Справа № 640/13839/20
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2020-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Федотова І.В., Оксененка О.М., при секретарі - Черніченко К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оборонні технології» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» до Державної служби експортного контролю України, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Оборонні технології», Державний концерн «Укроборонпром» про визнання протиправними дій,

ВСТАНОВИВ

Державна компанія з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» (далі - ДК «Укрспецекспорт») звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправними дії Державної служби експортного контролю України щодо розгляду документів Товариства з обмеженою відповідальністю «Оборонні технології» на отримання дозволу на здійснення міжнародної передачі зенітно-ракетного комплексу С-125 «Печора» для потреб Міністерства оборони Турецької Республіки.

22 червня 2020 року ДК «Укрспецекспорт» подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони Державній службі експортного контролю України:

- розглядати документи Товариства з обмеженою відповідальністю «Оборонні технології» на отримання дозволу на здійснення міжнародної передачі зенітно-ракетного комплексу С-125 «Печора» для потреб Міністерства оборони Турецької Республіки,

- видавати дозвіл Товариству з обмеженою відповідальністю «Оборонні технології» на здійснення міжнародної передачі зенітно-ракетного комплексу С-125 «Печора» для потреб Міністерства оборони Турецької Республіки.

Клопотання вмотивовано тим, що дозвіл є розпорядженням одноразового застосування, що вичерпує свою дію фактом його виконання та не може бути скасованим після його виконання. Тобто, відновити порушені права та законні інтереси позивача після фактичного здійснення міжнародної передачі товару буде неможливим.

Як зазначав позивач, ТОВ «Оборонні технології» не може бути видано дозвіл на здійснення міжнародної передачі товару військового призначення, оскільки зазначеним підприємством не погоджено маркетинг ринку збуту з Державним концерном "Укроборонпром". Крім того, ТОВ "Оборонні технології" має повноваження на експорт товарів військового призначення виключно власного виробництва, тоді як зенітно-ракетний комплекс С-125 "Печора" не є номенклатурною продукцією ТОВ "Оборонні технології".

Поруч з цим, позивач зазначав, що у разі не вжиття судом заходів забезпечення позову, експорт товарів військового призначення може призвести до виникнення збитків у ДК «Укрспецекспорт». Наголошував, що збитки державного підприємства, що має стратегічне значення для оборони України, є прямими збитками держави.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 червня 2020 року клопотання ДК «Укрспецекспорт» про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково. Заборонено Державній службі експортного контролю України видавати дозвіл Товариству з обмеженою відповідальністю «Оборонні технології» на здійснення міжнародної передачі зенітно-ракетного комплексу С-125 «Печора» для потреб Міністерства оборони Турецької Республіки. В іншій частині клопотання відмовлено.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Оборонні технології», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Так, ТОВ «Оборонні технології» посилається на те, що ухвала суду першої інстанції прийнята при неповному з`ясуванні обставин, що мали значення для справи, оскільки станом на дату винесення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали у ТОВ «Оборонні технології» був відсутній обов`язок погоджувати маркетинг ринку збуту з ДК «Укроборонпром». Поруч з цим зазначає, що модернізований ЗРК С-125-2Д1 є продукцією власного виробництва ТОВ «Оборонні технології».

На думку апелянта, заява про забезпечення позову є безпідставною та такою, що спрямована виключно на перешкоджання зовнішньоекономічної діяльності незалежної (приватної) компанії ТОВ «Оборонні технології».

У відзиві на апеляційну скаргу ДК «Укрспецекспорт» наголошує на протиправності дій суб`єкта владних повноважень та неможливості відновлення порушених прав та законних інтересів позивача після фактичного здійснення міжнародної передачі товару.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарги не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.

За змістом статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

При цьому, колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та доведеності належними доказами обставин, на які посилається заявник в заяві; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи наявна хоча б одна з вищенаведених обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

За правилами частини 1 статті 77 КАС України тягар доведення необхідності вжиття заходів забезпечення позову з наданням відповідних доказів покладається саме на позивачів, які ініціюють таке клопотання.

Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ», при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи з забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, Державна компанія з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» має укладений зовнішньоекономічний контракт та погоджений маркетинг збуту зенітного ракетного комплексу С-125 "Печора" для потреб Міністерства оборони Турецької Республіки.

В свою чергу, ТОВ «Оборонні технології» вчиняються дії щодо погодження маркетингу ринку збуту з компанією «SSTEK Savunma Sanayi Teknolojileri A.S.» (Республіка Туреччина).

ДК «Укроборонпром» повідомлено ТОВ «Оборонні технології» про неможливість погодження маркетингу ринку збуту з компанією «SSTEK Savunma Sanayi Teknolojileri A.S.» у зв`язку із реалізацією низки зовнішньоекономічних проектів ДК «Укрспецекспорт» та компанії «SSTEK Savunma Sanayi Teknolojileri A.S.», у тому числі проект щодо експорту ідентичної номенклатури виробів для потреб Турецької Республіки.

Поруч з цим, ДК «Укроборонпром» зазначило, що переговори ТОВ «Оборонні технології» з компанією «SSTEK Savunma Sanayi Teknolojileri A.S.» гарантовано призведуть до негативних наслідків для національних інтересів через невиправдану конкуренцію між українськими підприємствами, що знизить можливості реалізації згаданих проектів на максимально вигідних для України умовах.

У зв`язку з вищевикладеним, ТОВ «Оборонні технології» було запропоновано утриматись від проведення переговорів з компанією «SSTEK Savunma Sanayi Teknolojileri A.S.» (Республіка Туреччина).

Проте, 04.05.2020 р. між ТОВ «Оборонні технології» та компанією «SSTEK Savunma Sanayi Teknolojileri A.S.» укладено контракт №ВЕ-2/20 щодо постачання, зокрема, зенітно-ракетного комплексу С-125-2Д1, у зв`язку із чим 12.05.2020 р. ТОВ «Оборонні технології» звернулось до Державної служби експертного контролю України з проханням надати дозвіл на експорт товарів військового призначення власного виробництва.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів зазначає, що надання дозволу ТОВ «Оборонні технології» на здійснення міжнародної передачі зенітно-ракетного комплексу С-125 «Печора» створить можливість його подальшого експорту. Відтак, навіть у разі задоволення позову, ефективний захист прав та інтересів позивача буде неможливий.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

При цьому, у даному випадку суд не вирішує питання порушення ТОВ «Оборонні технології» вимог законодавства при поданні документів для надання дозволу на експорт товарів військового призначення власного виробництв та законності дій відповідача щодо розгляду таких документів. Такий забезпечувальний захід має тимчасовий характер та спрямований виключно на збереження існуючого становища до розгляду спору по суті та прийняття судового рішення у справі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 315, ч. 1 ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оборонні технології» залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 червня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 01 вересня 2020 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя І.В.Федотов

суддя О.М.Оксененко