Справа № 489/3199/19
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2020-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2020 р.м.ОдесаСправа № 489/3199/19

Головуючий в 1 інстанції: Коваленко І.В. Дата і місце ухвалення: 07.04.2020р., м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

(у зв`язку із неявкою сторін у судове засідання,

справа слухається в порядку ст. 311 КАС України)

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Черненка Сергія Олександровича, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва з адміністративним позовом до інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Черненка Сергія Олександровича, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №1185923 від 29.05.2019р., якою позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. Також, позивач просив закрити справу про адміністративне правопорушення.

Позов обґрунтовував тим, що при прийнятті спірної постанови відповідач необґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ 2111, 29.05.2019р. о 08:53 год. по дорозі М14 рухався в зоні дії знаку 3.29 «Максимально дозволена швидкість руху 50 км./год.» зі швидкістю 92 км./год., чим порушив п.12.9.Б ПДР. Швидкість руху вимірювалась відповідачем приладом TruCAM (ТС000663), який працює не в автоматичному, а в ручному режимі. Крім того, позивач посилався на те, що: спірну постанову винесено інспектором патрульної поліції «на місці вчинення правопорушення», що позбавило позивача можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП; відповідачем не було складено протокол про адміністративне правопорушення, що не дало ОСОБА_1 можливості висловити свою незгоду проти цього; позивач не міг скористатися правовою допомогою під час розгляду справи про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2020 року позов задоволено.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №1185923 від 29.05.2019р. та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 07.04.2020р. з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 122 КУпАП, зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості руху транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 №ТС000663. Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015р. №1362 TruCAM виключено з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, однак це спричинило заборону їх подальшого серійного виробництва та ввезення нових пристроїв на територію України. При цьому, засоби вимірювальної техніки, які були ввезенні на територію України та введенні в експлуатацію до моменту виключення їх з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, дозволяється застосовувати, так як закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Також, апелянт посилається на те, що при вирішенні спору судом першої інстанції залишено поза увагою, що чинним законодавством передбачено процедуру скороченого провадження при притягненні особи до адміністративної відповідальності, під час якої фіксація адміністративного правопорушення, розгляд справи та накладення адміністративного стягнення на правопорушника відбуваються безпосередньо на місці його вчинення. У такому випадку протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Посилається апелянт і на те, що законодавством не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення. ОСОБА_1 не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є оскарження ОСОБА_1 постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №1185923 від 29.05.2019р., якою позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн.

Зокрема, у спірній постанові зазначено, що ОСОБА_1 29.05.2019р. о 08:53:45 год. керуючи транспортним засобом LADA 21112, державний номерний знак НОМЕР_1 , по автодорозі М14 36-й км., рухався в зоні дії знаку 3.29 «Максимально дозволена швидкість руху 50 км./год.» зі швидкістю 92 км./год., чим перевищив швидкість на 42 км./год. та порушив п.12.9.Б ПДР. Швидкість руху вимірювалася приладом TruCAM №ТС000663.

У вказаній постанові ОСОБА_1 зазначив про незгоду із зафіксованим адміністративним правопорушенням та відсутність протокол про адміністративну відповідальність.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 та скасовуючи постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №1185923 від 29.05.2019р., суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого ч.2 ст.77 КАС України покладає обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, не доведено суду жодним належним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Зі змісту ч.1 ст.122 КУпАП вбачається, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, ( частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, ) тощо.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За приписами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В ході розгляду даної справи встановлено, що відповідачем було винесено відносно ОСОБА_1 постанову по справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку із порушенням ним п.12.9.Б ПДР.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР), порушення яких є підставою для відповідальності згідно із законодавством (п.п. 1.1, 1.9 Правил).

За змістом п. 8.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі - Правила дорожнього руху), регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Відповідно до п. 8.4 ПДР дорожні знаки поділяються на групи. Інформаційно-вказівні знаки запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Згідно п. 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до п.12.9.Б ПДР водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 Знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», 3.31 Знак 3.31 «Зона обмеження максимальної швидкості» або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Колегія суддів зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення про задоволення позову суд першої обмежився лише посиланням на ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 та доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП.

Однак, судом першої інстанції залишено поза увагою положення частини 4 статті 9 КАС України, якою передбачено, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

У спірній постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №1185923 від 29.05.2019р. зазначено, що швидкість руху вимірювалася приладом TruCAM №ТС000663.

Для з`ясування всіх обставин у справі та правильного вирішення спору, суд першої інстанції, на підставі ст.80 КАС України, наділений повноваженнями на витребування доказів з власної ініціативи. Однак, незважаючи на те, що частиною 1 статті 286 КАС України встановлено скорочені строки розгляду справ з приводу рішень дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, справа перебувала на розгляді в суді першої інстанції майже десять місяців і за цей період судом не вжито заходів щодо офіційного з`ясування всіх обставин у справі.

В свою чергу, в підтвердження факту вчинення позивачем порушення п.12.9.Б ПДР апелянтом надані матеріали фотофіксації здійснені за допомогою технічного засобу TruCаm ТС 000663, з яких вбачається, що швидкість автомобіля державний номер НОМЕР_1 , яким керував позивач 29.05.2019р. о 08:53:22 год., становила 92 км/год.

Крім того, відповідачем надано диск з відеозаписом, з якого вбачається автомобіль, вимірювання швидкості руху якого здійснено, та момент його зупинення інспектором поліції.

Дослідивши надані відповідачем докази, зокрема, матеріалами фотофіксації, здійсненої лазерним вимірювачем швидкості TruCаm ТС 000663, колегія суддів приходить до висновку, що ними підтверджується факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, що виразилось у перевищенні дозволеної швидкості руху на 42 км/год., відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 121 КУпАП.

У поданому позові позивач посилався на незаконність використання посадовими особами відповідача технічного засобу TruCаm та неналежність його, як доказу у справі.

Вказані доводи позивача колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними.

Частиною 2 статті 30 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом.

Згідно ст. 31 вказаного Закону поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як: зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

В даному випадку посадовими особами відповідача факт порушення позивачем Правил дорожнього руху було зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості TruCаm ТС 000663, який у відповідності до Закону України «Про метрологію і метрологічну діяльність» має Сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки, виданий 29.08.2012р. про позитивні результати державних приймальних випробувань, експертний висновок Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 27.09.2018р. про відповідність вимогам нормативних документів системи технічного захисту інформації в Україні, а також Свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, видане ДП «Укрметртестстандарт» за №22-01/11918, згідно якого вказаний лазерний вимірювач швидкості відповідає вимогам технічної документації на вимірювач.

Таким чином, наявним свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/11918 підтверджено придатність лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 до застосування.

Суд зауважує, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTІ 20/20 здійснює вимірювання швидкості руху автомобіля та порушення швидкісного режиму, та дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що TruCam LTІ 20/20 за номером ТС 000663 є засобом вимірювальної техніки, який було введено в експлуатацію в період його перебування в Державному реєстрі, подальша експлуатація якого не обмежена чинним законодавством, а тому зафіксовані останнім відомості є доказами в розумінні статті 251 КУпАП та ст.ст. 73-78 КАС України.

Таким чином, наданими відповідачем доказами підтверджено факт допущення позивачем порушення п.12.4, п.12.9.Б Правил дорожнього руху, що виразилось у перевищенні ним швидкості руху на 42 км/год, а тому винесення інспектором Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Черненком С.О. відносно позивача постанови по справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП є правомірним та обґрунтованим.

При зверненні з даним позовом до суду ОСОБА_1 , серед іншого, посилався на те, що спірну постанову винесено інспектором патрульної поліції «на місці вчинення правопорушення» та без складення протоколу, що позбавило позивача можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП.

Колегія суддів вважає необґрунтованими такі посилання позивача з огляду на наступне.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

За змістом статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

В свою чергу, ч.2 ст.258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення, без оформлення протоколу.

Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в Кодексі України про адміністративні правопорушення.

Наведені норми в їх сукупності свідчать про наявність у відповідача, як посадової особи Національної поліції, повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, крім іншого, шляхом розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Щодо посилань позивача на Рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015р., згідно якого розгляд відповідачем справи щодо позивача, який не погоджувався із фактом вчинення правопорушення, без обов`язкової стадії складання протоколу та на місці вчинення правопорушення є неправомірним, то колегія суддів зазначає, що вказане Рішення КСУ прийнято до внесення змін до законодавства про адміністративні правопорушення Законом України від 14.07.2015р. №596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», яким розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративні правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення. В Рішенні КСУ не враховано розширення на законодавчому рівні компетенції органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

З огляду на зазначене доводи позивача про порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення є необґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів вважає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №1185923 від 29.05.2019р. відповідає вимогам чинного законодавства та скасуванню не підлягає.

З огляду на зазначене, колегія суддів доходить висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини справи, що призвело до неправильного її вирішення, а тому оскаржуване рішення від 07.04.2020р. підлягає скасуванню, на підставі п.1 ч.1 ст.317 КАС України, з прийняттям нового судового рішення - про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2020 року скасувати.

Прийняти по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Черненка Сергія Олександровича, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлений 01 вересня 2020 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук