Справа № 200/14353/19-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2020-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року справа №200/14353/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року у справі №200/14353/19-а (головуючий І інстанції Тарасенко І.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, управління Державної казначейської служби України у м. Слов`янську Донецької області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність пенсійного органу щодо нездійснення нарахування та виплати компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії з 01 січня 2016 року; зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити позивачу розрахунок та виплату компенсації втрати частини грошових доходів, у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії з 01 січня 2016 року, а саме: за наступні дії (бездіяльність) визначені законодавством та судовим рішеннями, постановами:

- щодо постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2019 року по справі 0540/5939/18-а, якою дії (бездіяльність) ГУ ПФУ в Донецькій області визнані протиправними щодо невиплати позивачу пенсії з 01.01.2016 року в повному розмірі без урахування розстрочки, передбаченої постановою КМУ № 103 від 21.02.2018 року та зобов`язано відповідача здійснити виплату пенсії позивачу в повному розмірі з 01.01.2016 року без урахування розстрочки, передбаченої постановою КМУ № 103;

- щодо постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2019 року по справі № 0540/5939/18-а якою рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2018 року змінено в частині розміру відповідних сум грошового забезпечення з 86% на 90% та в іншій частині це рішення залишено без змін, якими дії відповідача визнано протиправними щодо зменшення основного розміру пенсії позивачу до 70% та суд зобов`язав Пенсійний фонд здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу в розмірі 90% з 01.01.2016 року;

- щодо рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року по справі № 200/6588/19-а) яким суд зобов`язав ГУ ПФУ в Донецькій області вирішити питання з приводу проведення індексації пенсії позивача з квітня 2018 року відповідно до Порядку проведення індексації (Постанова КМУ № 1078 від 17.07.2003 року);

стягнути з Державного бюджету України через управління Державної казначейської служби України у м. Слов`янську Донецької області моральну шкоду в розмірі 90000 на користь позивача шляхом зарахування коштів на пенсійну картку « Ощадбанка ».

в обґрунтування позову зазначив, що відповідач-пенсійний орган в порушення діючого законодавства відмовив нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів в зв`язку з порушенням строків виплати пенсії з 01 січня 2016 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо нездійснення ОСОБА_1 нарахування та виплати компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії з 01 січня 2016 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити позивачу розрахунок та виплату компенсації втрати частини грошових доходів, у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії з 01 січня 2016 року, визначених судовими рішеннями: постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2019 року у справі № 0540/5939/18-а; рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07.08.2019 року у справі № 200/6588/19-а.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь позивача 2000 грн. моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу, тобто право на компенсацію позивач набуває в момент отримання доходу.

Позивач просить нарахувати компенсацію на ще невиплачені суми пенсії, що не підпадає під визначення доходів, передбачених законом №2050, за порушення строків виплати яких сплачується компенсація. Жодних рішень про відмову виплатити позивачу компенсацію відповідачем не приймалося, оскільки виплата пенсії за судовими рішеннями ще не відбулася. Таким чином зобов`язання відповідача виплатити компенсацію в даному випадку є передчасними.

Суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача моральну шкоду, оскільки позивачем не надано жодного доказу в її заподіянні.

В частині відмовив в задоволенні позову судове рішення не оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на наведене суд перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача в частині задоволених позовних вимог, не надаючи оцінку судовому рішенню в частині відмови в задоволенні позову.

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, до суду не з`явилися, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 з 22.11.2007 року перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області, як отримувач пенсії за вислугою років, призначеної відповідно до Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Згідно Постанови КМУ від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсії, особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова № 103), Постанови КМУ від 13.02.2008 року № 45, якою затверджений Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно Закону України № 2262-12 (далі - Порядок) та постанови КМУ № 988 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецької області проведено ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 01.01.2016 року.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2019 року по справі № 0540/5939/18-а зобов`язано відповідача здійснити виплату пенсії позивачу в повному розмірі з 01.01.2016 року без урахування розстрочки, передбаченою постановою КМУ № 103.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2019 року по справі 0540/5939/18-а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2018 року змінено в частині та суд зобов`язав пенсійний орган здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі 90% з 01.01.2016 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року по справі № 200/6588/19-а, яке набрало законної сили 07.09.2019 року, зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області вирішити питання з приводу проведення індексації пенсії ОСОБА_1 з квітня 2018 року відповідно до Порядку проведення індексації (№ 1078 від 17.07.2003 року).

11 листопада 2019 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії з 01.01.2016 року, просив здійснити розрахунок та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з наявними порушеннями.(а.с.20-23)

Листом від 22.11.2019 року відповідачем зазначено, що в липні 2018 року позивачу проведено перерахунок пенсії з 01.01.2016 року. Розмір пенсії після перерахунку склав 5220,12 грн.

З січня 2019 року розпочато виплати різниці між новим та старим розміром пенсії в період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року відповідно до Постанови №103.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27.09.2018 року № 0540/5939/18-а позивачу здійснено перерахунок пенсії з 01.01.2016 року у розмірі 90% від грошового забезпечення, розмір якої склав 6711,58 грн. Виплата різниці між отриманою та нарахованою сумою пенсії, обчисленої згідно рішення суду за період з 01.01.2016 року по 29.01.2019 року у загальній сумі 55087,80 грн. буде здійснюватись відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 649.

У березні поточного року на картковий рахунок позивача зараховано доплату за рішенням суду за період з 30.01.2019 року по 28.02.2019 року у загальній сумі 1587,68 грн. Тому, для виплати компенсації втрати частини доходів законних підстав немає.

Щодо виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07.08.2019 року № 200/6588/19-а - Головним управлінням направлено лист до ПФУ про надання роз`яснення щодо нарахування та виплати індексації пенсії позивача з квітня 2018 року. (а.с.15-16)

Слов`янським відділом поліції ГУ НП в Донецькій області за заявою ОСОБА_1 щодо вчинення кримінального правопорушення відповідальними особами ГУ ПФУ в Донецькій області за невиконання рішення та постанови суду, внесені відомості 10.04.2019 року до ЕРДР за ч. 2 ст. 382 Кримінального Кодексу України та проводиться розслідування.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що позивач набуває право на компенсацію втрати частини доходів в зв`язку з порушенням строків їх виплати незалежно від того, чи були такі суми йому попередньо нараховані, але не виплачені.

Стягуючи частково моральну шкоду, суд першої інстанції виходив з неправомірної бездіяльності відповідача, наявності шкоди та причинного зв`язку між протиправною бездіяльністю та шкодою.

Оцінка суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2 Закону №2050-III визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

У відповідності до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 даного Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Пунктами 2, 3 вказаного Порядку передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.

Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру:

- пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат);

- соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо);

- стипендії;

- заробітна плата (грошове забезпечення).

Згідно з пунктом 4 цього Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Системний аналіз даних положень дає змогу дійти висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Аналіз зазначених норм свідчить, що компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію позивач набуває в момент отримання доходу.

При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Позивач просить нарахувати компенсацію на ще не виплачені суми доходу, що не відповідає вимогам закону.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання відповідача щодо здійснення нарахування компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, оскільки такі вимоги є передчасними, а, отже, не підлягають задоволенню.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі №200/11292/19-а.

Суд також враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений в постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17, відповідно до якого суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Верховним судом у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №750/6330/17 зазначено, що загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

В постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі №464/3789/17 викладена правова позиція, згідно якої виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

У своєму позові позивач вказує на факт протиправної бездіяльності, а відтак і причинного зв`язку з виникненням у нього моральних страждань.

Проте, позивачем не доведено, в чому безпосередньо полягає завдана йому моральна шкода, та з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Матеріали справи свідчать, що позивач лише в листопаді 2019 року звернувся до відповідача із заявою щодо виплати компенсації, яка була розглянута відповідачем у визначений законом строк, що підтверджується листом від 22.11.2019 року.

Враховуючи викладене, відсутні правові підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди, а тому судом першої інстанції помилково частково задоволено позов в цій частині.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права в частині задоволення позовних вимог, що обумовлює задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог з прийняттям постанови про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Як визначено п. 3, п. 8, ч. 6 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, а також типові справи.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Таким чином зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року у справі №200/14353/19-а задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року у справі №200/14353/19-а скасувати в частині задоволення позовних вимог:

- про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо нездійснення ОСОБА_1 нарахування та виплати компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії з 01 січня 2016 року;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 розрахунок та виплату компенсації втрати частини грошових доходів, у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії з 01 січня 2016 року, визначених судовими рішеннями: постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2019 року у справі № 0540/5939/18-а; рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07.08.2019 року у справі № 200/6588/19-а;

- стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 2000 грн. моральної шкоди.

В цій частині прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, управління Державної казначейської служби України у м. Слов`янську Донецької області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди.

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року у справі №200/14353/19-а залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 01 вересня 2020 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 01 вересня 2020 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв