Справа № 580/1282/20
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2020-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1282/20 Суддя (судді) першої інстанції: С.О. Кульчицький
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Файдюка В.В.

суддів: Земляної Г.В.

Мєзєнцева Є.І.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білозірської сільської ради про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Білозірської сільської ради (далі - відповідач ), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Білозірської сільської ради «Про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 » № 101-52/VІІ від 24 лютого 2020 року, яким відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та надання у власність гр. ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2,0 га (кадастровий номер :01:006:0583) для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області;

- зобов`язати Білозірську сільську раду затвердити проект землеустрою щодо відведення та надати у власність гр. ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,0 га (кадастровий номер :01:006:0583) для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року провадження у справі за даним адміністративним позовом - закрито.

На зазначену ухвалу суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 статті 311 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Підставою для закриття провадження у справі суд першої інстанції визнав неналежність розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства.

З адміністративного позову вбачається, що 11 лютого 2020 року за підписом представника ОСОБА_1 за довіреністю Даценка О.І. подано заяву до Білозірської сільської ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області та надання у власність гр. ОСОБА_1 вказаної земельної ділянки.

Рішенням Білозірської сільської ради «Про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 » № 101-52/VІІ від 24 лютого 2020 року відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та надання у власність гр. ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2,0 га (кадастровий номер :01:006:0583) для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області, у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності за Білозірською сільською радою.

Водночас, відповідно до Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку станом на день ухвалення рішення у даній справі земельна ділянка площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:006:0583, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, місце розташування - Черкаська область, Черкаський район, Білозірська сільська рада, яку має намір отримати у власність позивач перебуває у приватній власності ОСОБА_3 , дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) - 06.05.2020, номер запису про право (в державному реєстрі прав) - 36456772, орган, що здійснив державну реєстрацію права (в державному реєстрі прав) - Виконавчий комітет Білозірської сільської ради.

Крім того, з Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку вбачається, що 04 червня 2020 року Виконавчим комітетом Білозірської міської ради здійснено державну реєстрацію право оренди на вказану земельну ділянку за ОСОБА_4 , номер запису про право (в державному реєстрі прав) - 36804945.

З наведеного вбачається, що позовні вимоги пов`язані з порушенням права позивача на земельну ділянку з кадастровим номером :01:006:0583 іншою особою, за якою державним реєстратором зареєстровано право власності на ту саму земельну ділянку.

Закриваючи провадження в справі суд першої інстанції в обґрунтування своєї позиції послався на те, що у разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Колегія суддів погоджується з такою позицією з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

В силу вимог ч.1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 статті 5 КАС України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно п. 1 ч.2 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.7 ч.1 статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.

Разом з тим, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

01 квітня 2010 року рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2010 визначено, що положення п.1 ч.1 статті 17 КАС України (п.1 ч.2 ст.17 КАС України в редакції, чинній на момент подання позову) стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб`єктом владних повноважень, пов`язані з оскарженням дій чи бездіяльності.

Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів належать ті земельні спори, в яких орган державної влади чи орган місцевого самоврядування виступає у якості суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, у випадку, якщо суб`єкт у спірних правовідносинах не здійснює владні управлінські функції щодо іншого суб`єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції та, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в межах спірних правовідносин, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом, направленим на поновлення порушеного відповідачем права ОСОБА_1 на отримання у власність земельної ділянки. Отже, цей позов подано на поновлення прав власності позивача у сфері земельних відносин, а виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача з діями відповідача щодо затвердження (відмови у затвердженні) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Таким чином, з урахуванням набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, задоволення позовних вимог або відмова в їх задоволенні вирішить майнові права третіх осіб або позбавить її права власності (користування).

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що у разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про передачу земельної ділянки у власність або оренду, тобто ненормативного акту, який вичерпує свою дію після його реалізації, оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки, а також правомірності затвердження іншим особам проекту із землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки має вирішуватись у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що даний спір не є публічно-правовим, оскільки заявлені позовні вимоги стосуються правомірності набуття фізичними особами права власності (користування) на земельні ділянки, а тому породжують спір про право.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 13 лютого 2018 року у справі №490/3815/14, від 20 червня 2018 року у справі № 727/10968/17, від 03 квітня 2019 року у справі № 727/1002/17, що узгоджується з положеннями ч.5 статті 242 КАС України.

Статтею 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

З наведеного вбачається, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та підсудний відповідному суду в порядку цивільного судочинства.

В силу вимог п.1 ч.1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Оскільки вказаний позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, то на підставі п. 1 ч.1 статті 238 КАС України суд першої інстанції правомірно закривив провадження в адміністративній справі.

Отже при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 312, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 01 вересня 2020 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Г.В. Земляна

Є.І. Мєзєнцев