Справа № 320/4994/20
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2020-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2020 року № 320/4994/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у місті Києві у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (Код ) в нарахуванні та виплаті підвищення до пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 );

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (Код нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) з 17 липня 2018 року підвищення до пенсії, встановленого ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (у редакції, чинній до 01 січня 2015 року) у розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся до відповідача з заявою про нарахування та виплату з 17 липня 2018 року підвищення до пенсії, встановленого ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796) (у редакції, чинній до 01 січня 2015 року) у розмірі однієї мінімальної заробітної плати. Проте, відповідач відмовив у нарахуванні та виплаті підвищення до пенсії, встановленого ст. 39 Закону № 796 (у редакції, чинній до 01 січня 2015 року).

Позивач вважає, що відмовляючи йому у нарахуванні та виплаті підвищення до пенсії, встановленого ст. 39 Закону № 796 (у редакції, чинній до 01 січня 2015 року) Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області діяло всупереч нормам закону, нехтуючи Рішенням КСУ від 17.07.2018.

На думку позивача вказана відмова є протиправною та такою, що порушує його права та законні інтереси.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.06.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (у письмовому провадженні).

Представник відповідача проти позову заперечував, надав до суду письмовий відзив, у якому вказав, що позовні вимоги є необґрунтованими, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать нормам діючого законодавства України, тому не підлягають задоволенню. Відповідач наголошує, що в Рішенні Конституційного Суду України встановлено порядок його виконання щодо застосування ст.ст. 53 і 60 Закону № 796, у редакціях, чинних до внесення змін Законом № 76-УІІІ, проте застережень щодо порядку застосування ст. 39 Закону № 796 вказане Рішення та Постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року № 240/4937/18 не містить.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим Броварським РВ ГУ МВС (а.с. 8).

Позивач перебуває на обліку у Головного управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії № 1, що підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_3 , яке видане безстроково Київською облдержадміністрацією 17.05.2011 (а.с. 11).

Відповідно до витягу із довідки до акту огляду МСЕК серії КИО-1 №364616 від 18.04.2011 позивачу встановлено довічно 1 групу інвалідності, причиною інвалідності вказано захворювання, пов`язане з впливом аварії на ЧАЕС (а.с. 12-13).

07 травня 2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою про нарахування та виплату з 17.07.2018 підвищення до пенсії, встановленого ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції, чинній до 01 січня 2015 року) у розмірі однієї мінімальної заробітної плати (а.с. 16).

Проте, відповідачем листом №2720-4596/Д-02/8-1000/20 від 27.05.2020 відмовлено у нарахуванні та виплаті підвищення до пенсії, встановленого ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції, чинній до 01 січня 2015 року) (а.с.17).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення встановлено Законом № 796.

Так, судом встановлено, що позивач з 11.03.1983 зареєстрований та проживає в с. Погреби Броварського району Київської області, яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106 віднесено до зони посиленого радіологічного контролю та отримував підвищення до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

З 01.01.2015 виплату підвищення до пенсії, встановленого № 796 було припинено у зв`язку з внесенням змін до Закону №796 Законом України від 28 грудня 2014 року № 76-VІІІ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 76-VІІІ), яким, зокрема, статтю 39 Закону № 796 було виключено.

Стаття 39 Закону № 796 у редакції, чинній до 01 січня 2015 року, була викладена наступним чином:

« 1. Громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах:

- у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати;

- у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати;

- у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

2. Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати.»

Рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 № 6-р/2018 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону № 76-VІІІ. Положення підпункту 7 пункту 4 розділу І Закону № 76-VІІІ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

КСУ у Рішенні від 17.07.2018 № 6-р/2018 указав, що обмеження чи скасування Законом № 76-VIII пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом № 796, фактично є відмовою держави від її зобов`язань, передбачених ст. 16 Конституції України, у тому числі щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Приписи ст. 3 Конституції України, згідно з якими держава відповідає перед людиною за свою діяльність (частина друга), зобов`язують державу обґрунтовувати зміну законодавчого регулювання, зокрема, у питаннях обсягу пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, Закон № 76-VIII у частині скасування або обмеження пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом № 796, щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суперечить положенню ч. 2 ст. 3 Конституції України, відповідно до якого держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

При цьому в Рішенні КСУ встановлено порядок його виконання щодо застосування ст.ст. 53 і 60 у редакціях, чинних до внесення змін Законом № 76-VIII, проте застережень щодо порядку застосування ст. 39 Закону № 796 вказане Рішення не містить.

Тобто, з 17.07.2018 відновлено дію ст. 39 Закону № 796 у редакції, що діяла до 01.01.2015.

Тому, ст. 39 вказаного Закону № 796 із 17.07.2018 має наступний зміст:

« 1. Громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах:

-у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати;

-у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати;

-у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

2. Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 % від розміру мінімальної заробітної плати».

Отже, враховуючи рішення КСУ № 6-р/2018 від 17.07.2018, з 17.07.2018 позивач має право на щомісячне отримання підвищення до пенсії, встановленого ст. 39 Закону №796 у розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Вищевказана позиція суду узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду викладеним у Постанові від 18.03.2020 у зразковій справі № 240/4937/18.

Таким чином, з огляду на зазначене, з метою забезпечення ефективного та належного захисту прав позивача, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язати нарахувати та виплачувати з 17.07.2018 підвищення до пенсії, встановленого ст. 39 Закону №796 (у редакції, чинній до 01 січня 2015 року) у розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення з даним позовом до суду, позивач судовий збір не сплачував, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". Таким чином, судовий збір за рахунок відповідача на користь позивача відшкодуванню не підлягає.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (Код ) в нарахуванні та виплаті підвищення до пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції, чинній до 01 січня 2015 року).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (Код нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) з 17 липня 2018 року підвищення до пенсії, встановленого ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (у редакції, чинній до 01 січня 2015 року) у розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.