Справа № 400/2237/20
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2020-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позову без розгляду
25 серпня 2020 р. № 400/2237/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови від 08.02.2019р. ВП №57554552,-

ВСТАНОВИВ:
До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) з позовними вимогами про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 08.02.2019 року ВП №57554552 по примусовому виконанню виконавчого листа по справі №814/1138/18 виданого Миколаївським окружним адміністративним судом 19.10.2018 року, винесену головним державним виконавцем Віддлу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сазоновим Дмитром Костянтиновичем.

Ухвалою суду від 17.06.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

На виконаня ухвали суду від 17.06.2020 року позивачем до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду надано уточнену позовної заяви (з копією для учасників справи) із визначенням у якості відповідача - Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Ухвалою від 10.08.2020 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 400/2237/20 та ухвалив розглядати справу за правилами загального позовного провадження з особливостями розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ.

Разом з тим, вказаною ухвалою від 10.08.2020 року клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду задоволено, визнано причини пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови від 08.02.2019р. ВП №57554552 поважними та поновлено строк звернення до адміністративного суду з наведеним позовом.

17.08.2020 року до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надійшов відзив на позовну заяву, в якому клопотав про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, мотивоване тим, що позивач пропустив строк на оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження від 08.02.2019 року ВП № 57554552, оскільки вказана постанова була направлена позивачу рекомендованою кореспонденцією ще 08.02.2019 року, що підтверджується поштовим реєстром на відправку кореспонденції. Також, про факт отримання постанови про закінчення виконавчого провадження від 08.02.2019 року свідчить заява ОСОБА_1 від 16.04.2019 року про поновлення виконавчого провадження, надана до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 22.04.2019 року, в якій ОСОБА_1 зазначає, що 15.02.2019 року на його адресу з відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області за супровідним листом від 08.02.2019 року № 554 було надіслано постанову про закінчення виконавчого провадження від 08.02.2019 року ВП № 57554552. Згідно ч.2 ст. 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Таким чином, відлік строку на звернення до суду для позивача почався з 16 лютого 2019 року. Отже, звернувшись з позовом 12 червня 2020 року, позивач пропустив десятиденний строк звернення до адміністративного суду.

Позивач своїм правом не скористався, відповді на відзив не надав.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 18.08.2020 року не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. До канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, в порядку письмового провадження.

Представники вілдповідача в судове засідання, призначене на 18.08.2020 року, не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Заяв чи клопотань до суду не надходило.

Суд клопотання представника позивача задовольнив та на підставі частини 9 статті 205 КАС України, суд здійснив розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суд від 05.09.2018 року по справі № 814/1138/18 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області провести перерахунок грошового забезпечення для призначення пенсії та виплачувати ОСОБА_1 , з 01.12.2017, у розмірі 56% грошового забезпечення з урахуванням таких складових грошового забезпечення з врахуванням надбавки до посадового окладу за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці «таємно» - 10%, у розмірі 33,97 грн., згідно з Довідкою військової частини НОМЕР_1 про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії від 15.03.2018 № 6 та з Витягом з розрахунково-платіжних відомостей на виплату грошового забезпечення позивачу у військовій частині НОМЕР_1 за період з грудня 2015 року по листопад 2017 року від 05.01.2018 № 6; щомісячної додаткової грошової винагороди, згідно з Витягом з розрахунково-платіжних відомостей на виплату грошового забезпечення позивачу у військовій частині НОМЕР_1 за період з грудня 2015 року по листопад 2017 року від 05.01.2018 № 6 та з Довідкою військової частини НОМЕР_1 про сплату єдиного соціального внеску з щомісячної додаткової грошової винагороди від 15.03.2018 № 9; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, згідно з Витягом з розрахунково-платіжних відомостей на виплату грошового забезпечення позивачу у військовій частині НОМЕР_1 за період з грудня 2015 року по листопад 2017 року від 05.01.2018 № 6 та з Довідкою військової частини НОМЕР_1 про сплату єдиного соціального внеску з матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань від 15.03.2018 № 10; грошової допомоги на оздоровлення згідно з Витягом з розрахунково-платіжних відомостей на виплату грошового забезпечення позивачу у військовій частині НОМЕР_1 за період з грудня 2015 року по листопад 2017 року від 05.01.2018 № 6 та з Довідкою військової частини НОМЕР_1 про сплату єдиного соціального внеску з грошової допомоги на оздоровлення від 15.03.2018 № 11. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

На виконання резолютивної частини вказаного рішення Миколаївським окружним адміністративним судом 19.10.2018 року видано виконавчий лист по справі №814/1138/18.

26.10.2018 року ОСОБА_1 було пред`явлено виконавчий лист від 19.10.2018 року по справі №814/1138/18 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області для примусового виконання.

Постановою головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Миколаївській області від 30.10.2018 року відкрито виконавче провадження ВП №57554552 з примусового виконання виконавчого листа від 19.10.2018 року по справі №814/1138/18.

На адресу відповідача надійшли листи Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 03.09.2018 року за вих. № 28859/02-02 та від 06.09.2018 року за вих. № 29204/02-02, якими повідомлено про проведення головним управлінням перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до покладених судом зобов`язань. Також, зазначеними листами боржником повідомлено державного виконавця про те, що сума доплати ОСОБА_1 за період з 01.12.2017 року по 05.10.2018 року пенсії в розмірі 21 106, 05 грн. буде виплачена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

15.01.2019 року головним державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, штрафу на суму 5100,00 грн, зобов`язано боржника, виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність.

Також, 07.02.2019 року державним виконавцем складено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення боржником, ГУ ПФУ в Миколаївській області. Вказане повідомлення направлено до ГУНП у Миколаївській області.

08.02.2019 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Сазоновим Дмитром Костянтиновичем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження №57554552.

12.06.2020 року до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови від 08.02.2019р. ВП №57554552.

Згідно частини 1 та 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Тобто, визначальною умовою початку перебігу строку звернення до суду є день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, слід врахувати, що перебіг строку звернення до адміністративного суду розпочинається не з дня, коли особа безпосередньо дізналася про обставини (події), що є підставою для звернення до суду, а з дня, коли вона повинна була дізнатися про ці обставини за умови належного користування своїми правами та повноваженнями.

Відповідачем додано до відзиву на позовну заяву поштовий реєстр на відправку кореспонденції від 08.00.2019 року № 554, а також заяву ОСОБА_1 від 16.04.2019 року про поновлення виконавчого провадження, надана до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 22.04.2019 року. Зі змісту вказаної заяви вбачається, що 15.02.2019 року на його адресу з відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області за супровідним листом від 08.02.2019 року № 554 було надіслано постанову про закінчення виконавчого провадження від 08.02.2019 року ВП № 57554552.

Таким чином, днем початку перебігу 10-денного строку для звернення до суду є саме дата, коли особа дізналась про існування зазначеної постанови, адже саме вона породжує для позивача певні наслідки, які обумовлюють його звернення до суду з вимогами щодо визнання дій державного виконавця протиправними, скасування постанови та зобов`язання його вчинити певні дії.

Тобто, саме з дня отримання оскаржуваної постанови починає свій перебіг строк, передбачений ч. 2 ст. 287 КАС України.

Так, позивач дізнався про його порушені права 15.02.2019 року, проте, дану позовну заяву, яка надійшла до суду 12.06.2020 року, ним було надано до відділення поштового зв`язку для відправлення до Миколаївського окружного адміністративного суду поштовим зв`язком лише 06.06.2020 року, про що свідчить штам поштового відділення зв`язку, який наявний на конверті, в якому надійшов до суду адміністративний позов.

Отже, звернувшись з позовом 06.06.2020 року, позивач пропустив десятиденний строк звернення до адміністративного суду.

Розглянувши заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, суд вважає її негрунтованною, а доводи позивача, наведені в якості поважності причин пропуску строку звернення до суду з вимогами про скасування оскарженої постанови, такими що не підтверджують наявність таких причин, оскільки судом встановлено, що позивач дізнався про його порушені права 15.02.2019 року.

Інших причин поважності пропуску строку звернення до суду з вимогами про скасування постанови та доказів на їх підтвердження позивачем до суду не надано.

Позивачем не зазначається та з матеріалів справи не вбачається обставин, що заважали б позивачу та могли бути об`єктивними перешкодами для звернення до Миколаївського окружного адміністративного суду за захистом своїх прав та інтересів у передбачений законом строк.

Інститут строків в судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

При цьому поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Частина перша статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини звертав увагу, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права" ( рішення від 4 грудня 1995 року у справі Белле проти Франції (Bellet v. France), Series A № 333-B, crop. 42, пункт 36).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Крім того, у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в пункті 27 рішення від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (заява № 24402/02), яке набуло статусу остаточного 20 серпня 2010 року, ЄСПЛ зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. пункт 57 рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).

Отже, за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивачем подано позов з пропуском встановленого строку, висновок, що викладений в ухвалі суду від 10.08.2020 року про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайшов інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід залишити без розгляду.

Керуючись статтями 122, 123, 243, 248, 256 КАС, суд,

УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови від 08.02.2019р. ВП №57554552 - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст. 256 КАС України та може бути оскаржена у порядку та строки визначені статтею 295 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Г. В. Лебедєва