Справа № 320/2647/19
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2020-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

01 вересня 2020 року

справа №320/2647/19

адміністративне провадження №К/9901/17768/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р. Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І. А., Олендера І. Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області

на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2019 року у складі судді Дудіна С. О.,

та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2020 року у складі суддів Оксененка О. М., Лічевецького І. О., Мельничука В. П.,

у справі № 320/2647/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Техпромсерівс ЛТД»

до Головного управління ДФС у Київській області

про визнання протиправним та скасування наказу,

УСТАНОВИВ:

РУХ СПРАВИ

У травні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Техпромсервіс ЛТД» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Київській області (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якому просило визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Київській області від 24 травня 2019 року №1108 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Техпромсервіс ЛТД».

Київський окружний адміністративний суд рішенням від 13 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2020 року, позов задовольнив, визнав протиправним та скасував наказ Головного управління ДФС у Київській області від 24 травня 2019 року №1108 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Техпромсервіс ЛТД».

Ухвалюючи рішення у справі, суди попередніх інстанцій дослідили запит податкового органу від 25 березня 2019 року №10562/10/10-36-14-13 та дійшли висновку про неможливість встановити конкретні підстави, що слугували для висновку податкового органу про нереальність господарських операцій між Товариством з обмеженою відповідальністю «Техпромсервіс ЛТД» та Товариством з обмеженою відповідальністю «САФ-Альянс». При цьому суд апеляційної інстанції послався на висновок Верховного Суду викладений у постанові від 31 травня 2019 року у справі №813/1041/18 «…реалізація підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України передбачає необхідність наведення податковим органом у змісті запиту конкретних порушень, вчинених платником податків, а не лише вживання загальних формулювань та суто посилання на норми податкового законодавства».

Досліджуючи спірний наказ, суди попередніх інстанцій зазначили, що у ньому відсутня будь-яка інформація щодо фактичних підстав проведення перевірки, зокрема, не вказано про ненадання або надання позивачем відповіді на запит контролюючого органу, що свідчить про неналежне оформлення спірного наказу.

Суди попередніх інстанцій врахували, що у запиті від 25 березня 2019 року №10562/10/10-36-14-13 відмітка про його отримання 25 березня 2019 року ОСОБА_3 не дає підстави стверджувати, що така особа є уповноваженою особою позивача, з огляду на відсутність зазначення будь-якої посади, яку ця особа обіймає або вказання на представництво цією особи інтересів позивача за довіреністю.

20 липня 2020 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга відповідача, яка ухвалою суду від 22 липня 2020 року залишена без руху.

23 липня 2020 року ухвалою Верховного Суду внаслідок усунення відповідачем недоліків касаційної скарги відкрито провадження за касаційною скаргою відповідача на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2020 року у справі №320/2647/19 на підставі пунктів 1, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України та витребувано справу з суду першої інстанції.

30 липня 2020 року справа №320/2647/19 надійшла до Верховного Суду.

ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Підставою для відкриття касаційного провадження у справі №320/2647/19 є пункти 1, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), з посиланням у касаційній скарзі на те, що Шостий апеляційний адміністративний суд не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 820/4605/17, від 21 лютого 2020 року у справі №826/17123/18, від 3 грудня 2019 року у справі № 803/990/15-а, від 20 лютого 2018 року у справі № 826/1205/16, від 17 квітня 2018 року у справі №826/12612/17, в яких суд за аналогічних обставин прийшов до протилежного висновку. Висновки Суду у цих справах не були враховані судом апеляційної інстанції, що призвело до невірного застосування пункту 81.1. статті 81 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

В касаційні скарзі відповідач посилається на висновок Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, викладений у постанові від 21 лютого 2020 року по справі №826/17123/18 (№К/9901/25669/19) «…у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).», «У разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки».

Скаржник також зазначає, що Верховний Суд у постанові від 03 грудня 2019 року по справі №803/990/15-а (№К/9901/27587/18) дійшов такого висновку: «Платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді буде суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платників податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки».

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, в постановах від 20 лютого 2018 року у справі 826/1205/16 та від 17 квітня 2018 року у справі №826/12612/17 наголошується, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом під час призначення податкової перевірки.

Відповідач звертає увагу на позиції Верховного Суду України, висловлені в постанові від 24 грудня 2010 року у справі 21-25а10 «платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами».

Податковий орган доводить, що позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платника податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.

Ще однією підставою касаційного оскарження відповідач визначає пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України - неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Скаржник зазначає, звертаючись до тексту апеляційної скарги, з якої вбачається, що наказ від 24 травня 2019 року №1108 повністю відповідає вимогам абзацу 3 пункту 81.1 статті 81 Кодексу та в ньому зазначені дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися, а також підпис керівника та печатку контролюючого органу. Разом з тим, підпис посадової особи ТОВ «Техпромсервіс ЛТД» (гол. Бухгалтера ОСОБА_1 ) про отримання копії вищезазначеного наказу міститься на направленні від 28 травня 2019 року №1379. При проведенні перевірки співробітниками податкового органу було пред`явлено службові посвідчення. В акті про не допуск до перевірки від 29 травня 2019 року позивачем самостійно вказав про вищезазначені обставини. Таким чином, податковий орган виконав усі вимоги, встановлені пунктом 81.1 статті 81 ПК України.

Крім того, представник Головного управління ДПС у Київській області звертав увагу суду апеляційної інстанції, що Київським окружним адміністративним судом не було надано належного значення та взагалі не було досліджено обставини надання запиту від 25 березня 2019 року уповноваженому представнику позивача. Зокрема, у суду була можливість викликати у судове засідання та допитати в якості свідка працівника ТОВ «Техпромсервіс ЛТД» ОСОБА_3. Суд першої інстанції мав можливість витребувати у позивача Журнал реєстрації довіреностей.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не врахував положення статей 71, 94, 317 КАС України, та проігнорував посилання відповідача про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які Шостий апеляційний адміністративний суд визнав встановленими у постанові від 26 травня 2020 року у справі №320/2647/19.

Позивач правом надати відзив на касаційну скаргу податкового органу не скористався.

Згідно з частиною третьою статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Суди попередніх інстанцій установили, що 24 травня 2019 року Головним управлінням ДФС у Київській області було прийнято наказ №1108 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Техпромсервіс ЛТД», відповідно до якого було встановлено провести документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Техпромсервіс ЛТД» з 28 травня 2019 року тривалістю 5 робочих днів. Провести перевірку за період діяльності з 01 грудня 2016 року по 31 грудня 2016 року з метою встановлення дотримання вимог податкового законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податку на додану вартість в частині здійснення господарських взаємовідносин з ТОВ «Саф-Альянс» (а. с. 9).

На підставі наказу №1108 від 24 травня 2019 року Головним управлінням ДФС у Київській області були виписані направлення на перевірку за №1378 та №1379, відповідно до яких на документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Техпромсервіс ЛТД» було направлено головних державних ревізорів-інспекторів відділу аудиту платників Бородянського, Вишгородського, Іванківського, Макарівського, Поліського районів, міст Ірпінь та Буча, селищ міського типу Ворзель, Гостомель та Коцюбинське управління аудиту ГУ ДФС у Київській області Мельник Анну Іванівну та Кропотову Людмилу Миколаївну (а. с. 10-11).

З метою проведення призначеної наказом №1108 від 24 травня 2019 року документальної позапланової виїзної перевірки, 29 травня 2019 року на територію Товариства прибули посадові особи Головного управління ДФС у Київській області Мельник А.І. та Кроптова Л.М.

У позовній заяві Товариство зазначило, що директор Товариства ОСОБА_2 та головний бухгалтер Товариства ОСОБА_1 не допустили посадових осіб податкового органу до проведення перевірки, про що було складено акт про недопуск до перевірки представників Головного управління ДФС у Київській області від 29 травня 2019 року.

У вказаному акті зазначено, що недопуск Товариством представників Головного управління ДФС у Київській області до перевірки зумовлений неналежним оформленням наказу №1108 від 24 травня 2019 року, зокрема, відсутністю інформації про фактичні підстави, які зумовили призначення перевірки. Після оголошення Товариством рішення про недопущення до перевірки, посадові особи контролюючого органу Мельник А. І. та Кропотова Л. М. відмовились складати акт про недопущення до перевірки та залишили територію Товариства (а. с.12-14).

У свою чергу, посадовими особами Головного управління ДФС у Київській області було складено акт від 29 травня 2019 року №451/10-36-14-13 про факт ненадання Товариством до перевірки документів, в якому вказано, що головним бухгалтером ОСОБА_1 не надано документів (копії документів), зазначених в запиті від 28 травня 2019 року №1 (а. с. 83).

Також посадовими особами Головного управління ДФС у Київській області було складено акт про відмову від підпису посадових осіб Товариства від 29 травня 2019 року №452/10-36-14-13, в якому вказано, що посадові особи ТОВ «Техпромсервіс ЛТД» відмовились від підписання акта про факт ненадання до перевірки документів 29 травня 2019 року №451/10-36-14-13 (а. с. 84).

Головним управлінням ДФС у Київській області було складено акт від 10 червня 2019 року №462/10-36-14-13/30531000 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Техпромсервіс ЛТД» з питань дотримання вимог податкового законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податку на додану вартість в частині здійснення господарських взаємовідносин з ТОВ «Саф-Альянс» за грудень 2016 року (а.с.117-118,121).

На підставі акта перевірки керівник податкового органу прийняв податкові повідомлення-рішення від 09 липня 2019 року № та № (а.с.119-120).

ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Податковий кодекс України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):

Підпункт 20.1.4 пункту 20.1 статті 20.

Контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пункту 75.1 статті 75

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпункт 75.1.2. пункту 75.1. статті 75

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Пункт 78.4. статті 78

Про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Пункт 78.5. статті 78

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Пункт 81.1. статті 81

Посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Пункт 81.2. статті 81.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.

У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт відмови в отриманні акта та/або наданні письмових пояснень до нього.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

У посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

Законодавцем встановлено випадки, коли платник податків може скористатись правом недопуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки:

- непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків документів, визначених абзацами другим-четвертим пункту 81.1 статті 81 ПК України (направлення та наказу на проведення перевірки, службового посвідчення);

- оформлення документів, вказаних в абзацах другому-третьому пункту 81.1 статті 81 ПК України, з порушенням вимог, встановлених цим пунктом.

Верховний Суд в постанові від 21 лютого 2020 року у справі №826/17123/18 сформував правову позицію, відповідно до якої у разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.

Суд зазначає, що при ухваленні Шостим апеляційним адміністративним судом постанови від 26 травня 2020 року Верховний Суд вже сформував позицію щодо оскарження наказу про призначення перевірки у справі №826/17123/18. Відповідно до фактичних обставин установлених судами, за наслідками проведеної перевірки на підставі спірного наказу у цій справі, відповідач 09 липня 2019 року прийняв податкові повідомлення-рішення, тобто на час звернення Товариства з позовом наказ вичерпав свою дію, перевірка проведена, а за її результатами контролюючий орган прийняв акти індивідуальної дії.

Враховуючи позицію Верховного Суду у справі №826/17123/18, Суд дійшов висновку, що оскарження наказу від 24 травня 2019 року №1108 не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне його скасування не може призвести до відновлення порушеного права.

Крім того, Суд звертає увагу на те, що предметом судового розгляду у цій справі є правомірність Наказу про призначення перевірки, що обумовлює дослідження дій податкового органу щодо наявності підстав для проведення перевірки, визначених статтею 78 ПК України, щодо направлення запитів на адресу Товариства відповідно до статті 73 цього Кодексу. Під час судового розгляду судами надана оцінка діям податкового органу по проведенню перевірки, що вже пов`язані з реалізацією наказу, зокрема допуску посадових осіб до перевірки, що не може доводити протиправність/правомірність самого наказу.

Верховний Суд в постанові від 21 лютого 2020 року у справі №826/17123/18 зауважив, що оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень платник податків може посилатись на порушення порядку проведення такої перевірки, яким судами, поряд із встановленими в ході перевірки порушеннями податкового та/або іншого законодавства, має бути надана правова оцінка.

Під час розгляду цієї справи в суді першої інстанції серед іншого досліджувалися питання допуску до перевірки, що з огляду на предмет судового оскарження (наказ про призначення перевірки), виходить за межі дослідження правомірності спірного наказу, оскільки стосується його реалізації (дій по проведенню перевірки), а тому цим доводам може бути надана правова оцінка при оскарженні наслідків проведеної контролюючим органом перевірки (податкових повідомлень-рішень).

Враховуючи наведене Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги податкового органу, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі №826/17123/18.

ВИСНОВКИ СУДУ

Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права (частина перша статті 351 КАС України).

Верховний Суд визнає, що суди попередніх інстанцій ухвалили судові рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, внаслідок чого касаційна скарга Головного управління ДПС у Київській області підлягає задоволенню, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - скасуванню, з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2020 року у справі № 320/2647/19 скасувати.

Прийняти нову постанову.

Відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Техпромсервіс ЛТД» до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДФС України у Київській області від 24 травня 2019 року №1108 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Техпромсервіс ЛТД».

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р. Ф. Ханова

Судді: І. А. Гончарова

І. Я. Олендер