Справа № 520/6931/2020
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2020-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

26 серпня 2020 р. справа №520/6931/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бідонько А.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області (вул. Новікова, буд. 1 Б, м. Сєверодонецьк, Луганська область, 93400) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача, ГУ ДСНС України у Луганській області (), на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку щодо виплати належних сум індексації грошового забезпечення у розмірі 253 227,50 грн. (двісті п`ятдесят три тисячі двісті двадцять сім грн. 50 коп.).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у зв`язку з невиплатою їй відповідачем індексації грошового забезпечення вона звернулася до суду. За результатами такого звернення рішенням Луганського окружного адміністративного суду по справі № 360/5238/19 від 10.02.2020 року, яке набрало чинності 17.03.2020 року, зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області (, місцезнаходження: Луганська область, місто Сєвєродонецька, вулиця Новікова, будинок 1 б) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.11.2019 про надання довідки про відповідні суми індексації грошового забезпечення за період: з 01.01.2016 по 18.04.2019 (час звільнення) та здійснення виплату належних сум індексації, з урахуванням висновків, наведених у рішенні суду. На виконання рішення суду відповідачем 20.05.2020 було нараховано на картковий рахунок кошти . Таким чином, позивач вважає про наявність підстав для виплати середнього заробітку за час затримки виплати грошового забезпечення під час звільнення, у зв`язку з чим позивач звернулася з даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 16.06.2020 відкрито спрощене провадження по даній справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія зазначеної ухвали про прийняття справи до розгляду надіслана та отримана відповідачем.

Відповідач відзив на позов разом з доказами на спростування доводів позивача до суду не надав, причин неможливості надання відзиву та доказів суду не повідомив.

Згідно з ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Відповідно до ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , 18.04.2019 року був звільнений із служби цивільного захисту згідно наказу ДСНС України від 17.04.2019 № 152 «Про звільнення із служби цивільного захисту» та виключений з кадрів ДСНС України, зі списків особового складу ГУ ДСНС України у Луганській області (даті - Головне управління) та знятий з усіх видів забезпечення з 18.04.2019 року згідно наказу Головного управління від 17.04.2019 № 126 «Про кадрові питання».

Оскільки при звільненні з військової служби позивачу не виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 18 квітня 2019 року, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

За результатами такого звернення рішенням Луганського окружного адміністративного суду по справі № 360/5238/19 від 10.02.2020 року, яке набрало чинності 17.03.2020 року, зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області (, місцезнаходження: Луганська область, місто Сєвєродонецька, вулиця Новікова, будинок 1 б) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.11.2019 про надання довідки про відповідні суми індексації грошового забезпечення за період: з 01.01.2016 по 18.04.2019 (час звільнення) та здійснення виплату належних сум індексації, з урахуванням висновків, наведених у рішенні суду.

Згідно ч.4 ст.78 КАС України - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Порядок та умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту встановлюються Кабінетом Міністрів України (ч. 1 ст. 125 Кодексу цивільного захисту України), а саме: постановою КМУ від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб» та Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20 липня 2018 року № 623.

Пунктом 14 розділу І Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20 липня 2018 року № 623 передбачено, що індексація грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу здійснюється в порядку та розмірах, установлених чинним законодавством України.

Зазначені правові норми є нормами спеціального законодавства і підлягають застосуванню при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту та у випадку виникнення спорів з цього приводу.

Разом з тим, ані Кодексу цивільного захисту України , ані постановою КМУ від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб», ані Інструкцією «Про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту» не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільнення військовослужбовця з військової служби.

Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Суд зазначає, що непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців Збройних сил України стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду у складі касаційного адміністративного суду від 30.01.2019 року у справі № 805/4523/16-а.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ст. 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених вище норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Виходячи з приписів статті 116, 117 КЗпП України з урахуванням конкретних обставин справи суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, та істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком.

Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постановах від 27.04.2016 по справі № 6-113цс16, від 15.09.2015 по справі № 21-1765а15.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Предметом цього адміністративного спору є стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у вигляді індексації грошового забезпечення, що не входить до структури заробітної плати (грошового забезпечення).

В ході судового розгляду, судом встановлено, що на виконання вищевказаного рішення суду відповідачем 20.05.2020 року був здійснений остаточний розрахунок з відповідачем щодо виплати індексації грошового забезпечення у розмірі 19779,68 грн., а з відрахуванням військового збору -19482,98 грн., що підтверджується випискою по рахунку (а.с.21).

Суд зазначає, що індексація - це сума коштів, яку обчислюють із урахуванням приросту індексу інфляції, але в межах розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи. Інфляція призначена для того, аби вберегти частку доходів працівника під час інфляційних процесів.

Тобто, стягнення з відповідача індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 18 квітня 2019 рік, згідно рішення Луганського окружного адміністративного суду по справі № 360/5238/19 від 10.02.2020 року, фактично є компенсацією за виплачений, але не проіндексований заробіток з урахуванням приросту індексу інфляції.

В рамках розгляду даної справи позивач просить стягнути з відповідача, ГУ ДСНС України у Луганській області на його користь середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку щодо виплати належних сум індексації грошового забезпечення, проте середній заробіток не є компенсаційною виплатою в даному випадку, оскільки відповідачем вже виплачена компенсація - індексація, яка була нарахована на грошове забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 18 квітня 2019 року.

Суд зазначає, що позивач помилково вважає, що середній заробіток за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення, в даних спірних правовідносинах, має компенсаційний характер, як наслідок помилково вважає, що відбулось порушення прав позивача, в період з 19.04.2019 року по 20.05.2020 рік, з боку відповідача.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст. 90); жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 9); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 90); суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 4 ст. 90).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області (вул. Новікова, буд. 1 Б, м. Сєверодонецьк, Луганська область,93400) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 26 серпня 2020 року.

Суддя Бідонько А.В.