Справа № 260/2637/20
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2020-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

25 серпня 2020 рокум. Ужгород№ 260/2637/20

Cуддя Закарпатського окружного адміністративного суду Скраль Т.В. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління Держпраці в Закарпатській області (88018, Закарпатська область, вул. Минайська,16, ) про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

29 липня 2020 року, ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Держпраці у Закарпатській області, якою просить визнати протиправним та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, винесену Управлінням Держпраці у Закарпатській області від 29 жовтня 2019 року, якою вирішено накласти штраф на фізичну особу підприємця ОСОБА_1 .

03 серпня 2020 року, ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Для усунення недоліків позовної заяви позивачу необхідно надати суду:

- позовну заяву у новій редакції із врахуванням п. 3-9 ч. 5 ст. 160 КАС України;

- докази сплати судового збору (оригінал квитанції чи платіжного доручення);

- копію позовної заяви з додатками для відповідача;

- докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та не надано копії постанови про накладення штрафу від 29 жовтня 2019 року;

- заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням поважності причин пропуску цього строку або докази того, коли саме він дізнався про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

19 серпня 2020 року, представником позивача подано до суду заяву про усунення недоліків.

До заяви про усунення недоліків суду надано два примірники позовної заяви з додатками та клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Клопотання мотивовано тим, що відповідно до Відомостей з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 28 липня 2020 року № 40621, дохід ОСОБА_1 за 12 місяців 2019 року становить 0,00 грн. При цьому, відповідно до Довідки ГУ ДПС у Закарпатській області від 05 серпня 2020 року №7156/к/07-16-50-60-33-08 дохід ФОП ОСОБА_1 за 2019 рік становить 20 000,00 грн., відповідно вона не може сплатити судовий збір. У зв`язку із оскарженням штрафу в розмірі 500 760 грн., то до сплати підлягає судовий збір в розмірі 5 007,60 грн. Водночас розмір судового збору значно перевищує 5% від її заробітку за минулий 2019 рік.

Розглянувши заявлене клопотання, про звільнення від сплати судового збору, суд приходить до висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини 1 статті 133 КАС України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Отже, законодавством чітко регламентовано право суду на звільнення сторони від сплати судового збору, зменшення його розміру, розстрочення або відстрочення його сплати і єдиною визначальною підставою для правильного вирішення цього питання є майновий стан сторони.

При цьому слід враховувати, що важкий майновий стан сторони входить до предмета доказування і, відповідно, має бути підтверджений належними і допустимими, у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України, доказами.

Таким чином, для застосування судом положень частини 1статті 133 КАС Україниповинні бути відповідні правові підстави, в іншому ж випадку, як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 р. у справі Креуз проти Польщі, вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

До клопотання про звільнення від сплати судового збору, представником позивача подано довідку ГУ ДПС у Закарпатській області про те, що ОСОБА_1 була платником єдиного податку 2-ї групи та згідно поданої податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця сума доходу за 2019 рік становила 20 000 грн., за 2020 рік становить 0,00 грн. та відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків.

Однак, доказів з яких можливо встановити дійсне матеріальне становище позивача та інші дані, які б свідчили про його справжнє матеріальне становище суду не було надано, а також про інші джерела доходу (вклади, нерухоме та рухоме майно, грошові компенсації, тощо).

Крім того, позивачем у зв`язку з скрутним становищем не було використано права, гарантоване державою на безоплатну правову допомогу, а укладено договір про надання правової допомоги, попередні витрати у відповідності до адміністративного позову складають 19 200 грн.

Таким чином, доводи позивача щодо необхідності звільнення від сплати судового збору та неспроможності сплатити судовий збір не підтверджуються жодними належними і допустимими, у розумінні ст. ст.73, 74 КАС України, доказами, а отже, не є достатньою і необхідною правовою підставою для задоволення поданого ним клопотання.

У заяві про усунення недоліків щодо строку звернення до суду, представником позивача зазначено, що перевірку працівники відповідача закінчили 07 жовтня 2019 року, однак позивач у період з 07 жовтня 2019 року по 11 жовтня 2019 року включно перебувала на лікарняному, що підтверджується копією листка непрацездатності серія АКА № 081113, а тому вона не була повідомлена про результати перевірки та про час розгляду справи Акту перевірки. Відповідно позивач не була присутня під час винесення оскаржуваної постанови, а тому строк звернення з адміністративним позовом відраховується з моменту коли позивач дізналася та ознайомилася з оскаржуваним рішенням. Позивачу зателефонували на мобільний телефон працівник органів державної виконавчої служби та повідомили, що у них на виконанні перебуває виконавче провадження щодо стягнення з неї штрафу накладеного відповідачем та назвали дату винесення оскаржуваної постанови. І тоді позивач одразу 16 липня 2020 року через пошту подала позов до суду без обґрунтувань. За будь-яких умов в період з березня 2020 року по тепер в Україні запроваджений карантин.

Розглянувши заяву про поновлення строків звернення до суду, судом встановлено наступне.

07 жовтня 2019 року, Управлінням Держпраці у Закарпатській області проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 , про що складено Акт № ЗК 367/7/АВ.

У відповідності до даного акту позивач було присутня під час інспекційного відвідування, що не заперечується позивачем.

24 грудня 2019 року, Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області ухвалено постанову по справі № 308/13024/19 про закриття провадження в адміністративній справі при притягнення до адміністративної відповідальності ФОП ОСОБА_1 .

Під час розгляду даної справи ФОП ОСОБА_1 була присутня.

Лист непрацездатності серії АКА № 081113 не може слугувати належним доказом пропущення строку звернення, оскільки ОСОБА_1 перебувала на амбулаторному лікуванні з 07 жовтня 2019 року по 12 жовтня 2019 року.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що реалізуючі пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Строк звернення до адміністративного суду це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

З огляду на вказане, дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовчої діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Показовою в питанні застосування строку позовної давності в контексті статті 6 Конвенції є справа "Gradescolo S.R.L. проти Молдови".

У цій справі Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію.

Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд.

Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Як зазначив Верховний Суд у своїй ухвалі від 15.02.2018 по справі №800/499/17, строки мають суттєве значення в правовому регулюванні суспільних відносин. З ними пов`язані початок і закінчення дії правової норми матеріального права, вони вказують на своєчасне здійснення прав і обов`язків, визначають момент настання чи припинення виконання будь-якої процесуальної дії. Можливість захисту прав та інтересів у багатьох випадках залежить від дотримання строків, встановлених законом для звернення за захистом прав та інтересів, розглядом і вирішенням адміністративних справ, оскарженням і переглядом постанов, інших актів у адміністративних справах. Зазначені строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків тягне чітко визначені юридичні наслідки.

Необхідно зазначити, що поновлення процесуальних строків на оскарження судових рішень є дискреційними повноваженнями суду, а під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний або судовий орган, приймаючий рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Відтак, беручи до уваги наведене вище, суд дійшов висновку, що позивачем не наведено суду обґрунтованих доводів в підтвердження поважності пропущення строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Отже, суд вважає, що зазначені представником позивача підстави для поновлення строку звернення до суду є неповажними, а заява про поновлення строку для звернення до адміністративного суду задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною 2 статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пунктів 1, 9 частини 4 статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк та у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Згідно з частиною 5 статті 169 КАС України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Також, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 8 статті 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє позивача права на повторне звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

На підставі наведеного та керуючись статтями 160, 169, 248 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови - повернути позивачеві без розгляду.

2. Копію ухвали разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями). Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

Суддя Т.В.Скраль