Справа № 640/17434/20
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2020-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

20 серпня 2020 року м. Київ № 640/17434/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина Андрія Миколайовича

про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця про арешт майна боржника,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , адреса для листування: 01021, м. Київ, вул. Інститутська, буд. 19-Б, оф. 29 ) (далі - позивач або ОСОБА_1 ) подано на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва позов до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина Андрія Миколайовича (адреса: 02002, м. Київ, вул. Сверстюка Євгена, буд. 17, оф. 910, 910/1 ) (надалі - відповідач), у якому позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Яцишина Андрія Миколайовича від 18.10.2019 про накладення арешту на майно ОСОБА_1 , а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , прийняту в межах виконавчого провадження ВП № 60272110.

Мотивуючи позовні вимоги позивачка зазначає, що оскаржувана постанова є такою, що грубо порушує вимоги чинного законодавства України та прийнята всупереч його нормам.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.08.2020 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у адміністративній справі № 640/17434/20, постановлено розглядати справу за правилами, передбаченими ст. 287 КАС України, у судовому засіданні на 20.08.2020.

У судовому засіданні 20.08.2020 судом розглянуто питання дотримання позивачем строку на звернення до суду, проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Заслухавши надані в ході розгляду справи пояснення, дослідивши матеріали справи, суд відмічає таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 1 ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною 2 ст. 287 КАС України, позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Позивачем у позовній заяві вказано, що про існування і зміст оскаржуваної постанови представник позивач дізнався лише 15.07.2020, ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження, що підтверджується копією заяви про ознайомлення від 15.07.2020 з відміткою відповідача вх. № 5690 від 15.07.2020.

При цьому, позивач вказала про відсутність отриманих нею листів з постановами приватного виконавця у виконавчому провадженні № 60272110.

Відповідач у відзиві зазначив, що позивачем не доведено обставин неможливості отримання поштових відправлень за адресою зазначеною у виконавчому документі.

При дослідженні наданих відповідачем копій матеріалів виконавчого провадження № 60272110 судом не встановлено доказів направлення державним виконавцем у встановленому ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" порядку копії оскаржуваної постанови від 18.10.2019 на адресу ОСОБА_1 . Водночас, інформація про належне вручення позивачу копії зазначеної постанови, окрім як після 15.07.2020 внаслідок ознайомлення представником позивача з матеріалами виконавчого провадження, відсутня.

Враховуючи, що позов у даній справі подано 29.07.2020, суд прийшов до висновку, що позивач звернувся з позовом до адміністративного суду у межах десятиденного строку, передбаченого ч. 2 ст. 287 КАС України.

Судом при вирішенні питання поважності пропущення процесуальних строків також враховується те, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами ст. 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини, яку він викладає у своїх рішеннях.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення ст. 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. France Європейський суд зазначив, що ст. 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

При цьому, як випливає з рішення Європейського суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, як свідчить позиція Європейського суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи, що позивач як учасник виконавчого провадження про обставини порушення своїх прав дізналася внаслідок ознайомлення представником з оскаржуваною постановою 15.07.2020, разом з тим, звернулася з даним позовом до суду у межах десятиденного строку, передбаченого ч. 2 ст. 287 КАС України, суд вважає вказану заяву обґрунтованою, а причини пропущення строку поважними, відтак заява є такою, що підлягає задоволенню, у зв`язку з чим пропущений позивачем строк звернення до суду підлягає поновленню.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 240, 241-243, 248, 256, 287 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до адміністративного суду - задовольнити.

2. Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 21.08.2020.

Суддя К.С. Пащенко