 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. З цього приводу, відповідач вказує, що призначення та обчислення пенсії у зв`язку із втратою годувальника виходячи із сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не передбачено ні ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ні ЗУ «Про судоустрій і статус суддів». Таким чином, обчислення розміру пенсійної виплати позивача здійснюється у спосіб, визначений судом. Між тим, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва не було покладено на органи Пенсійного фонду України зобов`язань щодо подальшого перерахунку пенсії у зв`язку зі зміною суддівської винагороди працюючих на відповідній посаді судді. Відповідач в контексті перерахунку пенсії позивача зазначає, що рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18.02.2020 року визнано таким, що не відповідає Конституції України п. 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII (далі - ЗУ «Про судоустрій та статус суддів»), відповідно до якого право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, мав суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. Таким чином, з моменту прийняття вказаного рішення (з 18.02.2020 року) порядок визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці регулюється ст. 142 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», згідно з якою розмір зазначеної виплати не залежить від факту проходження суддею кваліфікаційного оцінювання або призначення на посаду судді за результатами конкурсу. Проте, у наданій позивачем довідці відображений розмір суддівської винагороди станом на 01.01.2020 року. В той час як після прийняття рішення Конституційним Судом України 18.02.2020 року будь-яких змін розміру складових суддівської винагороди не відбулося. Тож з огляду на це, відповідачем було прийнято рішення про відмову у здійсненні перерахунку пенсії позивачеві.

17.08.2020 року за вх. № 22855/20 позивачем надано до суду відповідь на відзив. Проте, в силу вимог ч. 3 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах цієї категорії заявами по суті є позов та відзив. Відтак, суд не приймає до розгляду та до уваги під час ухвалення рішення по суті відповідь позивача на відзив.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Позивачеві, на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.11.2018 року у справі № 826/14825/18, призначено пенсію по втраті годувальника з 03.07.2018 року в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 згідно даних довідки від 29.08.2018 року № 157 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Позивач знаходиться на пенсійному обліку у відповідача, де й отримує пенсію по втраті годувальника зі щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 .

17.02.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії по втраті годувальника зі щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у зв`язку зі зміною розміру складових суддівської винагороди. До заяви позивач додала копію паспорта, трудової книжки та довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 18 від 20.01.2020 року.

Відповідач, за наслідками розгляду заяви позивача та доданих до неї документів, рішенням № 51 від 24.02.2020 року відмовив позивачеві у здійсненні перерахунку пенсії по втраті годувальника зі щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Відмова мотивована тим, що обчислення розміру пенсійної виплати позивача здійснюється виключно у спосіб, визначений судом. Між тим, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.11.2018 року № 826/14825/18 не було покладено на органи Пенсійного фонду України зобов`язання щодо подальшого перерахунку пенсії у зв`язку зі зміною суддівської винагороди працюючих на відповідній посаді суддів. Крім того, відповідач вказує, що порядок визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці регулюється ст. 142 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів». Зазначеною статтею не передбачено призначення та перерахунок пенсій у зв`язку із втратою годувальника.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Положеннями частини другої ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України).

Ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, визначено, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу.

За змістом ч. 2, 3 вказаної статті непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає ЗУ «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно із ч. 1 ст. 142 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Системний аналіз норм свідчить, що пенсія та довічне грошове утримання судді мають однакову правову природу.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Вищого адміністративного суду України від 21.01.2016 року у справі № 677/2056/14-а.

Так, пенсією є регулярна щомісячна грошова виплата, яка призначається у встановленому державою порядку як захід матеріального забезпечення у зв`язку з настанням певної обставини досягнення пенсійного віку, інвалідності, смерті годувальника. Щомісячне довічне грошове утримання також являє собою регулярну щомісячну грошову виплату, яка призначається при звільненні судді у відставку та виплачувалась територіальним органом Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України як захід матеріального забезпечення.

Окрім того, у цьому контексті суд також вважає за необхідне відмітити, що встановлене державою матеріальне й соціальне забезпечення судді (пенсійне забезпечення та довічне грошове утримання судді) мають спільну мету та призначення й є однією з форм гарантій незалежності судді, що кореспондує ст. 126 Конституції України.

Відповідно ж до норм чинного законодавства України (п. 10 ч. 5 ст. 48, ч. 1 ст. 140 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів») забезпечення незалежності судді досягається в тому числі у спосіб надання певних соціальних гарантій членам їх сімей.

З матеріалів справи слідує, що право позивача на отримання пенсії по втраті годувальника в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 встановлено рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.11.2018 року у справі № 826/14825/18.

Водночас, у зв`язку зі зміною розміру складових суддівської винагороди, позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії по втраті годувальника зі щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Однак відповідач відмовив у здійсненні такого перерахунку з мотивів того, що обчислення розміру пенсійної виплати позивача здійснюється виключно у спосіб, визначений судом. Між тим, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.11.2018 року № 826/14825/18 не було покладено на органи Пенсійного фонду України зобов`язання щодо подальшого перерахунку пенсії у зв`язку зі зміною суддівської винагороди працюючих на відповідній посаді суддів.

У цьому контексті суд вказує, що щомісячне довічне грошове утримання за своєю суттю є регулярною грошовою виплатою у зв`язку із звільненням судді у відставку, яка виплачується територіальними органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України. Водночас пенсія також є регулярною щомісячною грошовою виплатою, яка призначається у визначеному державою порядку як захід матеріального забезпечення у зв`язку з настанням певних обставин, зокрема, досягненням особою пенсійного віку, настанням інвалідності, смертю годувальника. Отже, за даних обставин пенсія по втраті годувальника та щомісячне довічне грошове утримання судді мають фактично одну правову природу. Відповідно, це стосується й правового регулювання.

Водночас, недосконалість чинного національного законодавства не може бути перешкодою для реалізації позивачем права на отримання передбаченої законом соціальної виплати (перерахованої суми пенсії). Інакше це ставить позивача в уразливе та дискримінаційне становище, що не відповідає принципу верховенства права.

Так, відповідно до статті 138 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів", постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1 затверджено Порядок подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України (далі - Порядок № 3-1).

Так, відповідно до п. 1 розділу I цього Порядку заява про призначення (перерахунок) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 1) подається до управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаних управлінь (далі - органи, що призначають щомісячне довічне утримання) через уповноважену особу суду за останнім місцем роботи.

Заява про призначення щомісячного довічного утримання може бути подана суддею особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, завіреної в установленому законодавством порядку.

П. 1-3 розділу II Порядку № 3-1 передбачено, що заява про перерахунок щомісячного довічного утримання та довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 2) або довідка про винагороду судді Конституційного Суду України для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді Конституційного Суду України у відставці (додаток 3) подається до органів, що призначають щомісячне довічне утримання.

У разі надсилання заяви і документів для перерахунку щомісячного довічного утримання поштою, днем звернення за перерахунком вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Звернення за перерахунком щомісячного довічного утримання проводиться в разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді (в разі збільшення розміру винагороди судді Конституційного Суду України), який працює на відповідній посаді.

Згідно з п. 2, 3 розділу III Порядку № 3-1 до заяви про перерахунок щомісячного довічного утримання додається довідка про суддівську винагороду (довідка про винагороду судді КСУ) працюючого судді за відповідною посадою станом на дату, з якої відбулось підвищення розміру суддівської винагороди.

Заява про призначення щомісячного довічного утримання приймається за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу.

Відповідно до п. 2, 3 розділу IV Порядку № 3-1 для призначення (перерахунку) щомісячного довічного утримання подаються оригінали документів.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення щомісячного довічного утримання документами або надання додаткових документів орган, що призначає щомісячне довічне утримання, розглядає подані документи та приймає рішення про призначення щомісячного довічного утримання або відмову в його призначенні відповідно до пункту 5 розділу І цього Порядку.

В силу положень п. 2 розділу V Порядку № 3-1 виплата щомісячного довічного утримання припиняється у випадках, передбачених статтею 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в тому числі у разі смерті пенсіонера).

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яким передбачено можливість проведення такого перерахунку за зверненням судді чи його уповноваженого представника під час отримання суддею щомісячного довічного грошового утримання.

Також суд враховує, що у п. 1 ч. 4 рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п`ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI, зазначив, що у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

При цьому, зміна грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, є підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Отже, зміна розміру раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є також підставою для зміни розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, яка призначена та обчислена виходячи з такого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Крім цього, суд зазначає, що згідно вимог ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачена можливість перерахунку пенсій, визначених цим законом.

Таким чином, позивач має право на перерахунок пенсії по втраті годувальника у зв`язку зі зміною розміру складових суддівської винагороди.

За таких обставин, рішення відповідача від 24.02.2020 року № 551 щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії позивачеві по втраті годувальника в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.01.2020 року № 18 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є протиправним, відповідно позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про скасування рішення відповідача від 24.02.2020 року № 551 щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії позивачеві по втраті годувальника в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.01.2020 року № 18 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок визнання протиправним акта індивідуальної дії та його скасування у повному обсязі чи частково. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання акта індивідуальної дії протиправним, неминучим є його скасування в повному обсязі чи частково.

З огляду на те, що суд позовну вимогу про визнання протиправним рішення відповідача від 24.02.2020 року № 551 щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії позивачеві по втраті годувальника в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.01.2020 року № 18 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці задовольнив, відповідно вимога про його скасування також підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимоги про зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії позивача по втраті годувальника в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 з 01.01.2020 року на підставі довідки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.01.2020 року № 18 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суд зазначає таке.

Кожна особа, відповідно до ст. 5 КАС України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Таким чином, суд може прийняти рішення, яким зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень вчинити на користь позивача певні дії, якщо для їх вчинення виконані всі умови, визначені законом.

У своїх рішеннях Європейський суд дійшов висновку, що захист, який пропонується в статті 13, має поширюватись на всі випадки обґрунтованих заяв про порушення прав і свобод, які гарантуються Конвенцією (наприклад, рішення у справі "Класс та інші проти Федеративної Республіки Німеччини")..

В п. 145 рішення від 1511.1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" ЄСПЛ зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 року).

Крім того, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції, Суд вказує на те, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути:

- незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 06.09.2005 року у справі "Гурепка проти України", п. 59);

- спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26 жовтня 2000 року у справі "Кудла проти Польщі", п. 158; рішення від 16.08.2013 року у справі "Гарнага проти України", п. 29).

Отже, "ефективний засіб правового захисту" в розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Водночас винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній міжнародній нормі.

З огляду на викладене, враховуючи те, що оскаржуване рішення порушує право позивача, гарантоване ст. 1 Протоколу Першого до Конвенції, з метою забезпечення ефективного поновлення порушених прав позивача у спірних правовідносинах, суд доходить висновку, що належним та достатнім способом відновлення порушених прав позивача буде зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії позивача по втраті годувальника в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 на підставі довідки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.01.2020 року № 18 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Разом з тим, позивач у прохальній частині позовної заяви просить здійснити такий перерахунок з 01.01.2020 року.

У цьому контексті суд вказує, що відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зміна розміру пенсії або припинення її виплати членам сім`ї здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому склалися обставини, що спричинили зміну розміру або припинення виплати пенсії.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії по втраті годувальника зі щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у зв`язку зі зміною розміру складових суддівської винагороди 17.02.2020 року.

Таким чином, позивач має право на виплату пенсії у зв`язку з втратою годувальника у зміненому розмірі (відповідно до нового значення щомісячного довічного грошового утримання померлого судді у відставці) з 01.03.2020 року, що є першим числом місяця наступного за тим, у якому склалися обставини, що спричинили зміну розміру пенсії.

Стосовно позовних вимог про зобов`язати відповідача проводити перерахунок пенсії позивача по втраті годувальника в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, суд зазначає наступне.

Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (ст. 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Суд вказує, що вимоги про зобов`язання відповідача проводити перерахунок пенсії позивача по втраті годувальника в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, є передчасними, адже спір в цій частині фактично не існує, відповідно позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на те, що позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у сумі 630 грн. 60 коп..

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про судоустрій та статус суддів», Законом України «Про Конституційний Суд України» та ст. 2, 9, 73-77, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 24.02.2020 року № 551 щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 по втраті годувальника в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.01.2020 року № 18 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 по втраті годувальника в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 з 01.03.2020 року на підставі довідки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.01.2020 року № 18 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 630 грн. 60 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, б. 7, м. Вінниця, 21100)

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 01.09.2020 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна