Справа № 640/17286/20
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2020-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2020 року місто Київ №640/17286/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особаПриватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина Андрія Миколайовича Акціонерне товариство "ОТП Банк"
провизнання протиправною та скасування постанови від 11.10.2019 у виконавчому провадженні №60272110,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина Андрія Миколайовича , третя особа Акціонерне товариство "ОТП Банк", в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина Андрія Миколайовича від 11.10.2019 про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди в сумі 204 629, 06, прийняту в межах виконавчого провадження №60272110.

Позовні вимоги мотивовано тим, що постанова приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина Андрія Миколайовича від 11.10.2019 про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди в сумі 204 629, 06, прийнята в межах виконавчого провадження №60272110, є протиправною і грубо порушує вимоги чинного законодавсвтва щодо процедури виконавчого провадження, оскільки винесена відповідачем передчасно. Зокрема, представник позивача зазначив про те, що 11.10.2019 відповідачем в межах виконавчого провадження №60272110 винесено дві постанови, а саме, постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про стягнення з боржника основної винагороди, що, в свою чергу, суперечить вимогам частини третьої статті 40 Закону України "Про виконавче провадження". Крім того, представник зауважив, що сума стягнення основної винагороди відповідачем була обрахована неправильно, оскільки має залежати від суми, що буде одержана у разі реалізації квартири на торгах. Також оскаржувана постанова не містить порядку стягнення такої такої винагороди, що свідчить про її протиправність.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.08.2020 відкрито провадження в адміністративній справі №640/17286/20 з урахуванням приписів статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, поновлено позивачеві строк звернення до суду з даним позовом, призначено справу до судового розгляду, зобов`язано відповідача надати суду належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №60272110 та залучено до участі у справі в якості третьої особи Акціонерне товариство "ОТП Банк".

Через канцелярію Окружного адміністративного суду міста Києва 10.08.2020, на виконавння вимог ухвали суду від 03.08.2020 від відповідача надійшли матеріали виконавчого провадження №60272110 та відзив на позовну заяву. Відповідно до наданого до суду відзиву відповідач заперечує проти позовних вимог та вважає, що доводи позивача з приводу того, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем передчасно, є протиправною і грубо порушує вимоги чинного законодавства є безпідставними, спростовуються фактичними обставинами справи, вимогами чинного законодавства, та доказами які містяться в матеріалах виконавчого провадження №60272110.

В судовому засіданні 10.08.2020, враховуючи надходження клопотання від представника позивача, суд ухвалив перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розгляд справи здійснено із врахуванням особливостей розгляду даної категорії спорів, визначених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина Андрія Миколайовича від 11.10.2019 ВП №60272110 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №194, виданого 11.07.2019 про стягнення квартири, загальною площею 99, 60 кв.м., житловою площею 46, 40 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Одночасно з постановою про відкриття провадження, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Яцишиним Андрієм Миколайовичем прийнято постанову від 11.10.2019 ВП №60272110 про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди у сумі 204 629, 06 грн.

Позивач, не погоджуючись з прийнятою постановою приватного виконавця від 11.10.2019 ВП №60272110 про стягнення з боржника основної винагороди, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правовідносини щодо примусового виконання рішення суду та інших органів у виконавчому провадженні державними та приватними виконавцями врегульовані Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон України №1404-VIII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, зокрема: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності (стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

Отже, виконавчий напис нотаріуса від 11.07.2019 №194, на підставі якого відкрито виконавче провадження №60272110, є виконавчим документом.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Аналогічні засади (принципи) закріплені в статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Як зазначено вище, 11.10.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Яцишиним Андрієм Миколайовичем в межах виконавчого провадження №60272110 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про стягнення з боржника основної винагороди.

На думку позивача, постанова від 11.10.2019 ВП №60272110 про стягнення з боржника основної винагороди винесена передчасно, оскільки така постанова є окремим видом виконавчого документа, і відповідно, може бути виконана примусово в окремому виконавчому провадженні та має бути винесена не пізніше наступного дня з дня повернення виконавчого документа стягувачу або закінчення виконавчого провадження.

Однак, суд не погоджується з такими доводами позивача з огляду на наступне.

За змістом статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 №1403-VIII (далі - Закон №1403-VIII) за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з частиною третьою статті 45 Закону №1404-VIII основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Частиною першою статті 27 №1404-VIII встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України (частина перша); виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (частина друга); за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Згідно з частиною п`ятою статті 27 Закону України №1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1404-VIII основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Частиною шостою статті 48 Закону №1404-VIII передбачено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

У своїй постанові від 20.11.2019 у справі №480/1558/19 (провадження №К/9901/21929/19) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Таким чином, фактичне виконання судового рішення, крім випадку такого виконання до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень не є обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору.

З матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження №60272110, станом на час звернення до суду з даним позовом, перебувало на виконанні та не було закінченим, що виключало можливість відповідачеві керуватись статтею 40 Закону №1404-VIII при винесенні постанови від 11.10.2019 ВП №60272110 про стягнення з боржника основної винагороди та виводити таку постанову в окреме виконавче провадження.

Крім того, з аналізу наведених норм можна дійти висновку, що виносячи постанову про відкриття виконавчого провадження одночасно з постановою про стягнення з боржника основної винагороди від 11.10.2019 у ВП №60272110, відповідач керувався приписами статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», а тому на думку суду, останній діяв правомірно.

Позивачем також наголошено на тому, що обов`язковою умовою стягнення приватним виконавцем основної винагороди є забезпечення ним повного або часткового виконання виконавчого документа, з чим пов`язаний і розмір цієї винагороди - 10 % стягнутої приватним виконавцем суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Відповідно до частини другої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Суд зазначає, що в даному випадку, мало місце виконання приватним виконавцем виконавчого напису нотаріуса від 11.07.2019 №194 про стягнення квартири, загальною площею 99, 60 кв.м., житловою площею 46,40 кв.м., яка знаходиться за адресою: місто Київ, вул. Хорива, б.39-41, кв. 44.

Таким чином, основна винагорода приватного виконавця у виконавчому провадженні №60272110 повинна встановлюватися у вигляді відсотка суми, що підлягає стягненню, як це відображено в частині другій статті 27 Закону №1404-VIII.

Разом з тим, частиною третьою статті 31 Закону №1403-VІІІ визначено, що розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом положень частин четвертої, п`ятої статті 31 Закону №1403-VІІІ основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом.

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми.

Відповідно до вимог частини сьомої статті 31 Закону №1403-VІІІ приватний виконавець протягом трьох днів з дня відкриття виконавчого провадження здійснює розрахунок основної винагороди, ознайомлює з ним сторони виконавчого провадження, роз`яснює їм порядок сплати та стягнення основної винагороди приватного виконавця.

Тобто, слід відмітити, що станом на час відкриття виконавчого провадження (11.10.2019) законодавством чітко розрізнялися поняття порядку сплати, в якій на переконання суду входить визначення розміру основної винагороди, та окремо порядку стягнення такої винагороди, а тому, приватний виконавець, отримавши заяву стягувача про примусове виконання виконавчого документа, мав діяти у відповідності до вимог Закону №1403-VІІ та відповідних чинних підзаконних нормативних актів.

Так, суд зазначає, що відповідно до оскаржуваної постанови, відповідачем здійснено лише розрахунок основної винагороди від суми стягнення за виконавчим написом нотаріуса від 11.07.2019 №194, а у разі здійснення приватним виконавцем фактичного стягнення заборгованості, основна винагорода має бути стягнута з дотриманням пропорційності відповідно до стягнутого боргу.

Щодо доводів позивача про неправильний розрахунок суми винагороди, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, приватним виконавцем 11.10.2019 винесено постанову про стягнення із ОСОБА_1 основної винагороди у розмірі 204629, 06 грн одночасно з постановою від 11.10.2019 про відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом нотаріуса від 11.07.2019 №194.

Беручи до уваги норми частини дев`ятої статті 31 Закону №1403-VІІІ та вимоги пункту 19 Постанови №643, розмір основної винагороди приватного виконавця у даному випадку, повинен розраховуватися виходячи із 10% від суми стягнення саме станом на дату виконання рішення.

Приватний виконавець, здійснюючи у постанові від 11.10.2019 розрахунок основної винагороди, яка підлягає стягненню з боржника у виконавчому провадженні №60272110 визначив суму такої винагороди в розмірі 10% від основної суми заборгованості (стягнення), вказавши, що сума боргу згідно виконавчого документа складає 2 046 290, 63 грн, відповідно 10% (2 046 290, 63 грн. х 10 % = 204 629, 06 грн).

З виконавчого напису нотаріуса від 11.07.2019 №194 вбачається, що сума стягнення від реалізації квартири становила 81 163 (вісімдесят одна тисяча сто шістдесят три) долари Сполучених Штатів Америки 36 центів та 41 555, 64 грн (сорок одна тисяча п`ятсот п`ятдесят п`ять гривень шістдесят чотири копійки).

Судом встановлено, що станом на момент відкриття виконавчого провадження №60272110 (09.10.2019), курс долара НБУ у відношенні до гривні становив 1 дол. : 24,7 грн., а враховуючи що сума стягнення у доларах становила 81 163 (вісімдесят одна тисяча сто шістдесят три) долари, а витрати, понесені АТ "ОТП Банк" за вчинення виконавчого напису становили 41 555, 64 грн (81 163, 00 * 24,7 + 41 555, 64 грн = 2 046 290, 63), то, на думку суду, виходячи із зазначеного, відповідачем було правильного обраховано розмір основної винагороди, який підлягав стягненню з боржника ( ОСОБА_1 ), оскільки 10% від загальної суми стягнення (2 046 290, 63 грн) становить саме 204 629, 06 грн.

Відтак, враховуючи вищенаведене, беручи до уваги наявні матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина Андрія Миколайовича від 11.10.2019 про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди в сумі 204 629, 06, прийняту в межах виконавчого провадження №60272110.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням наведеного, беручи до уваги встановлені у справі обставини та відповідні їм положення законодавства, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір у сумі 2046, 30 грн (квитанція №1322/з17 від 24.07.2020). Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 72-77, 139, 241-246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іщук І.О.