Справа № 520/7620/2020
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2020-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2020 р. № 520/7620/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панова М.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської митниці ДФС про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправною відмову Харківської митниці ДФС у виплаті вихідної допомоги; зобов`язати Харківську митницю ДФС виплатити позивачу вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані дії відповідача є протиправними та такими, що суперечать нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Ухвалою суду від 16.06.2020 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Представником Харківської митниці ДФС до суду надано відзив на позов, в якому зазначено, що дії відповідача є правомірними, та відповідають вимогам чинного законодавства. В задоволенні адміністративного позову просить відмовити.

Оцінивши повідомлені сторонами обставини, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Наказом ДФС від 11.10.2019 №1642-0 було припинено державну службу ОСОБА_2 у зв`язку з поновленням на посаді державної служби особи, яка раніше її займала відповідно до пункту 1 частини першої статті 88 Закону України «Про державну службу».

Наказом Харківської митниці ДФС від 16.10.2019 №299-о ОСОБА_2 оголошено наказ Державної фіскальної служби України від 11.10.2019 №1642-о «Про припинення державної служби».

Окрім цього, пунктом 2 вказаного наказу начальнику управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності - головному бухгалтеру Куліковій Н.І. доручено провести повний розрахунок згідно чинного законодавства та виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію за невикористані частини відпустки: основної відпустки терміном 9 календарних днів за період роботи з 29.10.2016 по 28.10.2017, терміном 30 календарних днів за період роботи з 29.10.2017 по 28.10.2018, терміном 29 календарних днів за період роботи з 29.10.2018 по 16.10.2019; додаткової відпустки за стаж роботи на державній службі 15 календарних днів за період роботи з 16.09.2017 по 15.09.2018, 15 календарних днів за період роботи з 16.09.2018 по 15.09.2019, 15 календарних днів за період роботи з 16.09.2019 по 15.09.2020.

З наказом ДФС від 11.10.2019 №1642-0 та наказом Харківської митниці ДФС від 16.10.2019 №299-о позивач ознайомився особисто 16.10.2019.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 569 Митного кодексу України працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про державну службу", державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, визначних частиною першою цієї статті.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з частиною 3 статті 569 Митного кодексу України правове становище посадових осіб митних органів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства.

Положеннями частин 2-3 статті 5 Закону України «Про державну службу» визначено, що відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих Законом. При цьому, слід звернути увагу на те, що поширення дії законодавства про працю на державних службовців допускається в частині відносин, а не окремих процедур, дій.

Таким чином, спірні правовідносини регулюються як загальними нормами трудового законодавства - КЗпП України, так і спеціальним законодавством, яким, у даному випадку, є Закон України "Про державну службу".

Так, стаття 36 КЗпП (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначала, що підставами для припинення трудового договору є: 1) угода сторін; 2) закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; 3) призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу; 4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45); 5) переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду; 6) відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці; 7) набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи; 7-1) укладання трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції», встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення; 7-2) з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади»; 8) підстави, передбачені контрактом; 9) підстави, передбачені іншими законами.

Частиною 1 статті 83 Закону України «Про державну службу» визначено підстави для припинення державної служби, а саме державна служба припиняється: 1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); 2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); 3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону; 4) за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону); 5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону); 6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону); 7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; 8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України «Про очищення влади».

Так, позивача звільнено з посади заступника начальника Харківської митниці ДФС згідно з наказом ДФС від 11.10.2019 №1642-0 у зв`язку з настанням обставин, що склалися незалежно від волі сторін, а саме поновлення на даній посаді державної служби особи, яка раніше її займала, відповідно п. 1 ч. 1 статті 88 Закону України «Про державну службу».

У позовній заяві позивач просить стягнути на його користь суму вихідної допомоги, відповідно статті 44 Кодексу законів про працю України, згідно якої: при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - разі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39); у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Стаття 44 Кодексу законів про працю України за повнотою викладення є відсилочною нормою, так як містить відсилання на інші статті цього Кодексу, зокрема, статтю 40 Кодексу законів про працю України.

Проте, суд зазначає, що наказ ДФС від 11.10.2019 №1642-о про припинення державної служби ОСОБА_1 , як і наказ Харківської митниці ДФС від 16.10.2019 №299-о про оголошення наказу ДФС не містять посилання на статтю 40 Кодексу законів про працю України, як на підставу припинення трудових відносин.

Системний аналіз вищезазначених норм дозволяє зробити висновок, що стаття 40 Кодексу законів про працю України регулює інші правовідносини та обставини припинення трудового договору, відмінні від тих, що передбачені статтею 88 Закону України «Про державну службу», а саме: стаття 40 Кодексу законів про працю України передбачає розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, а стаття 88 Закону України «Про державну службу» - припинення державної служби у зв`язку з обставинами, що склалися незалежно від волі сторін.

Припинення державної служби за обставинами, що не залежать від волі його сторін, є наслідком зовнішніх факторів, при цьому, характерною об`єднуючою рисою, що відрізняє вказані підстави від інших є те, що при припиненні державної служби відсутня воля обох сторін трудових правовідносин.

З огляду на це, стаття 40 Кодексу законів про працю України та стаття 88 Закону України «Про державну службу» регламентують різні випадки припинення державної служби особою, при цьому статтею 88 Закону України «Про державну службу» достатньо чітко і безальтернативно врегульовані питання припинення особою державної служби через поновлення на посаді державної служби особою, яка раніше її займала.

Стаття 40 Кодексу законів про працю України, на положення якої посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, регулює розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (тобто, обов`язковою умовою для застосування положень даної статті є волевиявлення роботодавця).

Даній нормі трудового законодавства кореспондує стаття 87 Закону України «Про державну службу», яка регулює порядок припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення (тобто аналогічно статті 40 КЗпП), яка (в чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції) визначала, що процедура вивільнення, визначена законодавством про працю, поширюється лише на державних службовців для яких державна служба припиняється на підставі пункту 1 частини 1 цієї статті.

Щодо виплати вихідної допомоги, дійсно положення статей 40 та 44 Кодексу законів про працю України, на які посилається позивач, містять імперативні приписи щодо виплати вихідної допомоги.

На противагу цьому, зобов`язання щодо обов`язкової виплати вихідної допомоги (або можливості такої виплати) стаття 88 Закону України «Про державну службу», на підставі якої припинено державну службу позивачеві, не містить.

Стосовно конкуренції норм Кодексу законів про працю України та Закону України "Про державну службу", варто зазначити, що спеціальними нормами в частині визначення можливості виплати вихідної допомоги є норми Закону України "Про державну службу".

Вищий адміністративний суд України в інформаційному листі "Про розв`язання спорів, що виникають з відносин публічної служби" 26.05.2010 №753/11/13 10 зауважив, що під час вирішення спорів щодо звільнення державних службовців пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовані спірні відносини, а також коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі. Тому якщо у спеціальному законі не передбачається або прямо забороняється застосування норм трудового законодавства, то особа може бути звільнена виключно з підстав, передбачених цими законами.

Окрім того, листом Міністерства юстиції від 26.12.2008 №758-0-2-08-19 "Щодо практики застосування права у випадку колізії", зазначено, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Таким чином, при вирішенні питання конкуренції статті 40 Кодексу законів про працю України та статті 88 Закону України «Про державну службу» застосовується норма Закону України «Про державну службу» як спеціальна норма, що регулює спірні правовідносини.

З огляду на це, гарантії, передбачені статтею 40 Кодексу законів про працю України, не можуть поширювати свої дію на відносини припинення державної служби у зв`язку з обставинами, що склалися незалежно від волі сторін, відповідно, дія норм законодавства про працю щодо виплати вихідної допомоги, передбаченої, зокрема, статтею 44, пунктом 6 частини 1 статті 40 Кодексу, не поширюється у частині відносин припинення державної служби па підставі пункту 1 частини 1 статті 88 Закону України «Про державну службу», в якій вищевказана гарантія не передбачена.

Крім того, суд зазначає, що 15.11.2019 ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, третя особа: Харківська митниця ДФС, в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 11.10.2019 №1642-о "Про припинення державної служби" та наказ Харківської митниці ДФС від 16.10.2019 №299-о "Про оголошення наказу Державної фіскальної служби України"; зобов`язати Державну фіскальну службу України поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Харківської митниці ДФС та виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 17.10.2019 по дату прийняття судом рішення про поновлення на посаді;

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 адміністративний позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Державної фіскальної служби України (, адреса: 04053, м. Київ, Львівська площа, 8), Харківської митниці ДФС (, адреса: 61003, м. Харків, вул. Короленка, буд. 16-Б), третя особа: заступник начальника Харківської митниці ДФС Сердюк Юрій Олександрович (61003, м. Харків, вул. Короленка, 16-б) про визнання протиправним та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Наказом ДФС від 27.04.2020 №396-о «Про виконання рішення суду» позивача поновлено на посаді заступника начальника Харківської митниці ДФС, де він працює до цього часу, оскільки в даній частині судом першої інстанції допущено негайне виконання рішення суду.

Враховуючи вищенаведене, вимога позивача про визнання протиправною відмови Харківської митниці ДФС у виплаті вихідної допомоги задоволенню не підлягає, оскільки у зв`язку з поновленням позивача на посаді віпали обставини які слугували підставою для виникнення правовідносин щодо виплати вихідної допомоги.

З огляду на це, не підлягає також задоволенню вимога про зобов`язання Харківської митниці ДФС виплатити вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку, оскільки вона є похідною від вимоги про визнання протиправною відмову Харківської митниці ДФС у виплаті вихідної допомоги.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 263, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Харківської митниці ДФС (вул. Короленка, буд. 16-Б, м. Харків, 61003, ) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М.Панов