Справа № 540/220/20
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2020-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/220/20

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Дубровної В.А.,

при секретарі: Мельник О.О.,

за участю представників:

позивача - Глянь В.В.,

відповідача - Саламатіна О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу,

встановив:

I. Зміст позовних вимог

28 січня 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ), в інтересах якої діє адвокат Глянь Валерій Вікторович (далі - представник позивачки) звернулася до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - третя особа, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), у якому з урахуванням уточнення позовних вимог від 11.08.2020 р. просить:

- визнати дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 її сина ОСОБА_2 внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на 11.04.2018 року) - протиправними;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , яка мешкає АДРЕСА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 1 321 500 гривень, що становить 750-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на дату смерті її сина.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

Вказані вимоги представник позивачки обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 є матір`ю військовослужбовця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини, що підтверджується протоколом Військово-лікарської комісії Південного регіону від 14.06.2018 № 195. Представник позивачки вказує, що відповідно до пунктів 1, 2 частини 2 ст. 16 та частини 1 ст. 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у редакції станом на день смерті військовослужбовця, та пункту 4 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служб у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок № 975), ОСОБА_2 , як член сім`ї померлого військовослужбовця, має право на отримання одноразової грошової допомоги. Проте, рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене у протоколі № 167 від 30.11.2019 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , оскільки на час смерті він не був військовослужбовцем.

У судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов.

03.03.2020 року представником відповідача надано відзив на позовну заяву, яким заперечує проти задоволення позову, оскільки на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 не був військовослужбовцем, і норма, діючого законодавства, яка передбачала б виплату одноразової грошової допомоги, у разі, якщо смерть особи настала після звільнення з військової служби (незалежно від причини смерті) на день смерті колишнього військовослужбовця була відсутня. На думку представника відповідача, суд повинен враховувати дату виникнення спірних правовідносин та діюче, на той момент, законодавство, не має права перебирати на себе функції законодавчої гілки влади та поширювати дію норм законів на осіб, яких вони не стосуються.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав вказані заперечення та просив позов залишити без задоволення.

20.02.2020 року представником Херсонського ОВК надано письмові пояснення, в заперечує проти задоволення позову, оскільки 07.10.2019 року позивачка звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_5 з заявою про виплату одноразової грошової допомоги померлого її сина ОСОБА_2 , який був звільнений з військової служби 07.09.2015 р. Проте, на час звернення позивачки діюче законодавство чітко визначало, що виплата здійснюється у разі смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, а смерть настала пізніше ніж визначений законом термін. Таким чином дії відповідача здійсненні у межах наданих повноважень та на підставі діючого Закону України.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 03.02.2020 р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 20 лютого 2020 р.

20.02.2020 р. судом, без виходу до нарадчої кімнати, шляхом занесення секретарем судового засідання до протоколу судового засідання, відкладено розгляд справи до 17.03.2020 р.

Ухвалою суду від 17.03.2020 р. продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, відкладено підготовче засідання на 21.04.2020 р. у зв`язку з запровадженням карантину.

Ухвалами суду від 21.04.2020 р., 14.05.2020 р., 26.05.2020 р. відкладено підготовчі засідання у зв`язку з запровадженням карантину та відповідно призначено дату підготовчого засідання на 26.06.2020 року.

26.06.2020 р. судом, без виходу до нарадчої кімнати, шляхом занесення секретарем судового засідання до протоколу судового засідання, відкладено підготовче засідання до 17.07.2020 р. у зв`язку з неможливістю представника відповідача прибути в судове засідання внаслідок карантину.

Ухвалою суду від 17.07.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті 11.08.2020 року.

В судовому засіданні 11.08.2020 року проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Позивачка ОСОБА_1 , є матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 , виданого 16.12.1974, та має пільги встановлені законодавством України для сімей померлих ветеранів війни, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_3 , виданим Управлінням соціального захисту населення Олешківської РДА, 09.07.2018 р., безтермінове.

Після розірвання шлюбу позивачка набула прізвище ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 11.09.1980 р.

ОСОБА_2 у зв`язку з мобілізацією проходив військову службу у Збройних Силах України з 28.08.2014 р. по 07.09.2015 р..

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини полтова пошта НОМЕР_5 № 192 від 07 вересня 2015 року ОСОБА_2 звільнено з військової служби у запас та з 07.09.2015 р. виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

ОСОБА_2 у період з жовтня 2014 р. по вересень 2015 р. безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, набув учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_6 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 від 13.04.2018 року ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Херсоні, Херсонської області.

Згідно Лікарського свідоцтва про смерть № 518 від 13 квітня 2018 року причиною смерті ОСОБА_2 стала гостра серцево-судинна недостатність, ішемічна хвороба серця, гостра коронарна недостатність.

Відповідно витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 195 від 14 червня 2018 року, захворювання солдата запасу ОСОБА_2 , 1974 р.н., яке стало причиною його смерті, пов`язане із захистом Батьківщини.

07.10.2019 року представник позивачки адвокат Глянь В.В. звернулася до Херсонського ОВК з заявою щодо направлення наданих ОСОБА_1 документів до комісії Міністерства оборони України для прийняття рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомогу у зв`язку із смертю її сина, солдата запасу Збройних Сил України - ОСОБА_2 .

Протоколом засідання Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 167 від 30.11.2019 р. відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги матері померлого внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини, солдата в запасі ОСОБА_2 , оскільки на день смерті він не був військовослужбовцем.

Вважаючи таку відмову відповідача в призначенні одноразової грошової допомоги протиправною, представник позивачки звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

V. Норми права, які застосував суд

Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі в Збройних Силах України, а також членів їх сімей.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до пункту 1 статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі також - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Приписами пунктів 1-3 частини 2 статті 16 Закону №2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби; загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.

При цьому, в розрізі приписів частини 3 статті 16 Закону №2011-XII військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військовозобов`язані та резервісти вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, служби у військовому резерві, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", указами Президента України.

Аналогічні норми закріплені в статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до статті 16 Закону № 2011-XII у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (ч. 2 ст. 161 Закону №2011-XII).

Згідно з пунктом 1 статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її отримання. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 161 цього Закону, від отримання одноразової грошової допомоги її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання.

Пунктами 6, 8 та 9 статті 16 Закону №2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначається Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 (далі - Порядок № 975).

Відповідно до пункту 10 цього Порядку члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), такі документи: 1. заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги; 2. витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу); 3. витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

До заяви додаються копії: документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства; свідоцтва про смерть військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста; свідоцтва про народження військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - для виплати одноразової грошової допомоги батькам загиблого (померлого); свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові); довідки органу реєстрації або відповідного житлово-експлуатаційного підприємства, організації чи органу місцевого самоврядування про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста; сторінок паспортів повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; свідоцтва про народження дитини - для виплати одноразової грошової допомоги дитині; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою); рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті, сільської, селищної ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста); рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) (надають особи. які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні.

Згідно з пунктом 12 Порядку призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Пунктом 13 Порядку № 975 передбачено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до пунктів 14 та 15 Порядку № 975 одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу.

Рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.

Відповідно до пункту " а" ч. 1 ст.16-2 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:

- 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону;

- 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.

VI. Оцінка суду

Предметом спору в даній адміністративні справі є обставини наявності/відсутності підстав для призначення та виплати члену сім`ї одноразової грошової допомоги померлого військовослужбовця внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини, проте на час смерті він не був військовослужбовцем.

В ході розгляду справи, сторони не заперечували, що на день смерті ОСОБА_2 дійсно не був військовослужбовцем і його захворювання, яке призвело до смерті, було безпосередньо пов`язане із виконанням ним обов`язків військової служби, а тому відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України вказані обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Разом з тим, за позицією відповідача та ІНФОРМАЦІЯ_5 правомірність оскаржуваної відмови у призначенні та виплаті матері одноразової грошової допомоги померлого військовослужбовця ОСОБА_2 підтверджується нормами чинного законодавства, які підлягають застосовуванню до спірних правовідносин на час смерті військовослужбовця, а саме, відсутність у статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виплати одноразової грошової допомоги у разі смерті осіб, звільнених зі служби. При цьому, Закон України від 06 вересня 2018 року №2522-УІІІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення соціального захисту військовослужбовців", який набув чинності з 13.10.2018 р., в частині виплати одноразової грошової допомоги у разі, якщо смерть особи настала після звільнення з військової служби (незалежно від причини смерті) не підлягає застосовуванню до спірних правовідносин, які мали місце у квітні 2018 р., відповідно до ст. 58 Конституції України.

Надаючи правову оцінку вказаним позиціям відповідача та третьої особи з урахуванням встановлених судом обставин та норм законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд вказує про таке.

Як зазначалось вище, статтею 16-1 Закону № 2011-XII, у редакції, чинній на день смерті військовослужбовця, передбачено право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги членами сім`ї, у т.ч. батьками, загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста, у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону,

Так, пунктами 1, 2 частини другої цієї статті Закону визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.

Положеннями частини дев`ятої статті 16-3 Закону № 2011-XII визначено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 16-4 Закону № 2011-XII визначено підстави, за якими призначення та виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Нормами цієї статті визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Ці положення кореспондуються з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служб у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок № 975), яку було прийнято на виконання частини другої статті 16-2 та пункту дев`ятого статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що одноразова грошова допомога за своєю правовою природою є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується зокрема членам сім`ї військовослужбовця у разі, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, в тому числі після звільнення такої особи з військової служби.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду ( ч. 5 ст. 242 КАС України).

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 28 січня 2020 року справа № 2240/2957/18 провадження № К/9901/2307/19 в аналогічних правовідносинах дійшов висновку, що " право на отримання одноразової грошової допомоги членами сім`ї військовослужбовця не залежить від наявності останнього на момент смерті статусу військовослужбовця, а безпосередньо пов`язане з наявністю зв`язку між смертю особи та захворюванням, отриманим під час виконанням ним обов`язків військової служби ( п. 32).

При цьому, Верховний Суд у вказаному судовому рішенні відмітив " Норми статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у зв`язку з складністю їх конструкції допускають неоднозначне трактування, внаслідок чого і виник спір. Проте, на переконання суду інше тлумачення вказаної норми, ніж зазначене судом, не відображало б мети законодавця при прийнятті цього закону. Якби законодавець пов`язував право сім`ї на допомогу лише з фактом смерті (загибелі) особи, яка була військовослужбовцем на час смерті, він би обмежився запровадженням норм про наявність відповідного права у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження. Натомість, закон містить також і положення про наявність права на допомогу у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. Отже, можна зробити висновок, що в такому випадку допомога призначається незалежно від часу звільнення з військової служби ( пункти 20-22 постанови).

З урахуванням того, що право на отримання одноразової грошової допомоги членами сім`ї військовослужбовця не залежить від наявності останнього на момент смерті статусу військовослужбовця, а безпосередньо пов`язане з наявністю зв`язку між смертю особи та захворюванням, отриманим під час виконанням ним обов`язків військової служби, суд дійшов висновку про, що позивач на підставі статей 16, 16-1, 16-2, 16-3, 16-4, Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служб у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 набув право на отримання одноразової грошової допомоги.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99 та від 20.03.2002 року № 5-рп/2002).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 року № 5-рп/2002).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи.

Приймаючи до уваги те, що протокол засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 167 від 30 листопада 2019 року комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум є рішенням в розумінні вищевказаного Порядку № 975, суд з огляду на встановлені обставини в ході розгляду справи, вважає наявними підстави визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, яким відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги матері померлого ОСОБА_2 .

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 1 321 500 гривень, що становить 750-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на дату смерті її сина, то суд вказує про таке.

Відповідно до п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Враховуючи, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 від 13.04.2018 року син позивачки ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню законодавство, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги, а саме квітень 2018 року.

Як зазначалось вище, приписами пунктів 1-2 частини 2 статті 16 Закону №2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:

загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;

смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.

Відповідно до статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:

- 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону;

- 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.

Враховуючи, що причиною смерті військовослужбовця ОСОБА_2 , є наслідки захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини, в період проходження ним військової служби, то у даному випадку позивачка має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

При цьому, згідно із ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Згідно з частиною 1статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з абзацу першого частини 5 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, обрання такого способу захисту та відновлення прав позивача як зобов`язання відповідача виплатити одноразову грошову допомогу не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, оскільки за відсутності передбачених законом підстав для відмови відповідач зобов`язаний вчинити такі дії.

З огляду на наведене суд вважає, що в межах даних спірних правовідносин остаточним вирішенням даного спору є зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачці одноразову грошову допомогу у розмірі, передбаченому чинним законодавством.

Разом з тим, суд вважає, необґрунтованими вимоги представника позивачки в частині визнання протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю її сина ОСОБА_2 внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та зобов`язання Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 1 321 500 гривень, що становить 750-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на дату смерті її сина, оскільки судом встановлено, що причиною смерті військовослужбовця ОСОБА_2 , є наслідки захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини, в період проходження ним військової служби, а не під час виконання ним обов`язків військової служби, як це стверджує представник позивачки.

VII. Висновок суду

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що відповідачем не доведено правомірність відмови позивачці у виплаті одноразової грошової допомоги з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а представником позивачки не належним чином обрано спосіб відновлення порушеного права прав позивачки, тому позов підлягає частковому задоволенню.

IX. Розподіл судових витрат

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, питання розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст. 9, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 287 КАС України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (місце реєстрації АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (місце знаходження 03168 м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6, ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце знаходження 73003, м. Херсон, вул. Я. Мудрого, буд. 21, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 її сина ОСОБА_2 внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги матері померлого ОСОБА_2 , викладене у пункті 2 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 167 від 30 листопада 2019 року.

Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 , матері померлого ОСОБА_2 , одноразову грошову допомогу у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

В частині позовних вимог щодо зобов`язання Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , яка мешкає АДРЕСА_2 , одноразову грошову допомогу у розмірі 1 321 500 гривень, що становить 750-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на дату смерті її сина - відмовити.

В частині позовних вимог про визнання дій Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 її сина ОСОБА_2 внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на 11.04.2018 року) протиправними - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 21 серпня 2020 р.

Суддя В.А. Дубровна

кат. 112030000