Справа № 638/3546/20
Суддя: Шестак О. І.
Дата ухвалення: 2020-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 638/3546/20
Провадження № 2-а/638/193/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2020 Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого судді - Шестака О.І.,

за участю секретаря - Цуваревої Р.Ю.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 4 батальйону УПП в Полтавській області ДПП молодшого лейтенанта поліції Сніцаренка Ярослава Олександровича про скасування постанови про адміністративне правопорушення від 01.03.2020 року серії ДПО18 №686907,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із адміністративним позовом до поліцейського роти №4 батальйону УПП в Полтавській області ДПП молодшого лейтенанта поліції Сніцаренка Ярослава Олександровича про скасування постанови про адміністративне правопорушення від 01.03.2020 року серії ДПО18 №686907 по справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.132-1 КУпАП та визнання дій протиправними.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 01.03.2020 року поліцейського роти № 4 батальйону УПП в Полтавській області ДПП молодшим лейтенантом поліції Сніцаренко Я.О. складена Постанова серія ДПО18 № 686907, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 ст. 132-1 КУпАП та накладене стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень (п`ятсот десять гривень) за те, що 01.03.2020 року, о 00 год. 45 хв. на 242 км. а/д Київ - Харків - Довжанський, керуючи транспортним засобом DAF XF 95.430, д.н.з. НОМЕР_1 із причепом PACTON T3001 д.н.з. НОМЕР_2 , позивач порушив правила перевезення великогабаритних вантажів, а саме перевозив металеву конструкцію ширина якої більша 2,60 метра, а саме становила 3,40 метра без відповідного дозволу, чим порушив вимоги п.п. 22.5 ПДР України.

Позивач вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною, а дії працівників поліції є неправомірними так як відповідно до змін до ст. 222 КУпАП, де вказані статті які підлягають розгляду органами національної поліції зазначено, що ст. 132-1 КУпАП органи національної поліції розглядають лише частину першу за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Позивач вважає, що згідно із винесеною постановою та суттю вказаного у ній правопорушення, за вчинення якого його притягли до відповідальності, а саме перевищення габаритних параметрів вантажу, що ним перевозився, - таке правопорушення відноситься до частина другої ст. 132-1 КУпАП, а згідно ст. 222 КУпАП працівники національної поліції не мають законного права складати матеріали за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 березня 2020 року судом було ухвалено рішення про відкриття провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та провести розгляд справи без його участі. У своєму відзиві відповідач зазначив наступне.

Відповідач вважає позов безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає, з огляду на наступне:

Позивач допустив порушення вимог безпеки дорожнього руху, а саме: 01.03.2020 на автодорозі Київ - Харків - Довжанський (М03), 242 км., водій керував ТЗ DAF XF 95.430, д.н.з. НОМЕР_1 з причепом д.н.з. НОМЕР_2 , порушив правила перевезення великогабаритних вантажів, а саме перевозив металеву конструкцію ширина якої більше 2,6 м, а саме 3,4 м, без відповідного узгодження з органами Національної поліції, чим порушив п.п. 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 1993 р. № 1094 та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідач зазначив, що ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» також передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Вищевказані спеціальні правила перевезення великогабаритними транспортними засобами встановлені постановою КМУ від 18.01.2001 № 30 «Про затвердження Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» (далі - Правила проїзду). Відповідно до п. 1 Правил проїзду ці правила встановлюють єдині вимоги до проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів з вантажем або без нього автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами. Пункт 4 Правил перевезення передбачає: Рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Дозвіл оформлюється підрозділами Національної поліції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв`язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів. Так, відповідно до п. 2.1. «г» Правил дорожнього руху України, водій великогабаритного транспортного засобу повинен мати при собі документацію відповідно до вимог спеціальних правил.

Відповідальність за дане порушення передбачене ч. 1 ст. 132-1 КУпАП.

Відповідач зазначив, що врахувавши вказані вище норми законодавства, інспектор патрульної поліції законно притягнув порушника до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП у вигляді штрафу, у розмірі 510 гривень.

Відповідач також зауважив, що згідно п.15 Порядку проведення габаритно-вагового контролю зазначає, що контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль. Відповідно згаданого порядку, габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування. який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів. Отже, поліцейським патрульної поліції було здійснено перевірку наявності дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, щодо комплектації таких ТЗ згідно з Правилами, а також дотримання особливих умов руху, зазначених у дозволі.

Стосовно посилань позивача на те, що згідно примітки до ст. 132-1 КУпАП дія частини першої цієї статті не поширюється на правопорушення, пов`язані перевищенням габаритних параметрів слід зазначити наступне: внесені зміни до ст. 132-1 КУпАП виключають можливість притягати до відповідальності за правопорушення пов`язані виключно з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів. Водночас за порушення Правил проїзду, затверджених постановою КМУ від 18.01.2001 № 30, щодо наявності дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів, працівники Національної поліції у разі виявлення порушень мають право складати відповідні адміністративні матеріали та притягувати винних до адміністративної відповідальності. Також, відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 132-1 входить до компетенції Національної поліції.

Відповідач також зазначив, що на місці розгляду справи Позивача було ознайомлено із правами, передбаченими ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, що підтверджується матеріалами відео фіксації. Отже, при винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення, на переконання відповідача, дотримані всі вимоги чинного законодавства України.

Відповідно до ч. 3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.

Згідно ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Зважаючи на повідомлення всіх учасників справи належним чином про дату, час, місце судового розгляду та їх не прибуття в судове засідання, на відсутність перешкод для розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні за наявними в ній матеріалами.

Суд, дослідивши поданий позов, відзив відповідача по справі та додані до нього докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 01.03.2020 на автодорозі Київ - Харків - Довжанський (М03), 242 км., ОСОБА_1 керував ТЗ DAF XF 95.430, д.н.з. НОМЕР_1 з причепом PACTON T3001 д.н.з. НОМЕР_2 , порушив правила перевезення великогабаритних вантажів, а саме перевозив металеву конструкцію ширина якої більше 2,6 м, а саме 3,4 м, без відповідного дозволу узгодженого з органами Національної поліції, чим порушив п.п. 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 1993 р. № 1094 та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до розділу 2 Положення про Департамент Патрульної поліції, затвердженого наказом НП України від 18.11.2015 р. № 96 (далі - Положення № 96) завданнями і функціями Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції є: реалізація державної політики у сфері забезпечення публічної безпеку і громадського порядку, охорони та захисту прав і свобод людини, інтересів суспільства й держави, протидії злочинності, безпеки дорожнього руху, виявлення та припинення фактів порушення безпеки дорожнього руху, контроль за додержанням законів, інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до посадової інструкції, затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції від 05.01.2016 р. за № 4/1 повноваженнями поліцейського патрульної поліції є: розгляд справи про адміністративні правопорушення та застосування заходів адміністративного впливу до правопорушників, які вчинили адміністративне правопорушення у випадках та в спосіб, які передбачені законодавством.

В своїй позовній заяві ОСОБА_1 вказує на відсутність у патрульного поліцейського права складати постанову та розглядати справу, так як склад правопорушення за вчинення якого його притягли до відповідальності, на його думку, підпадає під приписи ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.222 КУпАП (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена, зокрема, частиною 1 статтею 132-1 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Положеннями ч. 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У відповідності до ч. 4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 1.3. ПДР, учасники дорожнього руху повинні знати і неухильно виконувати правила.

Згідно із п.1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Санкція частини 1 статті 132-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами

За змістом ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року № 30, згідно з пунктом 2 яких транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306.

У пункті 22.5 ПДР закріплено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Пунктом 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами визначено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Дозвіл оформлюється уповноваженим підрозділом Національної поліції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв`язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.

Таким чином, перевезення без відповідного дозволу великогабаритного вантажу (техніки), габаритні (вагові) параметри якого перевищують встановлені параметри, може вважатися, за наявності відповідних доказів, порушенням позивачем п. 22.5 ПДР, за яке передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, відповідач під час провадження у справі про адміністративне правопорушення повинен відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова, згідно ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах, а не на припущеннях.

У статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Аналізуючи вищенаведене, суд вважає за потрібне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

За приписами ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Із наявної в матеріалах справи копії відеозапису з нагрудної відеокамери поліцейського № ВІ0091, яка є додатком до постанови про адміністративне правопорушення від 01.03.2020 року серії ДПО18 № 686907, судом встановлено, що відповідачем поліцейським роти № 4 батальйону УПП в Полтавській області ДПП молодшим лейтенантом поліції Сніцаренко Ярославом Олександровичем перед складанням постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , в його присутності, було проведено вимірювання габаритів вантажу, а саме його ширини, який перевозився останнім у причепі PACTON T3001 д.н.з. НОМЕР_2 , номер якого чітко зафіксований на цьому відео. Результатом цього вимірювання стало те, що ширина вантажу склала 3,40 м.

Позивач не надав, на вимогу інспектора, відповідний дозвіл на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданого відділом безпеки дорожнього руху Управління безпеки дорожнього руху Департаменту патрульної поліції Національної поліції України. На відео зафіксовано, що позивач не заперечує щодо відсутності у нього такого дозволу та не заперечує, що габарити вантажу перевищують нормативи, жодних пояснень з цього приводу ОСОБА_1 також надати відмовився, проте на відео позивач категорично заперечує проти розміру стягнення за вищевказане порушення у розмірі 510,00 грн., та стверджує, що патрульні поліцейські можуть виписати штраф тільки в розмірі 255,00 грн., а також згідно приписів ст. 222 КУпАП не мають повноважень розглядати такі справи, пояснивши це тим, що це компетенція органів Укртрансбезпеки.

ОСОБА_1 , оскаржуваною постановою, визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за перевезення великогабаритного вантажу, а саме перевозив металеву конструкцію ширина якої більше 2,6 м, а саме 3,4 м, без відповідного дозволу узгодженого із органами Національної поліції, а саме дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів, чим порушив п.п. 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 1993 р. № 1094 та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення

Таким чином, судом встановлено, що позивач перевозив великогабаритний вантаж без відповідного дозволу, а саме дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується самим позивачем, що вказує на наявність порушення з його боку вимог п.22.5 Правил дорожнього руху та наявність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Долучене до відзиву відео підтверджує вказані висновки суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а ч. 1, 2 ст. 76 КАС України передбачає, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідачем надано суду докази, які є належними, допустимими та достовірність яких не спростована, на підтвердження законності та обґрунтованості свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч .1 ст. 132-1 КУпАП.

Згідно ч. 3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.2, 9, 19, 72-77, 90, 94, 241-246, 255, 271-272, 268-270, 286, 292-293 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя