Справа № 451/1630/17
Суддя: Семенишин О. З.
Дата ухвалення: 2020-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

01 вересня 2020 рокуСправа №451/1630/17
Провадження № 2-а/451/1/20

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Сахаревич М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Радехові адміністративну справу №451/1630/17 за позовом Джас Ірини Василівни - представника позивача ОСОБА_2 до Львівської митниці Державної фіскальної служби України, посадова особа Скромний Ярослав Ігорович про визнання протиправним та скасування постанови в справі про порушення митних правил №5599/20900/17 від 21.11.2017 року,-

встановив:

6 грудня 2017 року Джас Ірина Василівна в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до Львівської митниці Державної фіскальної служби України, посадова особа Скромний Ярослав Ігорович про визнання протиправним та скасування постанови в справі про порушення митних правил №5599/20900/17 від 21.11.2017 року.

В позовній заяві зазначає, що ОСОБА_2 , в`їхавши у зону митного контролю пункту пропуску «Рава-Руська-Гребенне» митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС 31.10.2017р. близько 06:06 години із Польщі до України на автомобілі «OPEL VIVARO», реєстровий номер НОМЕР_1 , у якості пасажира, в ході митного контролю і при складанні протоколу про порушення митних правил № 5599/20900/17 від 31.10.2017р. дізналася, що 23.02.2016р. через пункт пропуску «Угринів» Львівської митниці ДФС від її імені був ввезений на територію України автомобіль «AUDI А6», VIN № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , без письмового декларування та сплати всіх митних платежів і на даний час з митної території України не був вивезений. Однак, ОСОБА_2 з 22.02.2016р. на 23.02.2017р. перетинала пункт пропуску « Угринов-Долгобичув » після повернення з Польщі, де зустрічалася з майбутнім роботодавцем, маючи на руках робочу візу (02.03.2016р. виїхала у Польщу на заробітки). У м. Долгобичув (Польща) 22.02.2016р., здійснивши покупки товарів для власного використання разом із своїм хресним батьком ОСОБА_5 (зареєстрованим: Львівська обл., Радехівський р-н, с. Криве), знайшла в мережі інтернег дані, що молодий чоловік повертався 22.02.2016р. пункт пропуску «Угринов-Долгобичув» з Польщі на Україну до с. Войславичі. Зателефонувавши вказаному чоловікові, домовилися, що він довезе ОСОБА_2 як пасажира разом із хрещеним батьком до с. Войтовичі на території України, де ОСОБА_2 разом із хрещеним батьком пересіли в іншу машину та повернулися до с. Криве Радехівського району. На пункті перетину кордону у Польщі молодий чоловік запропонував самостійно подати паспорт ОСОБА_2 до таможні, щоб вона не мерзла, після чого вона віддала паспорт і через деякий час молодий чоловік повернувся, віддав ОСОБА_2 паспорт, сказав, що все в порядку і вони разом поїхали до с. Войтовичі Сокальського району. Аналогічно на пункті пропуску «Угринів» зі сторони України молодим чоловіком було запропоновано, що він подасть паспорт дівчини разом із своїм, що й було зроблено. Жодних претензій зі сторони прикордонної служби чи митних органів до ОСОБА_2 до 30.10.2017р. з моменту перетину кордону 23.02.2017р. не надходило. Тільки 31.10.2017р. ОСОБА_2 дізналася, що при перетині кордону 23.02.2016р. на неї був оформлений та зареєстрований автомобіль. У зв`язку з тим, що нею будь-які документи на території Польщі, Німеччини та України, пов`язані із реєстрацію автомобіля «AUDI А6», VIN № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , його декларуванням, перевезенням не підписувалися, паспорт ОСОБА_2 не втрачала, а кордон 23.02.2016р. перетинала разом із молодим чоловіком віком 30 років, високим і темноволосим, який подавав її паспорт до прикордонних органів, то вважають, що саме ця людина мала можливість скористатися паспортом дівчини в своїх цілях і зареєструвати вказаний транспортний засіб на неї або зазначити її в прикордонній службі в якості власниці автомобіля. Тим паче, що аналогічна ситуація сталося і з її хрещеним батьком ОСОБА_5 , на якого також був оформлений якийсь транспортний заісіб невідомими особами також 22 чи 23 лютого 2016 року при перетині кордону. За даними фактами противоправних дій зі сторони невідомих осіб відносно позивача із використанням її паспортних даних до Сокальського відділення поліції Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області 20.11.2017р. була аправлена заява про злочин, яка отримана правоохоронними органами 23.11.2017р. Протягом двох тижнів після складання протоколу про порушення митних правил № 5599/20900/17 від 31.10.2017р. ОСОБА_2 намагалася дізнатися про вказаного молодого чоловіка, якого звуть ОСОБА_7 , який начебто працює у м. Новоярівськ Яворівського району Львівської області на підприємстві шино монтажу, займався нелегальним перевезенням транспортних засобів із-за кордону на територію України, у зв`язку з чим за аналогічною викладеною у даній заяві схемою, маючи зв`язки в прикордонній службі, реєстрував на пасажирів транспортні засоби, які також як і ОСОБА_2 були притягнуті до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, перевозив на територію України автомобілі. Також відомо, що начебто, відносно ОСОБА_8 були порушені кримінальні провадження за ст. ст. 305, 307 КК України. На підставі цих відомостей 20.11.2017р. були складені та направлені запити до державної прикордонної служби та митного поста «Угринів» пункту пропуску «Угринів-Долгобичув» Львівської області. Відповідно до ст. 488 МК провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил. 21.11.2017р. на Львівській митниці ДФС розглядалася справа № 5599/20900/17, на якому було подано пояснення по справі, які були відомі позивачці станом на 20.11.2017р. Відповідно до ст.. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Однак, при розгляді справи стало відомо, що 23.02.2017р. о 00:33 годині диспетчером ЗМК на пункті пропуску «Угринів» № 209181103 було зазначено щодо перетину кордону ОСОБА_9 , яка має реєстрацію: АДРЕСА_1 , та перевозила автомобіль ««AUDI А6», VIN № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , для особистого користування через зелений коридор. При цьому, у вказаної особи не відповідає по-батькові згідно із даними паспорта позивача. Адреса реєстрації також не відповідає фактичним даним, зазначеним у паспорті позивача. Однак, до матеріалів справи № 5599/20900/17 від 31.10.2017р. не доданий паспорт громадянина України, дані якого суперечать даним диспетчера ЗМК від 23.02.2016р. при перегині кордону 23.02.2016р. За інформацією про факти перетину державного кордону України транспортними засобами від 23.02.2016р. власником автомобіля ««AUDI А6», VIN № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , вказаний «ООО». Водієм вказаного транспортного засобу був вказаний ОСОБА_4 . Враховуючи пояснення, які позивачка надала 31.10.2017р. при складанні протоколу про порушення митних правил, вона їхала у якості пасажира і паспорт давала водію для перевірки її даних прикордонниками. Таким чином, відповідно до ст. ст. 486, 489, 508 МК України Львівською митницею ДФС необхідно було витребувати посвідчення водія ОСОБА_4 , його паспортні данні для перевірки пояснень позивача та з`ясування місцезнаходження транспортного засобу «AUDI А6», VIN № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , що не було зроблено відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 380 МК України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Транспортні засоби особистого користування, що класифікуються за товарною позицією 8903 згідно з УКТ ЗЕД. можуть використовуватися громадянами, які ввезли їх в Україну, а також громадянами-резидентами та громадянами-нерезидентами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення, за умови використання транспортного засобу від імені і згідно (з інструкціями користувача прква на тимчасове ввезення. Таким чином, станом на дату розгляду справи 21.11.2017р. відповідачем на з`ясовано чи було при перевезенні 23.02.2016р. у позивачки належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення, за умови використання транспортного засобу від імені і згідно з інструкціями користувача права на тимчасове ввезення. Відповідно до ч. 4 ст. 380 МК України у разі втрати чи повного зіпсування тимчасово ввезених транспортних засобів особистого користування внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили перебіг строку тимчасового ввезення зупиняється за умови надання органам доходів і зборів власниками таких транспортних засобів достатніх доказів їх втрати чи зіпсування. Дозволяється поміщення таких транспортних засобів у митний режим відмови на користь держави чи знищення або руйнування. Таким чином, на дату розгляду справи не було з`ясовано чи знаходиться даний автомобіль у належному технічному стані з моменту його перетину кордону, тобто з 23.02.2016р. по даний час. Хто є власником транспортного засобу і, як слідство, де знаходиться вказаний автомобіль, у зв`язку з тим, що за поясненнями позивача вона не є власником, вона не ввозила, не знає де цей транспортний засіб знаходиться. Відсутні також дані чи у розшуку, чи є автомобіль доказом по кримінальним справам, чи був автомобіль в ДТП за період з 23.02.2016р. по 21.11.2017р. 21.11.2017р. відповідачем була складена постанова в справі про порушення митних правил № 5599/20900/17 та накладення на позивача штрафу в розмірі 8500,00 грн. за ч. 3 ст. 470 МК України. В протоколі зазначено, що позивачем не було надано жодних підтверджуючих документів на момент перетину кордону за ст. 460 МК України. Відповідно до ч. 1 ст. 460 МК України вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів ,або зменшення їх розміру до забезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом. Однак, ОСОБА_2 не могла надати жодних документів станом на 23.02.2016р. або на 31.10.2017р. бо вона не знала і не могла знати про оформлення на неї вказаного у позовній заяві транспортного засобу як на перевізника, про що було зазначено в поясненнях у протоколі № 5599/20900/17 від 31.10.2017р. Також в протоколі від 21.11.2017р. зазначено, що позивачем не виконані вимоги, передбачені ст. 192 МК України. Однак, як вказано вище в поясненнях та заяві про злочин, що були долучені до адміністративної справи № 5599/20900/17, ОСОБА_2 не знає де може перебувати транспортний засіб, тому й виконати вимоги ст. 192 МК України. Ч. 1 ст. 460 МК України передбачає звільнення від відповідальності при наданні органу документів у підтвердження відсутності вини позивача. Вважають, що надані відповідачу вищевказані пояснення, копію заяви про злочин, наявні дані Диспетчера ЗМК та пасажирського пункту пропуску від 23.02.2016р., інформація про факти перетину державного кордону України транспортними засобами від 23.02.2016р., відсутність в матеріалах справи паспортних даних та даних з посвідчення водія транспортного засобу 23.02.2016р., відсутність інформації про місцезнаходження транспортного особу, його участь в ДТП; знаходження в розшуку, пояснень самого водія автомобіля, який перетинав кордон 23.02.2016р. разом із позивачем в автомобілі, пояснень диспетчера, якій вносив дані позивача 23.02.2016р., що суперечать паспортним даним, відсутність документів про право власності, про реєстрацію, про згоду власника транспортного засобу свідчать про відсутність в діях позивача будь-якого порушення норм чинного законодавства, в т.ч. й ч. 1 ст. 381, ст. 460, ч. 1 ст. 95 МК України, а тому не може бути притягнута до адміністративної відповідальності. Просить суд визнати противоправним та скасувати постанову державної фіскальної служби України в справі про порушення митних правил № 599/20900/17 від 21.11.2017р., винесену заступником начальника Львівської митниці ДФС - начальник УПМП та МВ Скоромним Ярославом Ігоровичем (а.с.2-3).

Ухвалою судді Радехівського районного суду Львівської області від 27 січня 2017 року було відкрито провадження у справі (а.с.22-23).

9 січня 2018 року представник Львівської митниці ДФС надав заперечення у справі №451/1630/17. Вважають його необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав. 31.10.2017 року близько 06:06 години в зону митного контролю пункту пропуску «Рава-Руська-Гребенне» митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС з Польщі до України в`їхав автомобіль марки «OPEL VIVARO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якому громадянка України ОСОБА_2 поверталася з приватної поїздки з Республіки Польщі в Україну в якості пасажира. У ході митного контролю вказаного транспортного засобу та внесення інформації про нього та осіб, які у ньому переміщуються, в ПІК «Інспектор» та в ЄАІС ДФС України виявлено, що громадянкою України ОСОБА_2 23.02.2016 року о 0:33 годині через пункт пропуску «Угринів» Львівської митниці ДФС було ввезено на митну територію України автомобіль марки «AUDI А6», VIN: НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_3 (країна реєстрації - Німеччина), без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів на строк, передбачений нормами ст. 95 МК України. Одночасно було встановлено відсутність у ПІК «Інспектор» та ЄАІС ДФС України інформації про вивезення з митної території України вказаного автомобіля станом на 31.10.2017 року. Частиною 1 ст. 381 МК України встановлено, що транспортні засоби особистого користування, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, дозволяється ввозити на митну територію України з метою транзиту без письмового декларування та внесення на рахунок митного органу, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів з метою вільного обігу. При цьому, згідно з гл. 55 р. XII МК України поміщення громадянином - резидентом транспортного засобу, постійно зареєстрованого у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, у будь-який інший митний режим ніж транзит супроводжуватиметься обов`язковим письмовим декларуванням цього транспортного засобу та виконанням інших митних формальностей, передбачених Митним кодексом України (письмове зобов`язання, застосування заходів гарантування тощо). Отже, пропуск ввезеного 23.02.2016 року громадянкою України ОСОБА_2 на митну територію України автомобіля марки «AUDI А6», VIN: НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_3 (країна реєстрації - Німеччина), здійснено у порядку, передбаченому нормами ч. 1 ст. 381 МК України - в митному режимі «транзит», на строк, передбачений нормами ст. 95 МК України для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб). На момент перетину кордону громадянкою ОСОБА_2 , у відповідності до ст. 460 МК України, не було надано жодних підтверджуючих документів поважності причин невивезення вищезазначеного транспортного засобу. Згідно норм п. 57 ч. 1 ст. 4 МК України товари - будь-які рухомі речі, у т.ч. ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення). Нормами ст. ст. 90 та 93 МК України визначено, що товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту перебувають під митним контролем і повинні бути доставленими у орган доходів та зборів призначення до закінчення строку, визначеного ст. 95 МК України. Згідно із нормами ч. 2 ст. 95 МК України до строків, визначених у ч. 1 даної статті, не включається час дії обставин, зазначених у ст. 192 МК України. Разом з тим, нормами ч. 1 ст. 192 МК України передбачено, що у разі, якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, перевізник зобов`язаний терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місце знаходження товарів і транспортного засобу. Проте, всупереч ст. 192 МК України та розділу VIII Порядку виконання митних формальностей, відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 року № 657, громадянка ОСОБА_2 до найближчого митного органу до завершення визначеного митницею строку транзиту з повідомленням про обставини подій, у зв`язку з якими порушено ці строки, та про місцезнаходження товарів і транспортних засобів не звернулася. Таким чином громадянка ОСОБА_2 станом на 31.10.17р. перевищила більше ніж на десять діб встановлений ч. 1 ст. 95 МК України строк доставки товару - автомобіля марки «AUDI А6», VIN: НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_3 (країна реєстрації - Німеччина), що перебуває під митним контролем, до органу доходів і зборів призначення (пункту вивезення за межі митної території України). Згідно з електронною базою даних «Реєстр порушників митних правил» ЄАІС Держмитслужби України, громадянка України ОСОБА_2 не притягувалася протягом року до адміністративної відповідальності за порушення митних правил. Отже, в діях громадянки України ОСОБА_2 наявний склад порушення митних правил, відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст. 470 МК України. В своїй позовній заяві представник позивача зазначає про те, що транспортний засіб марки «AUDI А6», VIN: НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , на митну територію України ОСОБА_2 не ввозився, а 23.02.2016 вона перетинала кордон в якості пасажира. Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього кодексу. Згідно ж інформації, яка міститься в єдиній автоматизованій інформаційній системі (ЄАІС) Департаменту митної справи ДФС саме позивач ввезла на митну територію України вищевказаний транспортний засіб. Окрім цього, в матеріалах справи міститься інформація з інтегрованої міжвідомчої (Державної прикордонної служби України та ДФС) інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система Аркан) щодо фактів перетину державного кордону України, з якої також вбачається, що 23.02.2016 вищезазначений автомобіль на митну територію України ввезено ОСОБА_2. Не заслуговує на увагу суду зазначене представником позивача про те, що у вказаної у пункті пропуску «Угринів» особи, що ввозила на митну територію України автомобіль марки «AUDI А6», VIN: НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , не відповідає по-батькові та адреса реєстрації згідно з даними паспорта позивача, з огляду на те, що у паспорті для виїзду за кордон не вказується по-батькові та адреса реєстрації особи, й посадова особа митниці при внесенні інформації у програмно-інформаційні комплекси про адресу проживання та по-батькові особи, яка ввозить на митну територію України транспортниий засіб, записує її зі слів самого водія. Так, згідно п. 7 «Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України» затверджених Наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 року № 1118, власник транспортного засобу або вповноважена особа, який переміщує транспортний засіб через митний кордон України, пред`являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії таких документів, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним (у тому числі з правом розпорядження). Згідно з п. 9 «Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України» затверджених Наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 року № 1118, не підлягає пропуску через митний кордон України транспортний засіб, увезення якого в Україну заборонено згідно із законодавством або на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження). Враховуючи, що транспортний засіб було ввезено на митну територію України позивачем, обов`язок вивезення такого покладено на неї та, відповідно, в неї наявні документи на право користування цим транспортним засобом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 КУпАП продовження протиправної поведінки, незважаючи на вимогу уповноважених на те осіб припинити її є обставиною, що обтяжує відповідальність за адміністративне правопорушення. У зв`язку з цим вважає, що посадовою особою було правомірно прийнято рішення про наявність складу правопорушення та винесено постанову про порушення митних правил. Окрім того, пунктом 7 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 р. № 451 передбачено, що митний контроль автомобільних транспортних засобів і товарів у пунктах пропуску здійснюється шляхом застосування таких форм митного контролю: перевірка документів та відомостей, які відповідно до законодавства надаються митним органам під час переміщення автомобільних транспортних засобів і товарів через митний кордон України; митний огляд (огляд та переогляд автомобільних транспортних засобів і товарів, огляд та переогляд ручної поклажі та багажу, особистий огляд громадян); усне опитування громадян та посадових осіб підприємств; облік автомобільних транспортних засобів і товарів; взяття проб (зразків) товарів; використання службових собак, технічних та спеціальних засобів контролю; подання запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, наданих митним органам. Оскільки на момент ввезення позивачем вищезазначеного транспортного засобу митні органи не перевіряли документи у пасажирів транспортних засобів, а лише у водія, то за умови переміщення позивача в якості пасажира та неподання ним документів у якості водія транспортного засобу, у посадової особи митниці була б відсутня фізична можливість внести до програмно-інформаційних комплексів відповідну інформацію. Дана позиція митниці підтверджується також Вищим адміністративним судом України у своїй ухвалі від 12.10.2016 у справі № К/800/12331/16: «колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає безпідставними доводи позивача щодо його перебування у транспортному засобі лише в якості пасажира, оскільки у відомості з Єдиної автоматизованої інформаиійної системи Департаменту митної справи ДФС України вноситься інформація стосовно особи, яка керувала автомобілем, а не перебувала у ньому в якості пасажира». Також в ухвалі Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2017 у справі № 444/2532/16-а колегія суддів зазначає «твердження позивача про те, що... будь-якого транспорту чи інших речей він не міг перевозити на митну територію України з Польщі спростовується інформацією про факти перетину державного кордону транспортними засобами... та вибіркою з журналу пасажирського пункту пропуску...» Аналогічна позиція також дотримана в постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2017 у справі № 876/9336/17, в якій судом зазначено: «за умови неподання позивачем документів у якості водія транспортного засобу у посадової особи митниці була б відсутня фізична можливість внести таку інформацію, яка є достовірною». Щодо посилань представника позивача на її звернення до правоохоронних органів про вчинення злочину щодо гр. ОСОБА_2 слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України тільки вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалено вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало діяння та чи вчинене воно цією особою. Отже, сам факт звернення у правоохоронні органи не підтверджує, що проти гр. ОСОБА_2 вчинені злочинні дії, і на даний момент інформації про прийняте рішення щодо вчинення відносно неї протиправних дій третіх осіб - немає. Так, в ухвалі Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18.10.2017 року у справі № 725/3410/17 з приводу вказаного позивачем про ймовірне заволодіння шахрайським способом його паспортом та оформлення на нього автомобіля, й звернення з цієї підстави до правоохоронних органів, колегія суддів зазначає: «будь-яких підтверджуючих документів ...у відповідності до вимог статті 460 МК України, позивач на момент складання протоколу про порушення митних правил митним органам, постанови в справі про порушення митних правил та судовим інстанціям не надав. Таким чином, факт звернення у правоохоронні органи не підтверджує, що проти позивача вчинені злочинні дії.» Виходячи з вищевикладеного, позивач не надала ні до митниці, ні до суду жодних документів на підтвердження того, що нею не ввозився вищевказаний транспортний засіб на митну територію України. Безпідставними є посилання представника позивача у своєму позові на ст. 380 МК України, що регулює особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування на митну територію України, адже позивачем автомобіль на митну територію України було ввезено у відповідності до ст. 381 МК України, що регулює особливості ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування у режимі транзиту. Також безпідставними є посилання представника позивача на ст. 485 МК України та ухвалу ВАСУ від 03.12.2015 року у справі № К/800/35863/15, що стосується постанови митниці, винесеної за правопорушення, передбачене ст. 485 МК України, з огляду на те, що гр. ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачене ч. 3 ст. 470 МК України. Враховуючи вищевикладене, вважають, що Львівською митницею ДФС правомірно притягнуто гр. ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, а тому просять суд, відмовити представнику позивача у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю (а.с.46-50).

Ухвалою судового засідання від 26 березня 2018 року провадження у справі за позовом Джас Ірини Анатоліївни - представника позивача ОСОБА_2 до Львівської митниці Державної фіскальної служби України, посадова особа Скромний Ярослав Ігорович про визнання протиправним та скасування постанови в справі про порушення митних правил №5599/20900/17 від 21.11.2017 року зупинено до вирішення та набрання законної сили рішенням у кримінальному провадженні №0000906 за ознаками правопорушення за ч.1 ст.358 КК України, вчиненого відносно потерпілої ОСОБА_2 (а.с.74-75).

14 листопада 2018 року автоматизованою системою документообігу суду Д-3 судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.89).

Ухвалою судового засідання від 22 травня 2020 року провадження у вищезазначеній справі поновлено (а.с.207-208).

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити (а.с.283).

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, однак про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.286).

У встановлений строк представником відповідача відзиву не подано, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Закріплений у ч.1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За правилами, встановленими ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення..

Суд встановив, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ст.55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Кожна особа, як вказується у ч.1 ст.24 МК України, має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст.529 МК України постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

У ч.6 ст.530 МК України зазначається, що перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно з ст. 531 Митного кодексу України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є:

1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил;

2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду;

3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи;

4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду;

5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення;

6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Завданням адміністративного судочинства, як вказується у ч.1 ст.2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Виходячи з вимог ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України,у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі,у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин,що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав,свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначену норму суд під час розгляду справи щодо оскаржень рішень, дій чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинен перевірити їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовуються Митним кодексом України.

Згідно з ч.1 ст.90 Митного кодексу України, транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом (частина 1 статті 381 МК України).

Відповідно до ч. 1 та ч.4 ст.102 МК України, митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем митного органу призначення. Митний режим транзиту також завершується поміщенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення в інший митний режим при дотриманні вимог, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 95 МК України встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності одного митного органу - 5 діб).

Згідно з ч.3 ст.470 Митного кодексу України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частина 1 ст.458 Митного кодексу України визначає, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Безпосереднє виявлення посадовими особами органу доходів і зборів порушення митних правил згідно з пунктом 1 частини 1 статті 491 МК України є підставою для порушення справи про порушення митних правил.

Про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа органу доходів і зборів, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (частина 1 статті 494 МК України).

Згідно з ч.1 ст.495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються:

1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів;

2) поясненнями свідків;

3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності;

4) висновком експерта;

5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Як вбачається із матеріалів справи, спірна постанова про порушення митних правил була винесена лише на підставі відомостей взятих з баз даних ПІК «Інспектор» та ЄАІС ДМС України, а саме щодо ввезення 23.02.2016 року ОСОБА_2 автомобіля марки «AUDI А6», VIN № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 (країна реєстрації Німеччина) на митну територію України без письмового декларування та сплати митних платежів та відсутності інформації про вивезення ним за межі митної території України вищевказаного автомобіля станом на 31.10.2017року (а.с.4-4 зворот, 13-14).

Інші докази, передбачені ст.495 МК України, на основі яких встановлено вину позивача у вчиненні інкримінованого їй порушення митних правил, передбачених ч.3 ст.470 МК України, відсутні.

Правилами митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби від 17.11.2005 № 1118 (далі Правила № 1118) встановлено порядок митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України.

Згідно з пунктом 3 розділу 1 Правил № 1118 транспортний засіб для здійснення митного контролю та митного оформлення може бути пред`явлений митному органу як власником, так і вповноваженою особою.

Відповідно до п. 7 розділу І Правил № 1118, власник ТЗ (транспортного засобу) або вповноважена особа, який переміщує ТЗ через митний кордон України, пред`являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії, зокрема, таких документів: що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом; паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо.

У абзаці 4 п. 9 цих Правил зазначено, що не підлягає пропуску через митний кордон України ТЗ, увезення якого в Україну заборонено згідно із законодавством або на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

Підпунктом 3.1. п. 3 розділу IV Правил № 1118 передбачено, що у разі ввезення громадянином-нерезидентом з метою транзиту на митну територію України ТЗ, зареєстрованого у відповідному реєстраційному органі іноземної держави, або ввезення з цією самою метою громадянином-резидентом ТЗ, зареєстрованого постійно в цьому органі та який йому належить, що підтверджується відповідним документом про право власності на такий транспортний засіб та реєстраційним документом, декларування такого ТЗ здійснюється в усній формі

Відтак системний аналіз зазначених вище норм дає підстави вважати, що усне декларування ТЗ здійснюється лише у разі ввезення громадянином-нерезидентом з метою транзиту на митну територію України ТЗ, зареєстрованого у відповідному реєстраційному органі іноземної держави, або ввезення з цією самою метою громадянином-резидентом належного йому ТЗ, зареєстрованого постійно в цьому органі. В усіх інших випадках митне декларування ТЗ здійснюється у письмовій формі з поданням митному органу оригіналів згаданих вище документів для огляду та їх копій, які після митного оформлення залишаються в справах митного органу.

Проте, зазначені норми Правил № 1118 залишились поза увагою відповідача, та відповідач жодних документів щодо наявності у позивача права власності або користування (у тому числі з правом розпорядження) на спірний транспортний засіб та уповноваження інших осіб на пред`явлення автомобіля для здійснення митного контролю і митного оформлення не надав.

Крім цього, п. 7 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 451 визначено, що митний контроль автомобільних транспортних засобів і товарів у пунктах пропуску здійснюється, зокрема, шляхом перевірки документів та відомостей, які відповідно до законодавства надаються митним органам під час переміщення автомобільних транспортних засобів і товарів через митний кордон України.

Таким чином, виходячи з аналізу вищенаведених норм законодавства слід зробити висновок, що при ввезенні громадянами на митну територію України транспортних засобів в режимі «транзит», такий громадянин зобов`язаний надати, а працівник митному органу зобов`язаний вимагати надання оригіналів та ксерокопії документів, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних документів на транспортний засіб.

Статтею 72 КАС визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 2 ст. 74 КАС обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 КАС).

Отже, належними та достатніми доказами в підтвердження факту ввезення позивачем згаданого вище транспортного засобу в режимі «транзит» на митну територію України за умови, що позивач заперечує цей факт, є документи, які повинні були подаватися при переміщенні ТЗ через митний кордон України та копії яких повинні були залишатися в справах митного органу.

Однак, як слідує з матеріалів справи відповідачем таких документів на підтвердження факту ввезення позивачем спірного автомобіля суду не представлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи, відповідачем жодних документів щодо наявності у позивача права власності або користування (у тому числі з правом розпорядження) на спірний транспортний засіб та уповноваження ним будь-яких осіб на пред`явлення автомобіля для здійснення митного контролю і митного оформлення суду не надано.

В свою чергу, позивач заперечує факт ввезення нею вказаного вище транспортного засобу на митну територію України. У своїх поясненнях позивач стверджує, що вищевказаний автомобіль не ввозився нею на територію України і вона не має до вказаного транспортного засобу жодного відношення, у даному автомобілі він перебувлав виключно як пасажир, всі документи при митному оформленні подавав водій даного автомобіля, з яким жодних домовленостей про те, що автомобіль буде оформлено на нього не було.

Відповідно до вимог ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ч.2 ст.495 МК України посадова особа органу доходів і зборів, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Враховуючи наведені положення закону, суд вважає, що заступник начальника Львівської митниці ДФС Скоромний Я.І. при розгляді справи про порушення митних правил №5018/20900/17 зобов`язаний був, на підставі доказів передбачених ст.495 МК України, належними чином з`ясувати усі обставини справи, зокрема, з`ясувати факт ввезення саме позивачем вищевказаного транспортного засобу на територію України та відповідно до встановлених фактів дати правильну юридичну оцінку діям позивача. Однак, вказаних обставин у порушення вимог ст.489 МК України посадовою особою Львівської митниці не враховано, тобто оскаржувана постанова винесена без урахування усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд наголошує, що у розглядуваній справі жодних доказів того, що позивач є власником чи має право користування спірним транспортним засобом у процесі розгляду справи про порушення митних правил чи розгляду справи в суді не встановлено.

Дані обставини в сукупності дають підстави вважати, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не виконано обов`язку, передбаченого ч.2 ст.77 КАС України, зокрема, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності у справах про їх протиправність.

Таким чином, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.470 МК України відповідачем не доведено.

За таких обставин, оскільки матеріали справи не містять достатніх належних і допустимих доказів того, що саме позивач здійснив ввезення на митну територію України вказаного вище транспортного засобу, суд приходить до висновку про протиправність накладення на нього адміністративного стягнення за порушення митних правил.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 по справі №166/722/17, в якій суд касаційної інстанції вказав, що судами попередніх інстанції у процесі розгляду справи не було встановлено жодних документів, які б підтверджували наявність у позивача права власності чи права користування спірним транспортним засобом, а відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що протиправність дій позивача та наявність в його діях складу порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, відповідачем не доведені, оскаржувана постанова винесена без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а відтак прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є передчасним та необґрунтованим, а тому позовні вимоги слід задовольнити, оскаржувану постанову необхідно скасувати.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 72-77, 241, 243, 244, 245, 246, 250, 271, 286 КАС України, суд,-

вирішив:

Позов Джас І.В.- представника позивача ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати противоправною та скасувати постанову державної фіскальної служби України в справі про порушення митних правил № 599/20900/17 від 21.11.2017р., винесену заступником начальника Львівської митниці ДФС - начальник УПМП та МВ Скоромним Ярославом Ігоровичем.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Радехівський районний суд Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті 1 вересня 2020 року.