Справа № 320/5808/20
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2020-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2020 року м. Київ № 320/5808/20

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Колеснікової І.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби

Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ)

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дій Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) щодо списання грошових коштів з зарплатного рахунку; скасування постанови про арешт коштів боржника від 07.05.2020 ВП №61975287 на банківському рахунку НОМЕР_1 (з/п проект), відкритого в АТ КБ «Приватбанк»; скасування платіжної вимоги, на підставі якої було здійснено списання грошових коштів з вищезазначеного рахунку.

Позов мотивовано протиправністю накладення арешту на банківський рахунок позивача та неправомірністю списання коштів із зазначеного рахунку державним виконавцем з огляду на спеціальний режим використання банківського рахунку позивача, який відкрито роботодавцем в рамках зарплатного проекту за банківським договором між ПрАТ «Дікергофф Цемент Україна» та АТ КБ «Приватбанк», що унеможливлює накладення виконавчою службою арешту на такий рахунок відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.07.2020 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), запропоновано відповідачу подати відзив на позов.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого позов не визнано. Зазначено про правомірність накладення арешту на грошові кошти, що містились на відкритих рахунках позивача з огляду на перебування у відповідача на примусовому виконанні вимоги про сплату боргу (недоїмки) про стягнення з позивача заборгованості у розмірі 21030,90 грн., в зв`язку з чим державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника та було накладено арешт на грошові кошти, що містились на відкритих рахунках позивача, крім коштів, звернення стягнення на які заборонено законом. Відповідачем наголошено, що відповідно до виписки з рахунку боржника та загальновідомої інформації, на відкриті в АТ КБ «Приватбанк» рахунки можливе зарахування інших платежів, крім заробітної плати, що спростовує доводи позивача про спеціальний режим використання його банківського рахунку на якому було заарештовано кошти боржника. Відтак, дії державного виконавця вчинено у межах та у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Позивачем подано відповідь на відзив, у якій зазначено про порушення відповідачем процедури та строків відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 25.06.2019 №Ф-453275-54, оскільки з дати видання вказаної вимоги до моменту відкриття виконавчого провадження пройшов майже рік, а не три місяці, як того вимагає стаття 12 Закону України «Про виконавче провадження». Також, позивачем зазначено про несвоєчасність надіслання відповідачем до банку платіжних вимог про примусове списання коштів та про відсутність у відповідача права направлення до банку платіжної вимоги про безспірне списання коштів, оскільки позивач не є боржником у розумінні Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, судом встановлено таке.

Головним управлінням ДПС у Київській області направлено до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) заяву від 24.03.2020 про примусове виконання вимоги від 25.06.2019 №Ф-453275-54 щодо сплати ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , боргу (недоїмки) у розмірі 21030,90 грн.

Постановою старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) від 07.05.2020 відкрито виконавче провадження №61975287 з виконання зазначеної вимоги.

Одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження старшим державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) прийнято постанови: про стягнення з ОСОБА_1 2103,09 грн. виконавчого збору; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою визначено для боржника - ОСОБА_1 суму мінімальних витрат у розмірі 69,00 грн.; про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику - ОСОБА_1 .

Позивач звернулась до старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) з заявою про зняття арешту з банківського рахунку, яка мотивована тим, що банківський рахунок позивача НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «Приватбанк», є рахунком із спеціальним режимом, на які виконавчою службою арешт не накладається, оскільки призначений для перерахунку заробітної плати в рамках зарплатного проекту за банківським договором між ПрАТ «Дікергофф Цемент Україна» та АТ КБ «Приватбанк».

Києво-Святошинським районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) направлено 10.06.2020 до АТ КБ «Приватбанк» платіжну вимогу від 03.06.2020 №1/7 про стягнення з банківського рахунку позивача НОМЕР_1 боргу в сумі 23533,99 грн.

Постановою старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) від 30.06.2020 визначено для боржника - ОСОБА_1 додаткові витрати виконавчого провадження в сумі 331,00 грн.

Розпорядженням начальника відділу Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) від 30.06.2020 №619752287 грошові кошти в сумі 23533,99 грн. перераховано: 21030,90 грн. на користь ГУ ДПС у Київській області; 2103,09 грн. виконавчого збору та 400 грн. витрат виконавчого провадження в Управління Державної казначейської служби у Києво-Святошинському районі Київської області.

Постановою старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) від 07.07.2020 закінчено виконавче провадження №61975287, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано вжиті заходи примусового виконання рішення.

Вважаючи протиправними дії державного виконавця щодо списання грошових коштів з зарплатного рахунку, позивач звернулась з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Основним законом, що регламентує порядок примусового виконання рішень, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (з наступними змінами і доповненнями, далі по тексту - Закон №1404-VIII).

Згідно статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 7 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Вимоги до виконавчого документа встановлено статтею 4 Закону №1404-VIII, пунктом 7 частини першої якої визначено, що у виконавчому документі зазначається строк пред`явлення рішення до виконання.

Згідно статті 10 Закону №1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

За приписами статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (частина перша, друга).

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (пункт 7 частини третьої).

Відповідно до статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (частина перша).

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. (частина п`ята).

Як встановлено судом, постановою старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) від 07.05.2020 відкрито виконавче провадження №61975287 з виконання вимоги Головного управлінням ДПС у Київській області від 25.06.2019 №Ф-453275-54 про сплату ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , боргу (недоїмки) у розмірі 21030,90 грн., яка надійшла до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) разом з заявою стягувача про примусове виконання від 24.03.2020 №8480/33/9/10-36-54-07.

При цьому, як убачається зі змісту вимоги від 25.06.2019 №Ф-453275-54 про сплату боргу (недоїмки), строк пред`явлення вимоги до виконання - до 19.03.2021.

Таким чином, старшим державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) правомірно прийнято постанову від 07.05.2020 про відкриття виконавчого провадження №61975287.

Відповідно до статті 56 Закону №1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (частина перша).

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (абзаци перший, третій частини другої).

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (частина третя).

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (частина четверта).

У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили (частина десята).

Аналіз наведених положень Закону №1404-VIII дає підстави стверджувати, що накладення арешту на кошти, які перебувають на рахунках боржника, є одним із визначених вказаним законом заходів щодо примусового виконання рішень.

Судом встановлено, що одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження відповідачем винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику - ОСОБА_1 , виключно в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 23533,99 грн., про що безпосередньо зазначено в постанові про арешт коштів боржника від 07.05.2020.

Водночас, приписами абзацу другого частини другої статті 48 Закону встановлено заборону звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

При цьому частиною третьою статті 52 Закону №1404-VIII визначено, що не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Отже, рахунки, визначені частиною другою статті 48 Закону №1404-VIII, є спеціальними для цілей застосування обмежень при застосуванні положень, визначених пунктом 7 частини третьої статті 18, частини другої статті 48, частини третьої статті 52, статті 56 Закону №1404-VIII щодо накладення арешту на кошти на таких рахунках.

Крім того, аналіз наведених положень Закону №1404-VIII в сукупності з приписами статті 1074 Цивільного кодексу України, статті 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність», та статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» дає підстави для висновку, що рахунки, на які зараховується заробітна плата, нормативно не визначені як рахунки із спеціальним режимом використання та по суті не є такими рахунками. Зазначені рахунки є звичайними поточними рахунками з огляду на відсутність у законодавстві визначення такого виду рахунків як «зарплатний», що у свою чергу дає підстави для висновку про відсутність обмежень для накладення арешту на кошти на таких рахунках, крім суми арештованих коштів відповідно до обмежень щодо можливого розміру стягнення.

Також, суд зауважує, що визначені частиною третьою статті 52 Закону №1404-VIII обмеження щодо арешту коштів, які перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом, стосуються особливостей звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а не фізичних осіб.

Статтею 73 Закону №1404-VIII передбачено, що стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; 2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям; 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування; 12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Такий вид виплат як заробітна плата відсутня у визначеному статтею 73 Закону №1404-VIII переліку виплат, на які не може бути звернено стягнення.

З наявної у матеріалах справи довідки ПрАТ «Дікергофф Цемент Україна» від 18.05.2020 №139 убачається, що банківський рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ «Приватбанк» в рамках зарплатного проекту для перерахування заробітної плати.

При цьому, як слідує з матеріалів виконавчого провадження №61975287, позивач до винесення платіжної вимоги від 03.06.2020 №1/7 повідомляла державного виконавця про те, що належний їй рахунок НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «Приватбанк», використовується для отримання заробітної плати за місцем роботи.

Відповідно до частини другої статті 70 Закону №1404-VIII, із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за всіма іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Таким чином, обмеження в 20 або 50 відсотків в залежності від виду стягнення стосується саме утримання сум за виконавчими документами з заробітної плати боржника.

Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

З приписів частини третьої статті 68 Закону №1404-VIII випливає, що виконання постанов про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами-підприємцями, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Втім, за висновком суду, в контексті наведених норм заробітна плата, яка фактично перерахована роботодавцем на банківський рахунок боржника та зарахована на такий рахунок набуває статусу коштів боржника в розумінні Закону №1404-VIII, відповідно, на кошти боржника, які фактично отримано ним у вигляді заробітної плати, не поширюється передбачене статтею 70 Закону №1404-VIII обмеження щодо утримання.

Крім того, з наявної у матеріалах виконавчого провадження виписки по банківському рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_1 убачається, що окрім заробітної плати на вказаний рахунок надходили також нецільові кошти у розмірах, що перевищують суму стягнення на підставі платіжної вимоги від 03.06.2020 №1/7, що, за висновком суду, виключає порушення відповідачем вимог частини другої статті 70 Закону №1404-VIII в частині обмежень щодо можливого розміру стягнення саме із заробітної плати позивача.

Відтак, за наведених обставин та проаналізованого судом правового регулювання спірних відносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог про визнання протиправними дій Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) щодо списання грошових коштів з зарплатного рахунку позивача та про відсутність підстав для скасування постанови про арешт коштів боржника, скасування платіжної вимоги, на підставі якої було здійснено списання грошових коштів з рахунку позивача, відповідно, позов не підлягає задоволенню.

Відповідачем не надано доказів понесення ним судових витрат, тому судові витрати присудженню не підлягають.

Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) (ідентифікаційний код 34903037, місцезнаходження: 08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Лесі Українки, 86).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Згідно пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, провадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Колеснікова І.С.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 27 серпня 2020 року.