Справа № 620/2905/20
Суддя: Баргаміна Н.М.
Дата ухвалення: 2020-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2020 року Чернігів Справа № 620/2905/20

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Баргаміної Н.М., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправної відмови відповідача, оформленої листом за № 2500-0346-8/22537 від 22.06.2020, у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 згідно пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 29.05.2020 та прийняти рішення про призначення позивачу з 29.05.2020 пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 згідно пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок загального страхового стажу та стажу роботи за списком №2 позивачу у відповідності до записів у трудовій книжці.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем будь-якого вмотивованого рішення за заявою про призначення пенсії не прийнято, фактично відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Вказує, що набула права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 № 1-р/2020.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позову та зазначив, що для призначення пенсії на пільгових умовах необхідно мати пільговий стаж на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 та відповідний вік, встановлений пунктом 2 частиною другою статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказує, що на день звернення за призначенням пенсії позивач досягла віку 51 рік, замість необхідних 54 років 6 місяців, а тому позивач не має права на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 у зв`язку з відсутністю необхідного пенсійного віку. Крім того, вказує, що пільговий стаж позивача був зарахований відповідно до довідки від 04.04.2019 № 07/842, а після - по результатам атестації робочих місць.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

29.05.2020 позивач звернулась до відповідача з заявою та відповідними документами про призначення пенсії за віком за списком № 2 (а.с. 36-37).

За наслідками розгляду заяви позивача, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області було прийнято рішення, оформлене листом № 2500-0346-8/22537 від 22.06.2020, про відмову в призначенні пенсії за віком за списком № 2 у зв`язку з відсутністю необхідного пенсійного віку (54 роки 6 місяців). Також зазначено, що загальний стаж позивача становить 33 роки 9 місяців 14 днів, стаж на пільгових умовах по списку № 2 складає 15 років 11 місяців 13 днів (а.с. 18).

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 таким законом є, насамперед, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), який був прийнятий на зміну положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII).

Отже, оскільки і Закон № 1058-IV, і Закон № 1788-XII регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають норми Закону № 1058-IV як акта права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону № 1788-XII підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону № 1058-IV.

При цьому, суд наголошує на існуванні і виключень з даного загального правила.

Пункт «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII (набув чинності з 01.04.2015, далі - Закон № 213-VIII) передбачав, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.

Пункт 2 розділу XV Закону № 1058-IV в редакції до 11.10.2017 передбачав, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом № 1788-XII.

Отже, і після набуття чинності нормами Закону № 1058-IV правила призначення пенсій за Списком № 2 регламентувались пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII.

Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності нормами Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (11.10.2017) (далі - Закон № 2148-VIII), яким текст Закону № 1058-IV був доповнений, зокрема, статтею 114, згідно частини першої якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Разом з цим, Законом № 2148-VIII у новій редакції був викладений також пункт 2 розділу XV Закону № 1058-IV, де зазначається, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону № 2148-VIII на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року.

В силу спеціальної вказівки у Законі України від 03.10.2017 № 2148-VIII наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017.

Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком № 2 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції Закону № 213-VIII та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону № 2148-VIII.

Правила вказаних законів були повністю уніфікованими.

В подальшому рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, статтю 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII.

Конституційним Судом України згідно пункту 3 вищевказаного рішення було вирішено, що застосуванню підлягає, зокрема, стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Відтак, з 23.01.2020 в Україні існують два Закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 2, а саме: пункт «б» статті 13 Закону № 1788-XII у редакції до Закону № 213-VIII та пункт 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV у редакції Закону № 2148-VIII.

Таким чином, правила означених законів містять розбіжність відносно позивача щодо вікового цензу, який складає 50 років за пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до Закону № 213-VIII та 54 роки за пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону № 2148-VIII.

Враховуючи частину першу статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивача є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 50 років.

Так у цих рішеннях зазначено, що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі «якості» закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Таким чином, на переконання суду, перевагу слід віддати саме тому закону, який у застосуванні найбільш сприятливий для позивача, а саме, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статті 8 Конституції України.

Таке застосування судом вказаних вище норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Відтак на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Як слідує з матеріалів справи, на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2, 29.05.2020, позивачу виповнився 51 рік.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 позивач досягнув необхідного віку, необхідного для призначення такої пенсії.

Щодо загального страхового та пільгового стажу роботи.

Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Положеннями пункту 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, зокрема, передбачено, якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення. Показники, зазначені у цих Списках обов`язково повинні бути підтверджені у карті оцінки умов праці робочого місця за результатами атестації і можуть записуватись у дужках.

Тобто, підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, який повинен бути підтверджений відповідними доказами, зокрема, трудовою книжкою.

В силу пунктів 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка (пункт 20 Порядку № 637).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Позивач вважає, що станом на 29.05.2020 має 34 роки 10 місяців 3 дні загального страхового стажу та 17 років 5 місяців 1 день пільгового згідно записів трудової книжки, разом з тим, згідно листа № 2500-0346-8/22537 від 22.06.2020 та відзиву на позов відповідач вказує, що загальний страховий стаж позивача становить 33 роки 9 місяців 14 днів.

Відповідачем не надано суду жодних пояснень щодо підрахунку загального страхового та пільгового стажу, зокрема, не вказано які періоди трудової діяльності позивача не зараховано та підстав такого їх не зарахування, а лише зазначено, що пільговий стаж позивача по 21.08.1992 був зарахований відповідно до довідки від 04.04.2019 № 07/842, а після - по результатам атестації робочих місць, страховий стаж після 01.01.2004 враховується за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, що врегульовано нормами Закону № 1058-IV.

Разом з тим, судом проведено порівняння періодів роботи позивача, що зазначені в трудовій книжці (а.с. 13-15) та довідці про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності відповідних записів у трудовій книжці від 04.04.2019 № 07/842 (а.с. 38), з розрахунком стажу, проведеним відповідачем (а.с. 78), та встановлено, що органом Пенсійного фонду не зараховано до загального страхового стажу періоди з 01.01.2004 по 29.02.2004, з 08.03.2004 по 30.04.2004, з 07.05.2004 по 31.05.2004, з 04.05.2005 по 24.08.2005, з 06.07.2008 по 31.10.2008. Крім того, проведений відповідачем підрахунок не враховує стаж позивача з 01.06.2019 по дату звернення за призначенням пенсії (29.05.2020).

Також відповідачем згідно вже згаданого підрахунку, окрім вищенаведених періодів роботи, які не зараховано до загального страхового стажу, до пільгового стажу не зараховано періоди з 18.05.1999 по 20.10.1999, з 07.08.2001 по 08.08.2001, з 23.07.2004 по 05.08.2004.

Відповідно до частини першої статті Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону № 1058-IV, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Частиною першою статті 113 Закону № 1058-IV передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат та їх пенсійних активів, що обліковуються на накопичувальних пенсійних рахунках.

На підставі частини першої статті 16 Закону № 1058-IV застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, у тому числі в письмовій формі, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

З цим правом кореспондується обов`язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески (пункт 6 частини другої статті 17 Закону № 1058-IV) незалежно від фінансового стану платника (частини дванадцята статті 20 Закону № 1058-IV).

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України від 08.07.2010 № 2464-IV «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-IV) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до статті 4 Закону № 2464-IV платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до статті 26 Закону № 2464-IV посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

З наведеного слідує, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Згідно наданої відповідачем довідки форми ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» судом встановлено, що за періоди 01.01.2004 по 29.02.2004, з 08.03.2004 по 30.04.2004, з 07.05.2004 по 31.05.2004, з 04.05.2005 по 24.08.2005, з 06.07.2008 по 31.10.2008 за позивача не сплачено страхові внески (а.с. 81-86).

Згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності відповідних записів у трудовій книжці від 04.04.2019 № 07/842 позивач працювала з 03.06.1991 по 04.11.2008 за професією машиніста-обхідника з котельного устаткування, що передбачено списком № 2, відпустки без збереження заробітної плати не надавались, простоїв на підприємстві не було (а.с. 38).

Відповідачем було проведено перевірку роботодавця позивача з питання достовірності та обґрунтованості відомостей, що зазначені в довідці, що підтверджується актом № 3312 від 27.08.2019 зустрічної перевірки достовірності та обґрунтованості поданих для призначення (перерахунку) пенсії довідок (а.с. 39-41).

Згідно вказаного акту до перевірки надавалися накази по особовому складу за період, що перевірявся, особова картка форми П-2, накази про проведення атестації робочих місць та висновки про результати проведення атестації робочих місць, особові рахунки з нарахування заробітної плати.

Так, описова частина акту № 3312 від 27.08.2019 містить інформацію, що у картці Т-2 в графі «Відпустки» внесено записи, зокрема, «б/о 07.08.2001 - 08.08.2001», «б/о 23.07.2004 - 05.08.2004», відпустка по догляду за дитиною до 3-х років 16.07.2001 - 27.05.2004, 25.08.2005 - 06.07.2008, відпустка по догляду за дитиною б/о 07.07.2008, 06.07.2008.

Разом з тим, згідно висновків перевірки встановлено, що довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності відповідних записів у трудовій книжці від 04.04.2019 № 07/842 за період з 03.06.1991 по 04.11.2008 видано позивачу на підставі первинних документів.

Таким чином, дослідивши вказані документи, зокрема, накази по особовому складу за період, що перевірявся, особові рахунки з нарахування заробітної плати, перевіркою було підтверджено інформацію, що зазначена у вказаній довідці, зокрема про період роботи з 03.06.1991 по 04.11.2008 за професією, що передбачена списком № 2, та про те, що відпустки без збереження заробітної плати не надавались, простоїв на підприємстві не було (а.с. 38).

Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством- страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, відсутність сплати страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, яка була викладена Верховним Судом у постановах від 09.09.2019 у справі №242/5448/16-а, від 06.07.2020 у справі № 242/2179/17.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що рішення відповідача, оформлене листом № 2500-0346-8/22537 від 22.06.2020, про відмову в призначенні пенсії не містить доводів щодо не зарахування періодів роботи з 01.01.2004 по 29.02.2004, з 08.03.2004 по 30.04.2004, з 07.05.2004 по 31.05.2004, з 04.05.2005 по 24.08.2005, з 06.07.2008 по 31.10.2008 до загального страхового та пільгового стажу позивача, суд дійшов висновку про наявність права позивача на зарахування наведених періодів як до загального страхового, так і до пільгового стажу позивача.

Щодо періоду роботи з 18.05.1999 по 20.10.1999, то суд вважає за необхідне звернути увагу, що, на думку суду, відповідачем вказаний період не було до пільгового стажу, оскільки між атестаціями робочих місць за умовами праці згідно наказів від 18.05.1994 № 78 та від 21.10.1999 № 161 пройшло більше 5 років (а.с. 42-46).

Так, пункти 4, 4.2 Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 (далі - Порядок № 383), передбачають, що згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442, атестація робочих місць за умовами праці проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Якщо чергова атестація була проведена з порушенням, передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Таким чином, період роботи позивача з 18.05.1999 по 20.10.1999 має бути зарахований до пільгового стажу.

Щодо не зарахування періодів роботи з 07.08.2001 по 08.08.2001, з 23.07.2004 по 05.08.2004 до пільгового стажу, то як вже було зазначено судом, згідно акту № 3312 від 27.08.2019 зустрічної перевірки самим органом Пенсійного фонду України встановлено, що довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності відповідних записів у трудовій книжці від 04.04.2019 № 07/842 за період з 03.06.1991 по 04.11.2008 видано позивачу на підставі первинних документів.

При цьому, суд звертає увагу, що за період з 07.08.2001 по 08.08.2001 законодавством не було передбачено обов`язку зі сплату страхових внесків для зарахування періоду роботи до відповідного стажу, а за період роботи з 23.07.2004 по 05.08.2004 довідка форми ОК-5 містить інформацію про сплату страхових внесків.

Періоди роботи з 07.08.2001 по 08.08.2001, з 23.07.2004 по 05.08.2004 були зараховані відповідачем до загального страхового стажу, при цьому суд не вбачає підстав для не зарахування вказаного стажу й до пільгового стажу.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що рішення відповідача, оформлене листом № 2500-0346-8/22537 від 22.06.2020, про відмову в призначенні пенсії не містить доводів щодо не зарахування періодів роботи з 07.08.2001 по 08.08.2001, з 23.07.2004 по 05.08.2004 до пільгового стажу, суд вважає, що вказаний період має бути зарахований до пільгового стажу.

Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно пункту 2 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Враховуючи вищенаведене, виокремлюючи періоди, які не зараховані відповідачем до стажу позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача, оформленого листом № 2500-0346-8/22537 від 22.06.2020, про відмову в призначенні пенсії за віком за списком № 2; зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 29.05.2020 та прийняти рішення про призначення позивачу з 29.05.2020 пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 згідно пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов`язання відповідача зарахувати до загального страхового стажу позивача періоди роботи з 01.01.2004 по 29.02.2004, з 08.03.2004 по 30.04.2004, з 07.05.2004 по 31.05.2004, з 04.05.2005 по 24.08.2005, з 06.07.2008, з 01.06.2019 по 29.05.2020; зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача періоди роботи з 18.05.1999 по 20.10.1999, з 07.08.2001 по 08.08.2001, з 01.01.2004 по 29.02.2004, з 08.03.2004 по 30.04.2004, з 07.05.2004 по 31.05.2004, з 23.07.2004 по 05.08.2004, з 04.05.2005 по 24.08.2005, з 06.07.2008.

У відповідності до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, суд, враховуючи, що відповідачем частково було зараховано стаж позивача, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений нею при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 700,67 грн.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005, ) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, оформлене листом № 2500-0346-8/22537 від 22.06.2020, про відмову в призначенні пенсії за віком за списком № 2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.05.2020 та прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 з 29.05.2020 пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 згідно пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.01.2004 по 29.02.2004, з 08.03.2004 по 30.04.2004, з 07.05.2004 по 31.05.2004, з 04.05.2005 по 24.08.2005, з 06.07.2008, з 01.06.2019 по 29.05.2020.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 18.05.1999 по 20.10.1999, з 07.08.2001 по 08.08.2001, з 01.01.2004 по 29.02.2004, з 08.03.2004 по 30.04.2004, з 07.05.2004 по 31.05.2004, з 23.07.2004 по 05.08.2004, з 04.05.2005 по 24.08.2005, з 06.07.2008.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 700,67 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31.08.2020.

Суддя Н.М. Баргаміна