Справа № 280/3955/20
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

27 серпня 2020 року (о 17 год. 15 хв.)Справа № 280/3955/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якій позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача у призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2;

зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період роботи з 08.07.1990 по 13.11.1991 в Запорізькому кооперативі «Нарада» та періоди здійснення підприємницької діяльності у формі фізичної особи-підприємця з червня 2004 року по серпень 2004 року включно, з жовтня 2004 року по грудень 2004 року включно, з березня 2005 року по травень 2005 року включно, з липня 2005 року по грудень 2005 року включно, з березня 2006 року по червень 2006 року включно, з серпня 2006 року по грудень 2006 року включно, з березня 2007 року по квітень 2007 року включно, з червня 2007 року по липень 2007 року включно, з квітня 2008 року по серпень 2008 року включно, з жовтня 2008 року по грудень 2008 року включно, лютий 2009 року;

зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 з 13 березня 2020 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з урахуванням зарахованого страхового стажу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.03.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, на яку отримано відповідь від 30.03.2020 за вих. №0800-0208-8/12105, якою повідомлено, що Пенсійним фондом прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, з підстав відсутності необхідного обсягу страхового стажу, який відповідно до наданих ним документів складає 24 роки 1 місяць 28 днів, а пільговий стаж за Списком №2 з урахуванням атестації робочих місць складає 10 років 6 місяців 7 днів. В той же час, позивачу повідомлено, що при визначенні права на пенсію не враховано період з 08.07.1990 по 13.11.1991, оскільки записи в трудовій книжці не відповідають нормам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 за №58. Так, позивач з бездіяльністю відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 не погоджується, вважає її протиправною та такою, що порушує конституційні права позивача. Так, з посиланням на висновки Верховного суду у рішенні від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 зазначає, що роботи позивача з 08.07.1990 по 13.11.1991 в Запорізькому кооперативі «Нарада» відображений в його трудовій книжці, а отже підстави для не врахування відповідачем вказаного вище періоду роботи при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах відсутні. Окрім того, за період здійснення позивачем підприємницької діяльності з 11.06.2004 по 30.09.2013 відповідачем до страхового стажу позивача враховано лише 4 місяці 3 дні, однак позивач у період здійснення підприємницької діяльності, зокрема за період з 2004 року по 2013 рік, як фізична особа-підприємець сплачував у Пенсійний фонд внески у складі фіксованого (єдиного) податку через Управління державного казначейства відповідно до вимог Указу Президента України №727/98 від 03.07.1998 зі змінами та доповненнями (42% від суми сплаченого єдиного податку перераховувались на рахунок територіального управління Пенсійного фонду), а відтак місяці коли позивач займався підприємницькою діяльністю з 2004 року по 2013 рік, в яких сплачені страхові внески підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача у повному розмірі, незалежно від розміру сплачених внесків. Таким чином, за період здійснення своєї трудової діяльності, в тому числі здійснення підприємницької діяльності, позивач набув право на зарахування 28 років 7 місяців 5 днів до страхового стажу, у зв`язку із чим має право на призначення пенсії за Списком № 2. Просить адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 22.06.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) у судовому засіданні 20.07.2020. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

10.07.2020 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 31791), в якому зазначає, що відповідно до наданих документів позивача та індивідуальних відомостей про застраховану особу, загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 24 роки 1 місяць 28 днів, пільговий стаж за Списком № 2 з урахуванням атестації робочих місць складає 10 років 6 місяців 7 днів. Так, період стажу з 08.07.1990 по 13.11.1991 не враховано до загального стажу, оскільки записи в трудовій книжці ОСОБА_1 не відповідають нормам наказу Міністерства праці України «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» № 58 від 29.07.1993. Таким чином, для виходу на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 необхідно мати страховий стаж, передбачений ст. 114 Закону № 1058, а саме: 27 років 6 місяців, який у відповідача відсутній. Окрім того, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з бази даних реєстру застрахованих осіб сплата страхових внесків наявна інформація щодо зарахування страхового стажу з 01.04.2004 по 31.08.2004 - 10 днів; з 01.10.2004 по 31.12.2004 - 11 днів; 01.07.2005 по 31.12.2005 - 14 днів; 01.03.2006 по 30.06.2006 - 8 днів; 01.08.2006 по 31.12.2006 - 10 днів; 01.03.2007 по 30.04.2007 - 4 дні; 01.06.2007 по 31.07.2007 - 4 дні, 30.04.2008 по 30.04.2008 - 1 день; 31.05.2008 по 31.05.2008 року - 1 день; 30.06.2008 по 30.06.2008 - 1 день; 01.07.2008 по 13.08.2008 - 1 місяць 25 днів; 31.10.2008 по 31.10.2008 - 1 день; 30.11.2008 по 01.12.2008 - 2 дні; 01.02.2009 по 01.02.2009 року - 1 день; з 01.10.2013 по 30.01.2015 - 1 рік 4 місяці. Зазначені періоди були враховані до загального страхового стажу позивача відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу форма ОК-5. Таким чином, на підставі вищевказаного, відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу форма ОК-5 та картки особового рахунку громадянина-підприємця (фізичної особи) фіксованого податку, вбачається, що позивачем було сплачено внески не за повний місяць та сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, у зв`язку з чим відсутні підстави для зарахування спірного періоду до страхового стажу, як за повний місяць. З урахуванням вищезазначеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно зі ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

У зв`язку із відсутністю судді Калашник Ю.В. у період з 04.08.2020 по 21.08.2020 на роботі, що підтверджується відповідною довідкою Запорізького окружного адміністративного суду вих. № 02-35/20/63 від 21.08.2020, рішення у повному обсязі складено та підписано 27.08.2020.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

13.03.2020 позивач звернувся ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пільгової пенсії за Списком № 2.

Повідомленням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 30.03.2020 № 0800-0208-8/12105, позивача повідомлено про відмову у призначенні пенсії за віком за Списком № 2, у зв`язку із тим, що позивачу не враховано при визначенні права на пенсію період: з 08.07.1990 по 13.11.1991, оскільки записи в трудовій книжці не відповідають нормам Наказу Міністерства праці України «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» №58 від 29.07.1993. Відповідно до наданих документів страховий стаж позивача складає 24 роки 1 місяць 28 днів, пільговий стаж за Списком №2 з урахуванням атестації робочих місць складає 10 років 6 місяців 7 днів (а.с.14).

Окрім того, на запит уповноваженої особи позивача від 12.05.2020 № 12-05/20/1, останньому листом від 20.05.2020 № 0800-0208-8/21751 надано розрахунок стажу позивача та одночасно зазначено, що стосується відомостей про періоди сплати внесків за період впровадження ОСОБА_1 підприємницької діяльності повідомлено, що відповідно до ст. 21 Закону України «Про інформацію», інформація про фізичну особу має статус конфіденційної, тому пересилати, передавати індивідуальні відомості про застраховану особу (довідки за формою ОК-5, ОК-7) поштою або в інший спосіб, органи Пенсійного фонду України, враховуючи вимоги Закону України «Про захист персональних даних», не мають підстав. Порядок використання інформації з Реєстру встановлений Положенням про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Положення), затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014р. № 10-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562. Відповідно до п 8 розділу V Положення, індивідуальні відомості з Реєстру можуть бути надані застрахованій особі, яка особисто звернулася до органів Пенсійного фонду України, при пред`явленні паспорта, довідки органу доходів і зборів про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтва про загальнообов`язкове соціальне страхування чи пенсійного посвідчення. З вищенаведених обставин індивідуальні відомості з Реєстру не можуть бути надані особі через третіх осіб (поштою) (а.с.15).

Вважаючи бездіяльність відповідача у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 протиправною, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

За приписами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Призначення, перерахунок і виплата пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначається Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Частиною 1 статті 24 вказаного Закону визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно частини 2 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» 05.11.1991 № 1788-XII).

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Так, відповідно пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Так, судом встановлено, що у трудовій книжці НОМЕР_2 від 14.07.1980 ОСОБА_1 наявний запис про те, що в період з 08.07.1990 по 13.11.1991 позивач був працевлаштований у Запорізькому кооперативі «Нарада» (запис 12-13).

Однак, судом встановлено, що позивачу не враховано при визначенні права на пенсію період: з 08.07.1990 по 13.11.1991, оскільки записи в трудовій книжці не відповідають нормам Наказу Міністерства праці України «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» №58 від 29.07.1993, про що зазначено у Повідомленні від 30.03.2020 № 0800-0208-8/12105.

Щодо вказаного суд зазначає наступне.

В періоді роботи позивача з 08.07.1990 по 13.11.1991, діяв Порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, який визначався Інструкцією, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20 червня 1974 року № 162 (далі - Інструкція № 162), яка втратила чинність на підставі Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993.

Відповідно до абз.3 підпункту 2.3. пункту 2 Інструкції №162 передбачалося, що «записи производятся аккуратно, перьевой или шариковой ручкой, чернилами черного, синего или фиолетового цвета» (мовою оригіналу), анологічні положення містить абзац 3 пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993, де передбачено, що записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до абз.1 п.2.25 п.2 Інструкції 162 «Записи о причинах увольнения должны производиться в трудовой книжке в точном соответствии с формулировками действующего законодательства и со ссылкой на соответствующую статью, пункт закона» (мовою оригіналу).

Згідно з абзацом 1 пункту 4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 вбачається, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Суд вважає безпідставними посилання відповідача на положення Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 при не зарахуванні до страхового стажу позивача періоду його роботи з 08.07.1990 по 13.11.1991 з причини невідповідності записів трудової книжки позивача положенням вказаної Інструкції, оскільки на момент внесення записів про спірний період роботи чинною була Інструкція, затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20 червня 1974 року № 162.

Отже, у Повідомленні від 30.03.2020 № 0800-0208-8/12105 про відмову у призначенні позивачу пенсії за Списком № 2 взагалі не міститься посилань щодо того, які вимоги чинного, на той час, законодавства не дотримано при заповненні трудової книжки позивача.

Окрім того, у листі від 20.05.2020 від 0800-0208-8/21751 уповноваженій особі роз`яснювалось, що період стажу з 08.07.1990 по 13.11.1991 не враховано до загального стажу, оскільки в трудовій книжці ОСОБА_1 у графі «підстава внесення запису» дата та номер наказу про прийняття на роботу дописано другим чорнилом, що не відповідає п. 2 Наказу Міністерства праці України «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» № 58 від 29.07.1993.

Суд не погоджується із таким твердженням суб`єкта владних повноважень, оскільки в чинній на той період часу Інструкції №162 не містилося жодної норми, яка б забороняла здійснювати запис іншим чорнилом. Вимогою до здійснення запису є те, що записи виробляються акуратно, ручкою з пером чи кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору (абзац 3 пункту 2.3 Інструкції 162).

Суд зауважує, що зі змісту поданої копії трудової книжки судом не встановлено виконання записів 12-13 неакуратно, нерозбірливо, із явними ознаками виправлення чи закреслення. Тексти записів 12 та 13 є чіткими і зрозумілими до сприйняття, виконуючи вказані записи дотримано усіх умов, передбачених Інструкцією №162, а тому в даній частині висновок відповідача є протиправним, оскільки наведене відповідачем порушення не передбачене Інструкцією №162, а отже підстави для не врахування відповідачем вказаного вище періоду роботи при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах відсутні.

Подібної правової позиції щодо заповнення трудової книжки притримується Верховний Суд у постанові від 11 липня 2019 року, справа №683/737/17, яка взята судом до уваги у відповідності до приписів частини 5 статті 242 КАС України.

Щодо зарахування ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди здійснення підприємницької діяльності, суд зазначає наступне.

Так, судом встановлено, що при розгляді заяви позивача про призначення пенсії за Списком № 2 та визначенні права на призначення пільгової пенсії, Пенсійним фондом не розглядалось питання щодо зарахуванням/не зарахування до загального страхового стажу періодів здійснення позивачем підприємницької діяльності.

Позивачем разом із заявою про призначення пенсії за Списком № 2 до Пенсійного фонду не надавались документи, на підставі яких закон дозволяє зарахування періодів здійснення підприємницької діяльності до страхового стажу, а відтак відповідачем не розглядалось наявність у позивача правових підстав для врахування до страхового стажу позивача періоду здійснення підприємницької діяльності з 2004 по 2013 рік.

Таким чином, суд дійшов висновку, що права позивача в частині не зарахування до загального страхового стажу періоди здійснення підприємницької діяльності відповідачем не порушені.

Беручи до уваги вищезазначене, суд вважає позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди здійснення підприємницької діяльності передчасними та такими, що задоволенню не підлягають.

В даному випадку спір щодо зарахування до загального страхового стажу періодів здійснення підприємницької діяльності не виник, оскільки відповідачем зазначене питання не було предметом розгляду, та позивач в майбутньому після відповідного звернення до Пенсійного фонду, буде мати право оскаржити такі дії після отримання відповідної відповіді (у разі необхідності).

Окрім того, суд зазначає, що у Повідомленні від 30.03.2020 № 0800-0208-8/12105 про відмову у призначенні позивачу пенсії за Списком № 2, Пенсійним фондом зазначено про недостатність у позивача для призначення пенсії за Списком № 2 як страхового стажу так і спеціального. В той же час позивачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження у нього наявності достатнього як загального так і спеціального стажу для призначення пільгової пенсії за Списком №2. А відтак суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не зарахування позивачу до загального страхового стажу періоду роботи з 08.07.1990 по 13.11.1991 в Запорізькому кооперативі «Нарада» та зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до загального страхового стажу зазначений період роботи.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч. 1, 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України). Відповідно до приписів ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не зарахування ОСОБА_1 до загального страхового стажу період роботи з 08.07.1990 по 13.11.1991 в Запорізькому кооперативі «Нарада».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період роботи з 08.07.1990 по 13.11.1991 в Запорізькому кооперативі «Нарада».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 27.08.2020.

Суддя Ю.В. Калашник