Справа № 540/1631/20
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2020-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/1631/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтовича І.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 з 30.04.2014 по 30.04.2017 перебував на військовій службі у лавах Збройних Сил України, на посаді стрільця 1 відділення 1 стрілецького взводу стрілецької роти (з конвоювання, екстрадиції та охорони підсудних). Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 28.04.2017 №87, відповідно до п. «а» ч. 6 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу позивача виключено зі списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.04.2017 №7 о/с, в запас Збройних Сил України у зв`язку із закінченням контракту військовослужбовця. Також зазначає, що йому 26.05.2015 було присвоєно статус учасника бойових дій та надано відповідне посвідчення серії НОМЕР_2 . Так, позивач звернувся до відповідача із заявою в якій просив провести відповідні розрахунки та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані додаткові відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2017 виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. Проте листом від 12.05.2020 №3/56/33-653 йому було відмовлено та повідомлено про неможливість виплати йому компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2017 роки, оскільки додаткової відпустки учасникам бойових законом №2011-ХІІ не передбачено, а тому підстав для виплати грошової компенсації за дні невикористаної вказаної додаткової відпустки не вбачається. На думку позивача, відповідач протиправно не виплатив грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки з 2015 по 2017 роки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту. А тому вважає бездіяльність відповідача, у наслідок якої йому не нарахована та невиплачена компенсація за невикористані додаткові відпустки за зазначений період, порушує його права, які підлягають захисту у суді.

Також позивач зазначив, що 16.05.2019 року за результатами розгляду зразкової справи №620/4218/18, за адміністративним провадженням №Пз/9901/4/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду надав відповідні висновки, а саме, суд задовольнив вимоги позивача у зазначеному аналогічному провадженні в повному обсязі, зазначивши, що припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку.

Ухвалою суду від 26.06.2020 відкрито провадження в адміністративній справі. Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

05.08.2020, представник відповідача надав до суду заяву, відповідно до якої підтверджує, що у військовослужбовця ОСОБА_1 , є право на компенсацію за всі 42 дні додаткової відпустки у період з 2015 по 2017 включно.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (ч.7 ст.262 КАС України).

Згідно з ч.2 ст.262 КАС України, якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що справа підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 30.04.2014 по 30.04.2017 перебував на військовій службі у лавах Збройних Сил України, на посаді стрільця 1 відділення 1 стрілецького взводу стрілецької роти (з конвоювання, екстрадиції та охорони підсудних).

26.05.2015, ОСОБА_1 було присвоєно статус учасника бойових дій та надано відповідне посвідчення серії НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 28.04.2017 №87, відповідно до п. «а» ч. 6 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу позивача виключено зі списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.04.2017 №7 о/с, в запас Збройних Сил України у зв`язку із закінченням контракту військовослужбовця.

Наказ про нарахування та виплату позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, відповідачем не видавалось.

Вказані обставини не оспорюються учасниками справи.

ОСОБА_1 звернувся до військової частини із заявою в якій просив провести відповідні розрахунки та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані додаткові відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2017 виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Листом від 12.05.2020 №3/56/33-653 йому було відмовлено у задоволенні його заяви та повідомлено про неможливість виплати йому компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2017 роки, оскільки додаткової відпустки учасникам бойових законом №2011-ХІІ не передбачено, а тому підстав для виплати грошової компенсації за дні невикористаної вказаної додаткової відпустки не вбачається.

Позивач вважаючи, що його права порушені звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регламентовані Законом України Про відпустки від 05.11.1996 року №504/96-ВР (далі - Закон України Про відпустки), Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 року №3551-ХІІ (далі - Закон України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту), Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей).

Статтею 4 Закону України Про відпустки встановлені види щорічних відпусток, а саме основна та додаткова, а також інші додаткові відпустки.

Статтею 16-2 Закону встановлена додаткова відпустка окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності, зокрема, учасникам бойових дій додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Статтею 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту встановлені пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, зокрема, учасникам бойових дій надається така пільга, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік (п.12).

Статтею 101 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України Про відпустки. Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У рік звільнення військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Крім того, статтею 10 Закону України Про відпустки розділу ІІ Щорічні відпустки регламентований порядок надання щорічних відпусток.

Згідно з п.8 ч.13 ст.10 Закону України Про відпустки щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються ветеранам війни, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, а також особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Вказана норма співвідноситься з п.12 ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Таким чином, позивачу, якій не використав щорічну додаткову відпустку, при його звільненні відповідач повинен був нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану відпустку.

Крім того, суд вважає, що вказана справа є типовою.

Відповідно до ч.3 ст.291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

У рішенні Верховного Суду від 16.06.2019 року по справі №620/4218/18 (зразкова справа) зазначено, що ознаками типової справи є: - позивач, фізична особа: учасник бойових дій, звільнений з військової служби; - відповідач, суб`єкт владних повноважень: військова частина, на якій позивач перебував на забезпечені; -підстави спору: а) фактичні - відносини, які виникли між учасником бойових дій і військовою частиною щодо проходження ним публічної (військової) служби, не нарахування та невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій; б) нормативні - норми права, які регулюють відносини між позивачем і відповідачем щодо проходження публічної (військової) служби, набуття статусу учасника бойових дій, нарахування та виплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій; - предмет спору: а) протиправна бездіяльність військової частини щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту в період визначений підпунктами 17-18 ст.101 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Висновки Верховного Суду у цій зразковій справі підлягають застосуванню в адміністративних справах щодо звернення до суду осіб, звільнених з військової служби, яким було відмовлено у виплаті грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту в період визначений підпунктами 17-18 ст.101 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Верховний Суд у рішенні від 16.06.2019 року по справі №620/4218/18 зазначив, що відповідно до ч. 14 ст. 101 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей. Норми Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту з 2015 року по 2017 рік.

Велика Палата Верховного Суду постановою від 21.08.2019 року залишила без змін рішення Верховного Суду від 16.06.2019 року по зразковій справі №620/4218/18.

У постанові ВП Верховного Суду від 21.08.2019 року також зазначено, що грошова компенсація виплачується за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Право на отримання таких виплат не обмежується жодним строком.

Таким чином, згідно правового висновку Верховного Суду дія особливого періоду не є підставою для не нарахування та невиплати військовослужбовцю при його звільненні компенсації за невикористану додаткову відпустку.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи встановлені обставини суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Оскільки головуючий суддя по справі перебував у відпустці з 22.07.2020 по 26.08.2020 включно, то повний текст рішення виготовлений та підписаний 27.08.2020.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_4 ) грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 26.05.2015 по 30.04.2017, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_4 ) грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 26.05.2015 по 30.04.2017, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя І.І. Войтович

кат. 106030000