Справа № 160/3172/20
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2020-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2020 року Справа № 160/3172/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль Україна» до Головне управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень та вимоги, -
Товариство з обмеженою відповідальністю «Магістраль Україна» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій просить:
Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що за наслідками перевірки позивача встановлено порушення норм пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток за 2016 рік у сумі 78 000 грн. Відповідач зазначає, що первинні документи, які складені ТОВ «МАГІСТРАЛЬ УКРАЇНА» по взаємовідносинам з контрагентом ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП» є протиправними, носять формальний характер та не можуть підтверджувати факт здійснення будь-яких господарських операцій між вказаними підприємствами. Наведена у вироку суду інформація дає підстави контролюючому органу для висновку про те, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум до витрат є протиправним.
Представником позивача подано відповідь на відзив та додаткові пояснення, в яких позивач просив відхилити доводи відповідача, зазначені у відзиві та задовольнити позовну заяву в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року прийнято до свого провадження вказану справу та згідно ч.2 ст.257 КАС України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
За результатами ознайомлення з витребуваними доказами позивачем надані додаткові пояснення від 13.07.2020р. та додаткові докази від 15.07.2020р., залучені до матеріалів справи.
Відповідно до пункту 3 Розділ VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній з 02.04.2020), під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки розгляду адміністративної справи продовжуються на строк дії такого карантину.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Зі змісту наказу №3074-п від 28.05.2019 року слідує, що документальну позапланову перевірку Товариства призначено на підставі п.п.78.1.1 ПКУ, тобто в зв`язку з отриманням податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Також в Акті зазначено, що ТОВ "МАГІСТРАЛЬ УКРАЇНА" не надано жодного документа до перевірки, тому не спростовано факт не включення до складу собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) та/або адміністративних витрат на збут вартості ТМЦ, начебто придбаних у ТОВ "ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП".
Оскільки вироком Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 22.12.2018 року ТОВ "ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП" визнано фіктивним, тому неможливо підтвердити правомірність віднесення сум до складу витрат за 2016 рік по взаємовідносинам з вказаним контрагентом. Первинні документи, які складені ТОВ "ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП" є неправомірно складеними, носять формальний характер та не можуть підтверджувати факт здійснення будь-яких господарських операцій між вказаними підприємствами.
Так згідно наданих заперечень позивач зазначив, що жодних господарських операцій з придбання ТМЦ між ТОВ "МАГІСТРАЛЬ УКРАЇНА", та ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП» не було, товар реалізований ТОВ «Магістраль Україна» у грудні 2016 року, придбаний у неплатника ПДВ - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , тому витрати за 2016 рік в сумі 433,5 тис.грн. не мають жодного відношення до ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП». Згідно наданих платником податків документів, товар був оплачений у грудні 2016 року, але не отриманий від ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП». До вказаних заперечень були надані додатки в тому числі документи по взаємовідносинам з ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП», а саме згорнутий журнал-ордер і відомість по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками».
Крім того, у даній ухвалі зазначено, що у подальшому, у період з 29.04.2016 року по 13.04.2017 року, невстановлена досудовим розслідуванням особа, всупереч встановленого законами України порядку здійснення підприємницької діяльності, у порушення обов`язків суб`єкта господарювання - платника податків щодо належного ведення бухгалтерського та податкового обліку фінансово-господарської діяльності, ведення в установленому порядку обліку об`єктів оподаткування та доходів і витрат, складання звітності, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, здійснювала незаконну підприємницьку діяльність, шляхом проведення оформлення безтоварних операцій щодо реалізації від імені фіктивного суб`єкта господарювання ТОВ «Ліагро Сервіс Груп» та виписала податкові накладні на реалізацію товарів (робіт, послуг) на загальну суму 112 695 420 грн., в т.ч. ПДВ 18 782 570 грн., чим забезпечено формування податкового кредиту з ПДВ покупців на загальну суму 18 782 570 грн. суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі і ПрАТ НВО «Нептун».
Обвинувачений ОСОБА_2 також підтримав у підготовчому судовому засіданні клопотання захисника, при цьому, підтвердив встановлені органом досудового розслідування обставини, за яких він вчинив дане кримінальне правопорушення. Провину свою визнав.
Таким чином, директором ТОВ «Ліагро Сервіс Груп» визнано, що ТОВ «Ліагро Сервіс Груп» є фіктивним підприємством та фактично не здійснювало реальні господарські операції, а було створено для надання податкової вигоди підприємствам реального сектору економіки. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Ухвалою Верховного Суду від 01.10.2019р. по справі №209/3986/18, ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2019 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_2 залишено без зміни, а касаційну скаргу директора ПП «ВКФ «ЕЛІТ-ДІЗАЙН» - без задоволення. У вказаній ухвалі касаційної інстанції також зазначено, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2019 року ухвалу суду першої інстанції залишено без зміни.
Відповідно до п.п.16.1.5 п.16.1 ст.16 Податкового Кодексу України (надалі - ПК України), платник податків зобов`язаний подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання.
Згідно п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно п.59.1. ст. 59 ПКУ у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Пунктом 73.3 статті 73 ПКУ визначено, що органи державної податкової служби мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та її документального підтвердження.
Такий запит підписується керівником (заступником керівника) органу державної податкової служби і повинен містити перелік інформації, яка запитується, та документів, що її підтверджують, а також підстави для надіслання запиту.
Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:
- за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби;
- для визначення рівня звичайних цін на товари (роботи, послуги) під час проведення перевірок;
- виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;
- щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків податкової накладної покупцю або про порушення правил заповнення податкової накладної;
- у разі проведення зустрічної звірки;
- в інших випадках, визначених цим Кодексом.
Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом).
Відповідно до п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до абз. 1 пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності певних обставин, зокрема якщо за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту (пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України).
Відповідно до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку виявлення недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
П.89.1.2 ст. 89 ПК України передбачено, що право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.
Підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України встановлено, що документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку отримання податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Стаття 79 ПК України визначає особливості проведення документальної невиїзної перевірки, п. 79.2 якої передбачено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Згідно із п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України - витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
При цьому, відповідно до п.п.139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Згідно з п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.
Згідно п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього ж Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 ПК України, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 ПК України.
Відповідно до ст.42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Згідно п.1 ст.142 Господарського кодексу України, прибуток (доход) суб`єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб`єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань.
Згідно із Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинним документом визнається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складений документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення
Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.
Судом встановлено, що між ТОВ «Магістраль Україна» (Покупець) та ТОВ «Ліагро Сервіс Груп» (Постачальник) було укладено договір поставки № 12/12 від 12.12.2016 року.
Згідно п.п. 1.1 Договору поставки, ПОСТАЧАЛЬНИК зобов`язується поставити, а ПОКУПЕЦЬ прийняти та оплатити на умовах, викладених в ДОГОВОРІ, обладнання, іменоване в подальшому за текстом «ПРОДУКЦІЯ», сортамент, кількість, якість та ціна якої вказана у видаткових накладних або у рахунках-фактурі, який надається ПОСТАЧАЛЬНИКОМ ПОКУПЦЮ відповідно до умов цього Договору та є його невід' ємною частиною.
На підставі укладеного договору № 12/12 від 12.12.2016 року згідно рахунку №ЛГ-122834 від 26.12.2016 року Позивачем була здійснена попередня оплата за товар - ваговимірювальний комплекс з автоматичною системою контролю та управління роботою гумозмішувача без енкондера в кількості 2 шт в сумі 520 000,01 грн.
В акті перевірки зазначено, що аналізом ЄРПН за весь період діяльності ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП» (код СДРПОУ 40331223) по ланцюгу господарських операцій з руху вищезазначеного товару встановлено відсутність джерела його законного введення в обіг та реального задекларованого виробництва.
Однак, вищезазначена відомість не може слугувати доказом того, що ТОВ «МАГІСТРАЛЬ УКРАЇНА» не включило до складу витрат вартість ТМЦ від ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП», враховуючи наступне.
При цьому документи, що можуть підтверджувати факт придбання товару (ваговимірювальний комплекс з автоматичною системою контролю та управління роботою гумозмішувача без енкодера) у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в грудні 2016 року також надані лише до матеріалів справи. (Договір поставки № 12/12 від 12.12.2016р., видаткова накладна від 26.12.2016р., рахунок-фактура від 26.12.2016р., платіжне доручення № 5478 від 04.07.2019р.)
Таким чином, суд погоджується з доводами податкового органу, що ТОВ «МАГІСТРАЛЬ УКРАЇНА» документально не доведено відсутність у складі витрат за 2016 рік вартості придбаного (згідно даних Єдиного реєстру податкових накладних) у ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП» товару (ваговимірювальний комплекс з автоматичною системою контролю та управління роботою гумозмішувача без енкодера).
Отже, відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів за змістом пункту 44.1 Податкового кодексу України не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податку - учасників відповідної операції.
Як встановлено з матеріалів справи, вище зазначені документи складені із ТОВ «Ліагро Сервіс Груп» на виконання договору поставки № 12/12 від 12.12.2016 року підписані його директором ОСОБА_2 .
Ухвалою Верховного Суду від 01.10.2019р. по справі №209/3986/18, ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2019 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_2 залишено без зміни, а касаційну скаргу директора ПП «ВКФ «ЕЛІТ-ДІЗАЙН» - без задоволення. У вказаній ухвалі касаційної інстанції також зазначено, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2019 року ухвалу суду першої інстанції залишено без зміни.
Нормами ч. 6 ст. 78 КАС України визначено, що вирок суду в кримінальній справі, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Зокрема, у вказаній ухвалі Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22.12.2018 року зазначено, що ОСОБА_2 , 29.04.2016 року, діючи у співучасті з невстановленою досудовим розслідуванням особою вчинив пособництво у фіктивному підприємництві, тобто придбанні (перереєстрації) суб`єкта підприємницької діяльності юридичної особи ТОВ "Ліагро Сервіс Груп", що в подальшому надало змогу невстановленим особам використовувати реквізити ТОВ "Ліагро Сервіс Груп" з метою прикриття незаконної діяльності, яка полягала в наданні послуг іншим суб`єктам підприємницької діяльності в конвертації безготівкових грошових коштів в готівку та незаконному формуванню їм податкового кредиту з податку на додану вартість.
Невстановлені особи отримали можливість, використовувати реквізити ТОВ "Ліагро Сервіс Груп" укладати господарські угоди та первинні бухгалтерські документи, що свідчили про нібито реалізацію товарів, робіт (послуг) ТОВ "Ліагро Сервіс Груп" для підприємств реального сектору економіки, відображати їх дані в податковій звітності, чим сприяли незаконному формуванню податкового кредиту з податку на додану вартість. Окрім цього, невстановлені слідством особи отримали можливість складати та подавати від імені ОСОБА_2 документи податкової звітності ТОВ "Ліагро Сервіс Груп" до місцевих органів Державної Фіскальної служби за місцем реєстрації.
У період з 29.04.2016 року по 13.04.2017 року, невстановлена досудовим розслідуванням особа, всупереч встановленого законами України порядку здійснення підприємницької діяльності, у порушення обов`язків суб`єкта господарювання - платника податків щодо належного ведення бухгалтерського та податкового обліку фінансово-господарської діяльності, ведення в установленому порядку обліку об`єктів оподаткування та доходів і витрат, складання звітності, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, здійснювала незаконну підприємницьку діяльність, шляхом проведення оформлення безтоварних операцій щодо реалізації від імені фіктивного суб`єкта господарювання ТОВ "Ліагро Сервіс Груп" та виписувала податкові та інші первинні документи, які надавали податкову вигоду різним суб`єктам господарювання, в переліку яких значиться і позивач.
Слід звернути увагу, що інститут звільнення від кримінальної відповідальності означає факт, що особу не буде притягнуто до кримінальної відповідальності, хоча ця особа в дійсності вчинила діяння, що містять ознаки складу злочину і ці діяння не вчинені під впливом обставин, що виключають злочинність діяння.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 КК України, фіктивним підприємництвом є створення або придбання суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.
За змістом цієї норми злочинна діяльність особи, яка вчинила фіктивне підприємництво, не обмежується операціями з окремими суб`єктами господарювання, а охоплює всю діяльність та свідчить про використання фіктивного підприємства виключно з метою здійснення злочинної діяльності.
Беручи до уваги викладене, суд зазначає про фіктивну діяльність ТОВ «Ліагро Сервіс Груп» та про відсутність участі ОСОБА_2 у господарській діяльності вказаного суб`єкта господарювання. Господарські операції, за наслідками яких позивачем сформовано податковий кредит та віднесені суми до складу витрат, відбулися на підставі первинних документів, виписаних у той самий період, в якому встановлено факти вчинення злочину (вересень - грудень 2016 року) та підписані саме ОСОБА_2 як директором ТОВ «Ліагро Сервіс Груп», фіктивність господарської діяльності якого встановлена судовим рішенням, а отже такі документи не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть при формальному підтвердженні її первинними документами.
Отже, всі первинні документи видані контрагентом позивача ТОВ "Ліагро Сервіс Груп", є неприйнятними за об`єктивним та суб`єктивним критеріями. Об`єктивний критерій полягає у встановленні в межах кримінального провадження обставин того, що це підприємство реальною діяльністю не займалось, здійснювало безтоварні операції, а суб`єктивний в тому, що всі первинні документи підписані особою, яка заперечувала їх підписання.
При цьому, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23.01.2018 року у справі № 2а-1870/5800/12 зазначено, що обвинувачення особи, що підписує первинні документи від імені підприємства контрагента, у вчиненні злочинів, пов`язаних з фіктивністю підприємства, навіть за умови застосування до такої особи амністії (звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав) виключає належність таких документів встановленим вимогам законодавства та унеможливлює прийняття їх до податкового обліку.
Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У спірному випадку контролюючий орган послався на нереальність здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Ліагро Сервіс Груп» та свої доводи підтверджував не лише судовим рішенням у кримінальній справі, а й обставинами аналізу отриманої аналітичної інформації з бази даних АС "Податковий Блок" щодо ТОВ «Ліагро Сервіс Груп», згідно якої дане підприємство не звітує до контролюючих органів, не виплачує доходи, не утримує податки та збори, балансова вартість основних засобів - 0 грн., працюючих осіб на підприємстві не має, що очевидно унеможливлювало реалізацію товарів та фактичне виконання робіт/послуг для позивача.
Відтак, є обґрунтованими доводи відповідача, що дані факти у своїй сукупності ставлять під сумнів реальність здійснення господарських операцій з ТОВ «Ліагро Сервіс Груп», оскільки наявність оформлених первинних документів у цьому випадку не може слугувати єдиним та беззаперечним доказом на підтвердження правомірності віднесення спірних сум до податкового кредиту та собівартості придбаних товарів (робіт, послуг) у звітному періоді.
Позивачем не подано належних та допустимих доказів щодо спростування вказаних висновків.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Доводи позивача наведені в адміністративному позові та доповненнях не спростовують самого факту встановлених порушень та не є підставою для скасування податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до п.42.2 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
З урахуванням вищезазначеного суд вважає що відсутні підстави вважати оскаржуване податкове повідомлення-рішення надісланим та врученим належним чином в порядку норм ПК України, а відповідно сума грошового зобов`язання за оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням не набула статусу податкового боргу згідно сп.59.1 ст.59 ПК України.
За викладених вище обставин та відповідних доказів, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, судові витрати, підлягають розподілу між сторонами пропорційно до розміру задоволених позивних вимог, тобто за дві задоволені вимоги.
Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Турлакова