Справа № 420/5056/20
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2020-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5056/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) справу за адміністративним позовом акціонера ПАТ "ОДЕСЬКИЙ АВТОСКЛАДАЛЬНИЙ ЗАВОД" ОСОБА_1 до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, третя особа: ПАТ "ОДЕСЬКИЙ АВТОСКЛАДАЛЬНИЙ ЗАВОД" про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом акціонера ПАТ "ОДЕСЬКИЙ АВТОСКЛАДАЛЬНИЙ ЗАВОД" ОСОБА_1 до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, третя особа: ПАТ "ОДЕСЬКИЙ АВТОСКЛАДАЛЬНИЙ ЗАВОД" в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати Рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №84 від 25 лютого 2020 року "Щодо заборони торгівлі цінними паперами" в частині заборони торгівлі цінними паперами ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ "ОДЕСЬКИЙ АВТОСКЛАДАЛЬНИЙ ЗАВОД" (ідентифікаційний код юридичної особи 00231604).

Позов вмотивовано наступним.

Оскаржуване рішення прийнято протиправно, необґрунтовано та за відсутності законодавчих підстав для його прийняття, виходячи з наступного:

оскаржуване рішення прийнято за відсутності підстав, встановлених п. 16-3 ст. 8 Закону України від 30.10.1996р. № 448/96-ВР «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні».

Отже, визначальним аспектом для реалізації права та прийняття рішення про заборону торгівлю цінними паперами є наявність достатніх підстав, підтверджених відповідними документами, що емітент перебуває в ситуації, коли подальший обіг цінних паперів такого емітента порушуватиме права інвесторів.

В оскаржуваному рішенні відповідачем не наведено жодного обґрунтування та не зазначено конкретні підстави, які стали визначальними для прийняття даного рішення.

Посилання ж відповідача у листі від 09 квітня 2020 року №26/01/6042, як на підставу прийняття оскаржуваного рішення, на відсутність за місцезнаходженням ПАТ "ОДЕСЬКИЙ АВТОСКЛАДАЛЬНИЙ ЗАВОД" є безпідставним, оскільки згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 14 травня 2020 року за № в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про місцезнаходження ПАТ "ОДЕСЬКИЙ АВТОСКЛАДАЛЬНИЙ ЗАВОД" за адресою: 65003, м. Одеса, вул. Отамана Чепіги, буд. 29.

По друге, оскаржуване рішення не відповідає критеріям чіткості, зрозумілості індивідуального акту, та породжує його неоднозначне трактування, що в свою чергу впливає на можливість реалізації права або виконання обов`язку суб`єктом (емітентом) виконати юридичне волевиявлення суб`єкта владних повноважень.

Дане рішення не містить чіткого визначення підстав та мотивів для його прийняття, що свідчить про його необґрунтованість.

По третє, рішення не відповідає вимогам обґрунтованості, добросовісності, розсудливості та пропорційності.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення. Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

По четверте, прийнявши оскаржуване рішення відповідач порушив права позивача на вільне та безперешкодне розпорядження власним майном (цінними паперами), гарантоване cт. 41 Конституції України.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 17.06.2020 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку ст. 262 КАСУ).

Відповідно ст. 162 КАС України відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалу про відкриття провадження по справі доставлено на адресу Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку засобами електронної пошти 17.06.2020 року відповідно до повідомлення про направлення електронної пошти копії ухвали, позову.

14.07.2020 року на адресу суду надійшла заява за підписом представника Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку Козирицької В. (вхід. №27216/20) про розгляд справи за правилами загального провадження.

Ухвалою суду від 17.07.2020 року у задоволенні заяви представника відповідача за вхід. № 27216/20 від 14.07.2020 року про розгляд справи в порядку загального позовного провадження відмовлено.

Ухвалу доставлено на адресу Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку засобами електронної пошти 23.07.2020 року відповідно до повідомлення про направлення електронної пошти копії ухвали.

24.07.2020 року за вхід. №28909/20 через канцелярію суду від відповідача Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (за підписом В. Козирицької) надійшов відзив на адміністративний позов.

Відзив обґрунтовано наступним.

Щодо підстав прийняття Рішення Комісії № 84 від 25.02.2020.

Комісією за результатом опрацювання інформації щодо моніторингу діяльності Товариства виявлено, що ПАТ «ОДАЗ» порушуються вимоги законодавства про цінні папери, зокрема, щодо неподання інформації на запит Комісії.

У відношенні ПАТ «ОДАЗ» уповноваженою особою Комісії - директором Департаменту НКЦПФР у Південному регіоні Ровинським Ю.О. порушено справу про правопорушення на ринку цінних паперів (постанова від 17.01.2020 № 04-ПД-1-Е).

Проте, до Департаменту НКЦПФР у Південному регіоні повернулись поштовий конверт з постановою про порушення справи про правопорушення на ринку цінних паперів від 17.01.2020 № 04-ПД-1-Е у відношенні ПАТ «ОДАЗ», з відміткою поштового відділення зв`язку - «відсутні за місцезнаходженням».

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», одним з основних завдань Комісії є захист прав інвесторів шляхом застосування заходів щодо запобігання і припинення порушень законодавства на ринку цінних паперів, застосування санкцій за порушення законодавства у межах своїх повноважень.

Крім того, відсутність інформації про місцезнаходження товариства поруч із виявленим порушенням вимог законодавства про цінні папери та відсутність жодних обмежень щодо обігу цінних паперів емітента, може призвести до порушення прав інвесторів в цінні папери.

З метою захисту прав інвесторів, рішенням Комісії «Щодо заборони торгівлі цінними паперами» № 84 від 25.02.2020 (копія додається) відповідно до пункту 163 статті 8 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні» та з метою захисту прав інвесторів на цінні папери з 26.02.2020 заборонено торгівлю цінними паперами товариств згідно затвердженого переліку, зокрема, цінними паперами ПАТ «ОДАЗ».

Щодо спростування тверджень позивача:

По перше, ОСОБА_1 стверджує, що «посилання Відповідача у Листі від 09.04.2020 № 26/01/6042, як на підставу прийняття оскаржуваного рішення, на ніби то відсутність за місцезнаходженням третьої особи є безпідставним та не заслуговує на увагу» є необгрунтованим.

Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням ПАТ «ОДАЗ» є: 65003, Одеська область, місто Одеса, вулиця Отамана Чепіги, будинок 29.

Згідно конверту рекомендованого відправлення, Постанову про порушення справи про правопорушення на ринку цінних паперів від 17.01.2020 № 04-ПД-1-Е направлено ПАТ «ОДАЗ» за адресою: 65003, Одеська область, місто Одеса, вулиця Отамана Чепіги, будинок 29 (вихідний № 25/01/756 від 17.01.2020) тобто, Постанову про порушення справи про правопорушення на ринку цінних паперів було направлено саме на адресу Товариства, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до інформації з офіційного вебсайту ПАТ «Укрпошта», рекомендоване відправлення № 888 прийнято 21.01.2020 об`єктом поштового зв`язку 65078 м.Одеса та повернуто за зворотною адресою відправнику 31.01.2020 об`єктом поштового зв`язку 65078 м. Одеса.

На рекомендованому листі №888 (вихідний № 25/01/756 від 17.01.2020) працівником поштового зв`язку зроблено відмітку «відсутні за місцезнаходженням», яку засвідчено підписом з проставлення відбитку календарного штемпеля об`єкта поштового зв`язку.

Отже, відсутність ПАТ «ОДАЗ» за місцезнаходженням підтверджується відміткою «відсутні за місцезнаходженням», зробленою працівником поштового зв`язку та засвідчену підписом з проставлення відбитку календарного штемпеля об`єкта поштового зв`язку.

По друге, твердження Позивача щодо достатності підтвердження («декларування») місцезнаходження ПАТ «ОДАЗ» лише шляхом внесення відповідних відомостей в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, а також зазначення такої адреси в регулярній та нерегулярній інформації; яка подається до Комісії, є хибним зважаючи на наступне.

За організаційно-правовою формою ПАТ «ОДАЗ» є публічним акціонерним товариством.

Порядок створення, діяльності, припинення, виділу акціонерних товариств, їх правовий статус, права та обов`язки акціонерів визначено Законом України «Про акціонерні товариства».

Частиною першою статті 77 Закону України «Про акціонерні товариства» визначено інформацію, яку акціонерне товариство зобов`язане зберігати.

Відповідно до частини другої статті 77 Закону України «Про акціонерні товариства» документи, передбачені частиною першою цієї статті, зберігаються в акціонерному товаристві за його місцезнаходженням.

Таким чином, поняття «місцезнаходження» для акціонерного товариства не носить «декларативний характер», а має відповідати вимогам діючого законодавства.

По третє, позивач на сторінці 7 позову стверджує, що «можливе оприлюднення ПАТ «ОДАЗ» недостовірної інформації щодо свого місцезнаходження мало б стати підставою для здійснення відповідачем позапланової перевірки діяльності ПАТ «ОДАЗ» на підставі підпункту 3 пункту 2 Розділу II Порядку №1178».

При здійсненні державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності Комісія до 01.07.2020 керувалось нормами Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Відповідно до вимог частини 1 статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначені підставами для здійснення позапланових заходів.

Частиною 2 цієї ж статті визначено, що проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону.

Щодо відсутності доказів підтвердження наявності у позивача права власності на цінні папери ПАТ «ОДАЗ».

Позивачем на підтвердження права власності на цінні папери ПАТ «ОДАЗ» надано копію виписки про стан рахунку в цінних паперах від 21.01.2020.

Комісія наголошує, що надана Позивачем виписка підтверджує наявність у Позивача права власності на цінні папепи ПАТ «ОДАЗ» лише станом на 21.01.2020 на 11:51:19, а не станом на дату звернення з адміністративним позовом до суду.

Отже, можна поставити під сумнів факт володіння Позивачем ОСОБА_1 цінними паперами ПАТ «ОДАЗ» на момент звернення до суду, оскільки надана виписка про стан рахунку в цінних паперах від 21.01.2020 не може вважатися належним та достовірним доказом підтвердження права власності на цінні папери.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Таким чином, з матеріалів справи не вбачається, що станом на момент подачі позову до суду ОСОБА_1 володів цінними паперами ПАТ «ОДАЗ».

Щодо відсутності права на оскарження Рішення Комісії № 84 від 25.02.2020 р.

Комісія наголошує, що оскаржуване Рішення Комісії № 84 від 25.02.2020 «Щодо заборони торгівлі цінними паперами» не застосовано безпосередньо до позивача та не породжує для нього прав та обов`язків.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_1 не є суб`єктом, якого безпосередньо стосується оскаржуване рішення Комісії, а також те, що позивач не надав належних доказів, які підтверджують його право власності на цінні папери ПАТ «ОДАЗ», Комісія вважає, що ОСОБА_1 не має права на оскарження Рішення № 84.

Позовна заява не містить жодної фактичної обставини, що вказує на протиправність оскаржуваного рішення, на порушення Комісією норм чинного законодавства.

Зважаючи на вищевикладене, при винесені оскаржуваного Рішення № 84 від 25.02.2020 «Щодо заборони торгівлі цінними паперами» Комісія діяла в межах компетенції та відповідно до чинного законодавства, а позовні вимоги Позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

10.08.2020 р. за вхід. № 31251/20 надійшла відповідь на відзив, в якій зокрема зазначається.

У відзиві відповідач не спростував доводи про невідповідність Рішення № 84 критеріям чіткості, зрозумілості га відповідності індивідуального акту нормам чинного законодавства, а також доводи щодо невідповідності оскаржуваного рішення принципам обґрунтованості, добросовісності, розсудливості га пропорційності, передбаченим пунктами 3, 5, 6, 8 ч. 2 ст. 2 КАС України.

Відповідачем не було отримано жодних документів, які б підтверджували наявність достатніх підстав для прийняття оскаржуваного рішення, а в самому рішенні не наведено підстави, з посиланням на відповідні документи, які б підтверджували факт перебування третьої особи, як емітента, в ситуації, коли подальший обіг цінних паперів такого емітента порушуватиме права інвесторів,- що свідчить про прийняття оскаржуваного рішення за відсутності підстав, встановлених п. 16-3 ст. 8 Закону №448/96-ВР.

Враховуючи наявність в Єдиному державному реєстрі інформації про місцезнаходження Третьої особи, така інформація є достовірною на підставі ч. 1 ст. 10 Закону України від 15.05.2003р. № 755-ІV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Крім того, на виконання вимог Положення про розкриття інформації емітентами цінних паперів, затвердженого Рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 03.12.2013р. № 2826, 04 лютого 2020 року Третьою особою було здійснено розкриття особливої інформації шляхом розміщення на власному веб-сайті повідомлення про особливу інформацію на 03.02.2020.

При цьому, у загальних відомостях особливої інформації емітента вказано місцезнаходження емітента за адресою: Одеська область, 65003, м. Одеса, вул. Отамана Чепіги, д.29.

Оскільки третьою особою не вживались відповідно до п. 11 Розділу І Положення № 2826 заходи із спростування розкритої недостовірної інформації щодо свого місцезнаходження та не розміщувалась виправлена відповідна інформація, інформація про місцезнаходження третьої особи є достовірною;

- відповідачем не надано будь-яких письмових доказів на підтвердження направлення будь-яких запитів до фіскальних та/або правоохоронних органів з питання перевірки Третьої особи за адресою зареєстрованого місцезнаходження, що також мало передувати прийняттю висновку про відсутність третьої особи за місцезнаходженням;

- станом на 04 лютого 2020 року у відповідача була наявна суперечлива інформація щодо місцезнаходження третьої особи: з одного боку - третя особа підтвердила своє місцезнаходження, оприлюднивши на веб-сайті повідомлення про особливу інформацію на 03.02.2020, з іншого боку - наявна інформація від відділення поштового зв`язку щодо відсутності емітента за місцезнаходженням.

Отже, у відповідача були наявні необхідні правові підстави для проведення позапланової перевірки діяльності Третьої особи у відповідності до:

п.п. 3 п. 2 Розділу II Порядку проведення перевірок діяльності емітентів цінних паперів, затвердженого Рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 04.09.2012р. № 1178;

абзацу другого ч. 1 ст. 6 Закону України від 05.04.2007р. «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Проте, отримавши інформацію про ніби то незнаходження третьої особи за зареєстрованою адресою, відповідач не призначив позапланову перевірку діяльності третьої особи з питання відсутності емітента за місцезнаходженням.

Крім того, Відповідачем не було призначено позапланову перевірку діяльності Третьої особи у відповідності до абзацу п`ятого ч. 1 ст. 6 Закону № 877-V й після отримання скарги Позивача (додатки 1, 2) та не надав відповідного доручення департаменту у Південному регіоні (додаток 3);

листом від 29.05.2020 р. № 25/01/8277 відповідач самостійно спростував відсутність третьої особи за адресою місцезнаходження та підтвердив наявність у нього даних щодо знаходження третьої особи за адресою місцезнаходження.

Щодо доводів про відсутність у позивача права на оскарження Рішення № 84.

Враховуючи ухилення третьої особи від виконання зобов`язань перед акціонерами, що слугувало подальшому направленню позивачем скарг відповідачу, порушення відповідачем прав позивача на вільне та безперешкодне розпорядження власним майном в результаті прийняття оскаржуваного рішення, а також бездіяльність третьої особи з оскарження Рішення № 84, позивач як акціонер, який володіє значним пакетом акцій, має право звертатись до суду у зв`язку із протиправним втручанням органів державної влади в особі відповідача в діяльність третьої особи шляхом прийняття оскаржуваного рішення.

Наведене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, наведеними у рішенні від 05.02.2019р. у справі № 826/2184/17.

Щодо доводів про відсутність доказів підтвердження наявності у позивача права власності на цінні папери.

В результаті прийняття оскаржуваного рішення відповідачем з 25 лютого 2020 року введено заборону торгівлі цінними паперами третьої особи. Отже, з дати прийняття рішення й по сьогоднішній день позивач позбавлений можливості продати належні йому акції.

Крім того, після введення заборони торгівлі позивач неодноразово звертався до відповідача із скаргами на третю особу, й відповідач жодного разу не ставив під сумнів наявність у позивача права власності на цінні папери третьої особи.

10.08.2020 р. за вхід. № 32465/20 надійшли заперечення на відповідь на відзив.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

ОСОБА_1 є власником 231 755 акцій ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ОДЕСЬКИЙ АВТОСКЛАДАЛЬНИЙ ЗАВОД» (16,0220% у статутному капіталі), які зареєстровані належним чином в реєстрі власників іменних цінних паперів.

16 грудня 2019 року до НКЦПФР надійшла скарга ОСОБА_2 від 10.12.2019 вх. Б-780 та звернення ОСОБА_3 від 23.12.2019 вх. № Є-802 про порушення ПАТ «ОДАЗ» вимог законодавства про цінні папери від 23.12.2019.

З метою перевірки фактів правопорушень, викладених у скарзі ОСОБА_2 , Департаментом НКЦПФР у Південному регіоні направлено до ПАТ «ОДАЗ» лист від 24.12.2019 № 25/01/29680, яким зобов`язано товариство надати відповідні документи та інформацію.

ПАТ «ОДАЗ» не надано до Департаменту НКЦПФР у Південному регіоні документи та інформацію згідно листа від 24.12.2019 № 25/01/29680.

На підставі пункту 1 розділу IV Правил розгляду справ про правопорушення на ринку цінних паперів та застосування санкцій, затверджених рішенням Комісії від 16.10.2012 № 1470, постановою від 17.01.2020 № 04-ПД-1-Е у відношенні ПАТ «ОДАЗ» порушено справу про правопорушення на ринку цінних паперів, якою зобов`язано повноважного представника товариства прибути до Департаменту НКЦПФР у Південному регіоні 29.01.2020 для підписання акту про правопорушення на ринку цінних паперів та надання відповідних пояснень з приводу скоєного правопорушення.

29 січня 2020 року у відношенні ПАТ «ОДАЗ» складено акт про правопорушення на ринку цінних паперів № 04-ПД-1-Е, для ознайомлення та підписання якого керівник або повноважний представник товариства до Департаменту НКЦПФР у Південному регіоні не з`явився.

Постановою від 29.01.2020 № 04-ПД-1-Е розгляд справи про правопорушення на ринку цінних паперів у відношенні ПАТ «ОДАЗ» призначено на 13.02.2020.

До Департаменту НКЦПФР у Південному регіоні повернулись поштовий конверт з постановою про порушення справи про правопорушення на ринку цінних паперів від 17.01.2020 № 04-ПД-1-Е у відношенні ПАТ «ОДАЗ», з відміткою поштового відділення зв`язку - «відсутні за місцезнаходженням».

03.02.2020 провадження у зазначеній справі про правопорушення на ринку цінних паперів у відношенні ПАТ «ОДАЗ» було зупинено.

25 лютого 2020 року Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку прийнято рішення № 84 «Щодо заборони торгівлі цінними паперами», відповідно якого з 26 лютого 2020 року заборонено торгівлю цінними паперами Товариств (за переліком), а саме: вчинення торговцями цінними паперами правочинів з цінними паперами цих емітентів, пов`язаних з переходом прав на цінні папери і прав за цінними паперами.

У переліку Товариств під №23 зазначено ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ОДЕСЬКИЙ АВТОСКЛАДАЛЬНИЙ ЗАВОД» (ідентифікаційний код юридичної особи 00231604).

31 березня 2020 року представник позивача (адвокат Кудрявцева Т.В.) звернулась до відповідача із адвокатським запитом, в якому просила надати інформацію у письмовому вигляді та документальне підтвердження щодо причин, підстав, строків заборони торгівлі та шляхів відновлення торгівлі цінними паперами ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ОДЕСЬКИЙ АВТОСКЛАДАЛЬНИЙ ЗАВОД».

09 квітня 2020 року листом №26/01/6042 відповідач надав відповідь на адвокатський запит, в якій зазначив зокрема, що оскільки ПАТ «Одеський автоскладальний завод» не надано на вимогу департаменту відповідача у Південному регіоні витребуваних документів, порушено справу про правопорушення на ринку цінних паперів.

Викликаний керівник (повноважний представник) Товариства ні на підписання Акту про правопорушення, ні на розгляд справи у відношенні ПАТ «Одеський автоскладальний завод» не з`явився, постанова про порушення справи на ринку цінних паперів повернулась на адресу департаменту Відповідача у Південному регіоні з відміткою поштового відділення зв`язку «відсутні за місцезнаходженням».

Також, зауважено, що відсутність інформації про місцезнаходження Товариства поруч із виявленими порушеннями вимог законодавства про цінні папери та відсутність жодних обмежень щодо обігу цінних паперів ПАТ «Одеський автоскладальний завод» могло призвести до порушення прав інвесторів в цінні папери.

Відповідно до пункту 163 ст. 8 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», згідно якого Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку має право відкладати або забороняти торгівлю цінними паперами, якщо Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку на основі достатніх підстав, підтверджених відповідними документами, вважає, що емітент перебуває в ситуації, коли подальший обіг цінних паперів такого емітента порушуватиме права інвесторів, 25.02.2020 Комісією прийнято рішення № 84 «Щодо заборони торгівлі цінними паперами», зокрема, у відношенні ПАТ «Одеський автоскладальний завод», якому з 26.02.2020 заборонено торгівлю цінними паперами, а саме: вчинення торговцями цінними паперами правочинів з цінними паперами цих емітентів, пов`язаних з переходом прав на цінні папери і прав за цінними паперами.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ.

Суд перевіряє дії відповідача на відповідність вимогам ч.2-3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У «Науковому висновку щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією», опублікованому на офіційному сайті Верховного Суду, зазначено, що «критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття».

Відповідно до ст. 6 Конвенції «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Конституція України (в редакції станом на 30.09.2016 року) містить статтю 124 «…Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.», яка визначає можливість судового захисту за наявності юридичного спору.

Юридичний спір в даній справі виник у зв`язку із прийняттям Рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку № 84 від 25 лютого 2020 року «Щодо заборони торгівлі цінними паперами» в частині заборони торгівлі цінними паперами ПАТ «ОДЕСЬКИЙ АВТОСКЛАДАЛЬНИЙ ЗАВОД».

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України визначено, що в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами ст.2 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні» встановлено, що державне регулювання ринку цінних паперів здійснюється з метою:

реалізації єдиної державної політики у сфері випуску та обігу цінних паперів та їх похідних;

створення умов для ефективної мобілізації та розміщення учасниками ринку цінних паперів фінансових ресурсів з урахуванням інтересів суспільства;

одержання учасниками ринку цінних паперів інформації про умови випуску та обігу цінних паперів, результати фінансово-господарської діяльності емітентів, обсяги і характер угод з цінними паперами та іншої інформації, що впливає на формування цін на ринку цінних паперів;

забезпечення рівних можливостей для доступу емітентів, інвесторів і посередників на ринок цінних паперів;

гарантування прав власності на цінні папери;

захисту прав учасників фондового ринку (у тому числі споживачів фінансових послуг) щодо фінансових послуг, які надаються особами, які здійснюють професійну діяльність на ринку цінних паперів;

інтеграції в європейський та світовий фондові ринки;

дотримання учасниками ринку цінних паперів вимог актів законодавства;

запобігання монополізації та створення умов розвитку добросовісної конкуренції на ринку цінних паперів;

контролю за прозорістю та відкритістю ринку цінних паперів.

Державне регулювання ринку цінних паперів здійснюється у таких формах:

прийняття актів законодавства з питань діяльності учасників ринку цінних паперів;

регулювання випуску та обігу цінних паперів, прав та обов`язків учасників ринку цінних паперів;

видача ліцензій на здійснення професійної діяльності на ринку цінних паперів та забезпечення контролю за такою діяльністю;

заборона та зупинення на певний термін (до одного року) професійної діяльності на ринку цінних паперів у разі відсутності ліцензії на цю діяльність та притягнення до відповідальності за здійснення такої діяльності згідно з чинним законодавством;

реєстрація випусків цінних паперів, звітів про результати розміщення цінних паперів та затвердження проспектів цінних паперів;

контроль за дотриманням емітентами порядку реєстрації випуску цінних паперів, звіту про результати розміщення цінних паперів та затвердження проспекту цінних паперів;

створення системи захисту прав інвесторів і контролю за дотриманням цих прав емітентами цінних паперів та особами, які здійснюють професійну діяльність на ринку цінних паперів;

контроль за достовірністю інформації, що надається емітентами та особами, які здійснюють професійну діяльність на ринку цінних паперів, контролюючим органам;

встановлення правил і стандартів здійснення операцій на ринку цінних паперів та контролю за їх дотриманням;

пруденційний нагляд за професійними учасниками фондового ринку в межах діяльності, яка провадиться таким учасником на підставі виданої Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку ліцензії;

контроль за системами ціноутворення на ринку цінних паперів;

контроль за діяльністю осіб, які обслуговують випуск та обіг цінних паперів;

проведення інших заходів щодо державного регулювання і контролю за випуском та обігом цінних паперів.

Принцип мовчазної згоди не застосовується при здійсненні державного регулювання ринку цінних паперів Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку лише у встановлених законом випадках (стаття 3 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні»).

Статтею 5 Закону визначено, що Державне регулювання ринку цінних паперів здійснює Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку. Інші державні органи здійснюють контроль за діяльністю учасників ринку цінних паперів у межах своїх повноважень, визначених чинним законодавством.

Пунктом 10 ч. 2 ст. 7 Закону встановлено, що Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку відповідно до покладених на неї завдань:

встановлює порядок складання адміністративних даних учасників ринку цінних паперів відповідно до чинного законодавства України;

10-1) публікує на своєму офіційному веб-сайті календар торговельних днів фондових бірж на території України;

10-2) здійснює контроль за розміщенням регульованої інформації у загальнодоступній інформаційній базі даних Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про ринок цінних паперів або через особу, яка провадить діяльність з оприлюднення регульованої інформації від імені учасників фондового ринку;

10-3) здійснює контроль за достовірністю, зрозумілістю, узгодженістю та повнотою фінансової звітності учасників фондового ринку, її відповідності, у тому числі за міжнародними стандартами фінансової звітності.

Згідно з пунктом 16-3 ст. 8 Закону Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку має право, зокрема:

відкладати або забороняти торгівлю цінними паперами, якщо Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку на основі достатніх підстав, підтверджених відповідними документами, вважає, що емітент перебуває в ситуації, коли подальший обіг цінних паперів такого емітента порушуватиме права інвесторів.

Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку застосовує до юридичних осіб фінансові санкції зокрема, за:

7) неподання, подання не в повному обсязі інформації та/або подання недостовірної інформації до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку;

8) невиконання або несвоєчасне виконання рішень Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку або розпоряджень, постанов або рішень уповноважених осіб Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку щодо усунення порушень законодавства на ринку цінних паперів, у системі накопичувального пенсійного забезпечення, законодавства про акціонерні товариства.

Згідно Положення про Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку (НКЦПФР) є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президенту України, підзвітним Верховній Раді України.

НКЦПФР здійснює державне регулювання ринку цінних паперів.

НКЦПФР у своїй діяльності керується Конституцією (254к/96-ВР) і законами України, актами та дорученнями Президента України, ктами Кабінету Міністрів України, Верховної Ради України та іншими актами законодавства, а також цим Положенням.

НКЦПФР у межах своїх повноважень, на основі та на виконання Конституції (254к/96-ВР) та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає розпорядження, організовує і контролює їх виконання.

Рішення НКЦПФР, прийняті у межах її повноважень, є обов`язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами та місцевими державними адміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності і громадянами.

Рішення НКЦПФР можуть бути оскаржені в установленому законодавством порядку.

Рішення НКЦПФР, які є нормативно-правовими актами, підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку.

Рішення НКЦПФР, які є нормативно-правовими актами, не потребують узгодження з іншими органами державної влади, крім випадків, передбачених законом.

КЦПФР має право видавати в установленому порядку разом з органами виконавчої влади спільні акти.

НКЦПФР як колегіальний орган може приймати рішення з будь-яких питань, віднесених до компетенції НКЦПФР.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржуваного рішення на відповідність вимогам ч. 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується.

Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувало, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні", державне регулювання ринку цінних паперів - здійснення державою комплексних заходів щодо упорядкування, контролю, нагляду за ринком цінних паперів та їх похідних та запобігання зловживанням і порушенням у цій сфері.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, рішення від 25 лютого 2020 року за № 84 прийнято відповідачем Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, на підставі пункту 16-3 статті 8 Закону України "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні".

Нормою пункту 16-3 статті 8 Закону України "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні" визначено, що Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку має право, відкладати або забороняти торгівлю цінними паперами, якщо Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку на основі достатніх підстав, підтверджених відповідними документами, вважає, що емітент перебуває в ситуації, коли подальший обіг цінних паперів такого емітента порушуватиме права інвесторів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що визначальним аспектом для прийняття рішення про заборону торгівлю цінними паперами є наявність достатніх підстав, які підтверджуються відповідними документами.

За своєю суттю, достатніми є підстави, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин для прийняття певного рішення.

В спірних правовідносинах "достатні підстави" мають бути ще підтверджені відповідними документами.

Однак, приймаючи рішення №84 від 25.02.2020 року відповідачем, всупереч пункту 16-3статті 8 Закону України "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні", не зазначено підстави, з посиланням на відповідні документи, які б підтверджували факт перебування емітента ПАТ "Одеський автоскладальний завод" в ситуації, коли подальший обіг цінних паперів такого емітента порушуватиме права інвесторів.

Суд вважає за необхідне наголосити, що рішення повинно бути обґрунтованим, прийняте на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, а також повинно містити вичерпні висновки.

Оскаржуване рішення не містить викладення обставин для заборони торгівлі цінними паперами та висновків суб`єкта владних повноважень щодо встановлених порушень Закону України "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні".

Загальна фраза "відповідно до пункту 16-3 статті 8 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні та з метою захисту прав інвесторів у цінні папери" не може вважатись обґрунтованим, оскільки не встановлює жодних юридичних фактів щодо ПАТ "Одеський автоскладальний завод".

Слід зазначити, що з метою виконання вимоги щодо обґрунтованості спірного рішення, відповідачу не достатньо вказати у його змісті на факт відповідного правопорушення. Відповідач зобов`язаний навести опис порушення (порушень) законодавства у сфері ринку цінних паперів, із зазначенням найменування та реквізитів документів, на підставі яких зроблено висновок про наявність порушення (у разі потреби також деталізуються суть та обставини допущення порушення) та інше.

Такі обставини було наведено відповідачем лише у відзиві на позовну заяву та відповіді на адвокатський запит від 09.04.2020 р. № 26/01/6042, що призводить до необґрунтованості спірного Рішення, як акта індивідуальної дії, а отже його протиправності у розумінні статті 2 КАС України.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття, чого в цій справі відповідачем зроблено не було.

Крім того, в оскаржуваному рішенні відповідач не конкретизував яких саме заходів має вжити позивач, не визначив спосіб усунення виявлених під час встановлення порушень, що свідчить про його нечіткість та невизначеність.

Можливість усунення виявлених порушень прямо залежить від чіткого визначення суб`єктом владних повноважень конкретного заходу (варіанту поведінки), яких слід вжити уповноваженій особі для усунення порушень та відновлення певних прав і обов`язків.

Спонукання позивача самостійно визначити на підставі невизначених норм, які саме заходи слід вжити для усунення виявлених порушень, в свою чергу, може призвести до нового можливого порушення позивачем чинного законодавства.

Зазначене є порушенням вимог закону в частині змісту рішення, як акта індивідуальної дії. Верховний Суд визнає, що зобов`язальний характер вимоги щодо усунення правопорушення свідчить про встановлення цього порушення, так і визначення імперативного обов`язкового способу його усунення.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05 березня 2020 року в справі № 640/467/19.

Рішення №84 від 25.02.2020 року не відповідає вказаним критеріям.

Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Однак, відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували наявність підстав для прийняття оскаржуваного рішення.

Разом з тим, пунктом 10-3 статті 8 Закону України "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні", визначено повноваження Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та встановлено, що Комісія має право, в тому числі:

вимагати надання пояснень (у письмовій та усній формі), документів, інформації від державних органів, учасників фондового ринку або будь-яких інших фізичних чи юридичних осіб, які здійснюють (виявили намір здійснювати) операції на ринку цінних паперів та/або яким можуть бути відомі обставини, пов`язані з предметом перевірки.

Однак, відповідачем не надано суду доказів, якими підтверджувалося, що Комісія, до прийняття рішення, зверталася з метою отримання документів, інформації від державних органів, учасників фондового ринку або будь-яких інших фізичних чи юридичних осіб, операції на ринку цінних паперів та/або яким можуть бути відомі обставини, пов`язані з предметом перевірки.

Таким чином, суд приходить до висновку, що для перевірки факту перебування емітенту в ситуації, коли подальший обіг цінних паперів такого емітента порушуватиме права інвесторів, Комісія мала право звернутися із відповідними запитами до фіскальних та правоохоронних органів щодо наявності кримінальних ризиків в операціях з визначеними цінними паперами, до прийняття оскаржуваного рішення.

Адже саме, наявність інформації та доказів може бути покладено в основу достатності підстав, підтверджених відповідними документами, для прийняття Комісією відповідного рішення.

Суд вважає за необхідне зазначити, що дії відповідача щодо дослідження складу та структури ПАТ "Одеський автоскладальний завод", надіслання запитів до фіскальних та правоохоронних органів щодо наявності кримінальних ризиків в операціях з визначеними цінними паперами мали передувати прийняттю оскаржуваного рішення, оскільки саме така інформація з документальним підтвердженням може бути розглянута в розрізі її достатності.

В той же час, варто також відмітити, що вказане рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку є, відповідно до п.19 ч.1 статті 4 КАС України, індивідуальним актом.

При цьому, такий акт, виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий з метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому він адресований.

Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти є їх виражений правозастосовний характер.

Головною рисою таких актів є їхня конкретність (гранична чіткість), а саме:

- чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти;

- розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління;

- чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб;

- виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами;

- чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства; дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Натомість, оскаржуване рішення не відповідає критеріям чіткості, зрозумілості індивідуального акта, та породжує його неоднозначне трактування, що в свою чергу впливає на можливість реалізації права або виконання обов`язку суб`єктом (емітентом) виконати юридичне волевиявлення суб`єкта владних повноважень.

Дане рішення не містить чіткого визначення підстав та мотивів для його прийняття, що свідчить про його необґрунтованість. Відповідачем зворотного суду не доведено.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до змісту статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з положеннями статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятого рішення.

Суд не приймає доводи відповідача щодо відсутності у позивача права на оскарження Рішення № 84 від 25.02.2020 року з огляду на наступне.

За приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої статті 4 КАС України).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої його прийнято або щодо прав, свобод та інтересів якої воно безпосередньо стосується.

ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Основного Закону України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої його прийнято або щодо прав, свобод та інтересів якої воно стосується.

Як встановлено судом та не спростовано відповідачем, ОСОБА_1 є власником 231 755 акцій ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ОДЕСЬКИЙ АВТОСКЛАДАЛЬНИЙ ЗАВОД» (16,0220% у статутному капіталі), які зареєстровані належним чином в реєстрі власників іменних цінних паперів. А отже, спірний акт індивідуальної дії безпосередньо впливає на права власника цінних паперів, а тому може бути ним оскаржений до суду на підставі приписів Основного закону - Конституції України.

Конституція України (в редакції станом на 30.09.2016 року) містить статтю 124 «…Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.», яка визначає можливість судового захисту за наявності юридичного спору.

Юридичний спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права. Правові спори виникають внаслідок порушення суб`єктивних прав у результаті протиправних дій, а також у разі невизнання або оспорювання суб`єктивних прав.

Кожен юридичний конфлікт має зовнішні прояви, до яких належать правовий спір і правопорушення.

Ознака адміністративно-правового спору - він існує у зв`язку з виникненням між суб`єктами адміністративних правовідносин як конфліктних, так і безконфліктних ситуацій, зумовлених різним розумінням цими суб`єктами своїх прав і обов`язків.

Відтак, порушення відповідачем прав власника цінних паперів - позивача по справі, свідчить про наявність юридичного спору, який підлягає розгляду в суді.

Крім викладеного також слід зазначити, що п. 37-9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні» визначено, що Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку відповідно до покладених на неї завдань: інформує державних реєстраторів, які здійснюють державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, у разі невиявлення емітента цінних паперів та/або професійного учасника фондового ринку за місцезнаходженням, вказаним у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Однак, всупереч вказаним положеннням Закону, Відповідач не здійснив дій по встановленню місцезнаходження ПАТ «Одеський автоскладальний завод», зокрема, не інформував про це державних реєстраторів.

Доказів зворотнього відповідачем не надано.

Крім того, згідно Витягу з Єдиного державного реєструюридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 14 травня 2020 року за №, в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про місцезнаходження ПАТ «Одеський автоскладальний завод» за адресою: 65003, Одеська обл., м. Одеса, вул. Отамана Чепіги, буд. 29.

При цьому, в силу частини першої ст. 10 Закону № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»: якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Таким чином, місцезнаходження ПАТ «Одеський автоскладальний завод» за адресою: 65003, Одеська обл., м. Одеса, вул. Отамана Чепіги, буд. 29 є достовірним, а дії Відповідача протиправними.

Також на момент прийняття оскаржуваного рішення відповідач взагалі не здійснив жодних дій щодо встановлення фактичних обставин, зокрема, направлення запитів до депозитарію, до торгівця цінними паперами, отримання інформації з бази даних тощо.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої - третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 12, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов акціонера ПАТ "ОДЕСЬКИЙ АВТОСКЛАДАЛЬНИЙ ЗАВОД" ОСОБА_1 до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, третя особа: ПАТ "ОДЕСЬКИЙ АВТОСКЛАДАЛЬНИЙ ЗАВОД" про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №84 від 25 лютого 2020 року "Щодо заборони торгівлі цінними паперами" в частині заборони торгівлі цінними паперами ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ "ОДЕСЬКИЙ АВТОСКЛАДАЛЬНИЙ ЗАВОД" (ідентифікаційний код юридичної особи 00231604).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 15.5 розділу VII Перехідні положення КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Акціонер ПАТ "ОДЕСЬКИЙ АВТОСКЛАДАЛЬНИЙ ЗАВОД" ОСОБА_1 - адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПО НОМЕР_1 , телефон: НОМЕР_2

Національна комісіїя з цінних паперів та фондового ринку - адреса: 01010, м. Київ, вул. Московська, буд. 8, корп. 30, ідентифікаційний код 37956207, телефон: , електронна пошта:

ПАТ "ОДЕСЬКИЙ АВТОСКЛАДАЛЬНИЙ ЗАВОД" - адреса: 65003, м. Одеса, вул. Отамана Чепіги, 29, ідентифікаційний код 00231604, телефон: , електронна пошта:

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

.