Справа № 320/5789/20
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2020-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про продовження строку для усунення недоліків позовної заяви

31 серпня 2020 року м. Київ 320/5789/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши позов ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення заступника начальника Переяслав Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 19.07.2018 № 5229/05, яким позивачу було відмовлено в призначені пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку; визнати протиправним та скасувати рішення комісії Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян оформлене у протоколі № 8-19 від 03.07.2019, яким відмовлено позивачу у підтверджені статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорія 2, визнано посвідчення, таким, що видано безпідставно та вилучено посвідчення потерпілого категорія 2 серії НОМЕР_1 від 01.09.1993; поновити позивачу статус потерпілого від наслідків аварії на ЧАЕС категорія 2 з 03 липня 2019 року; зобов`язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації видати позивачу посвідчення потерпілого від наслідків аварії на ЧАЕС категорія 2; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Київській області призначити та виплачувати позивачу пенсію зі зниженням пенсійного віку на 10 років, починаючи з дня звернення позивача з відповідною заявою до Переяслав Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області з 20 квітня 2018 року.

У зв`язку з невідповідністю поданої позовної заяви вимогам процесуального законодавства, керуючись статтею 169 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалою суду від 13.07.2020 позовну заяву залишено без руху із наданням позивачеві строку для усунення її недоліків.

У вказаній ухвалі судом зазначені недоліки позовної заяви та запропоновані способи їх усунення шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних причин його пропуску із наданням суду на їх підтвердження відповідних доказів, з урахуванням висновків суду.

12 серпня 2020 року через канцелярію суду від представника позивача надійшли матеріали на виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху, зокрема, до суду було подано заяву про поновлення строку звернення до суду; запит адвоката № 77 від 06 серпня 2019 року; відповідь Київської обласної державно адміністрації Департаменту соціального захисту населення № 1747/02-06.1-33 від 15.08.2019; запит адвоката № 33 від 17 квітня 2019 року; відповідь Переяслав Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області № 2523/05 від 18.04.2019.

Як вбачається зі змісту заяви про поновлення строку звернення до суду представник позивача стверджує, що позивач та його представник дізнались про оскаржувані рішення, їх зміст та суть після отриманням відповідей на запити адвоката.

Так, на запит адвоката Панченко Т.А. від 17 квітня 2019 року № 33 надійшов лист-відповідь Переяслав Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду Київської області № 2523/08 від 18.04.2019 з доданими до нього копіями матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 , серед яких було надано рішення заступника начальника Переяслав Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 19.07.2018 №5229/05.

У зв`язку з цим, представник позивача стверджує, що саме з 18 квітня 2019 року він та позивач дізналися про оскаржуване рішення від 19.07.2018 №5229/05.

Крім того, як зазначає представник позивача, у зв`язку із запитом від 06 серпня 2019 року № 77 до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації останній надав відповідь за №1747/02-06.1-33 від 15.08.2019 до якої додано копії оскаржуваних рішень комісії від 03.07.2019.

У зв`язку з цим, саме 15 серпня 2019 року є датою коли позивач та його представник дізнались про спірне рішення Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації від 03.07.2019.

Аналізуючи зміст заяви про поновлення строку на звернення до суду, яку подано представником позивача на виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху, судом встановлено, що вона не містить інших обставин та підстав ніж ті, що вказані у позові.

Так, на 9 аркуші позову позивачем зазначено, що саме 03.07.2019 позивач, отримавши негативне рішення суб`єкта владних повноважень, усвідомив, що поновлення його права на пенсію та пільг потерпілого категорії 2 можливе виключно у судовому порядку.

У заяві про поновлення строку на звернення до суду представник позивача також вказує, що про оскаржувані рішення і усвідомлення необхідності звернення до суду для захисту свого порушеного права позивач та його представник дізнались 18.04.2019 та 15.08.2019.

Як і у позовній заяві так і у заяві, що подана на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, представник позивача вказує на те, що у період з 15.08.2019 по дату звернення до суду (08.07.2020) позивач "шукав додаткові докази на підтвердження факту участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС".

Суд в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, без надання оцінки жодним доказам, що приєднані до позовної заяви, а лише приймаючи твердження позивача про те, що він не звертався раніше до суду, оскільки збирав додаткові докази, зауважив, що пошук додаткових чи нових доказів, в тому числі і тих, що не були предметом розгляду суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваних рішень, не є поважними причинами, що перешкоджають своєчасному зверненню до суду.

Так, Конституція України гарантує право кожного на судовий захист своїх прав та інтересів, що включає також право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому звернення до суду може здійснюватися у межах встановленого строку.

Слід зазначити, що встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Так, в одному із своїх рішень ЄСПЛ встановив порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з тієї причини, що строк на оскарження був продовжений по завершенню значного періоду часу не для усунення серйозних судових помилок, а лише з метою повторного розгляду та ухвалення нового рішення у справі (справа Пономарьов проти України, п. п. 41-42).

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Суд зазначає, що початок перебігу строку у процесуальному законі визначено альтернативно це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Тому, при визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа Олександр Шевченко проти України, п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку.

Суд зауважує, що вирішення питання про поновлення строку звернення до суду суд здійснює виключно у межах наведених доводів заінтересованої особи.

Однак, як із змісту позовної заяви так і зі змісту заяви, що подана на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, яка повністю дублює підстави пропуску строку на звернення до суду, судом не встановлено підстав поважності такого пропуску.

Щодо тверджень представника позивача про продовження строків звернення до суду на період дії карантину, то суд зазначає, що перше оскаржуване рішення було прийнято 09.07.2018 (строк на звернення до суду сплинув у січні 2019 року), а інше - 03.07.2019 (строк на звернення до суду сплинув у січні 2020 року, тобто до дня запровадження карантину та внесення змін до процесуального законодавства).

При цьому позивач вказує, що до адвоката за захистом порушеного права він звернувся у квітні 2019 року.

Щодо посилання представника позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 по справі № 815/1226/18 в якій зазначено, що виплати пенсії мають проводитись без обмеження будь-яким строком, то суд зазначає, що у межах даного провадження не порушується питання щодо виплати призначеної пенсії, оскільки позивач просить суд скасувати рішення про відмову у підтвердженні йому статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та, як наслідок, призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Частиною 2 статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом, зокрема, з ініціативи суду.

З урахуванням викладеного, суд, з метою забезпечення повного, об`єктивного та неупередженого підходу у вирішенні питання щодо можливості розгляду адміністративного позову судом, вважає за доцільне, згідно з частиною 2 статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, продовжити позивачеві на десять днів строк для усунення недоліків поданої заяви шляхом подання до суду:

- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних причин його пропуску із наданням суду на їх підтвердження відповідних доказів, з урахуванням висновків суду викладених у даній ухвалі.

Також суд зауважує, що залишення позовної заяви без руху не є обмеженням у доступі до правосуддя. Так, згідно практики Європейського суду з прав людини, сформульовану, зокрема, в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України" (пункт 31) зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у пункті 55 справи "Креуз проти Польщі", що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом першим статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти ("Kreuz v. Poland" № 28249/95).

Отже, встановлюючи конкретні вимоги до змісту та форми позовної заяви, а також до документів, які мають бути до неї додані, Кодекс адміністративного судочинства України при цьому покладає на суд обов`язок перевірити виконання позивачем цих вимог та прийнятності позовної заяви на стадії вирішення питання про відкриття провадження по справі, оскільки законодавством чітко встановлено наслідки невиконання таких вимог, а саме постановлення судом ухвали про залишання позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 121, 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Продовжити ОСОБА_1 на десять днів строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії цієї ухвали.

Копію ухвали надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Панченко Н.Д.