Справа № 308/2248/19
Суддя: Іванов А. П.
Дата ухвалення: 2020-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/2248/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

за участі секретаря судових засідань Боти О.І.,

представника позивача Кича А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород матеріали адміністративної справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці ДФС України про скасування Протоколу про порушення митних правил №0678/30500/18 від 27 січня 2018 року та Постанови в справі про порушення митних правил №0678/30500/18 від 27 лютого 2018 року,

встановив:

26.02.2019 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним адміністративним позовом до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України, в якому просить скасувати протокол №0678/30500/18 від 27.01.2018 та постанову в справі про порушення митних правил 0678/30500/18 від 27.02.2018, яка складена начальником управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Закарпатської митниці ДФС Живицьким В.А., за якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 8500 грн.

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що вказану постанову вважає незаконною та необґрунтованою, такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки, ввезення на територію України, в режимі «транзит», легковий автомобіль марки «RENAULT», модель «MEGANS», ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак Республіки Польша НОМЕР_2 ним не здійснювалося. Вказує, що складання оскаржуваного протоколу інспектором митниці було здійснено на підставі даних з системи АСАУР, в якій була відсутня інформація про своєчасне вивезення за межі митної території України вищевказаного транспортного засобу громадянином України ОСОБА_1 , мешканцем АДРЕСА_1 , а не позивачем - громадянином України ОСОБА_1 , мешканцем АДРЕСА_2 . Тож, на думку позивача, посадовою особою, якою надалі вирішувалось питання про притягнення позивача до відповідальності, не враховано вказану обставину, а тому просить оскаржуваний протокол та постанову скасувати.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кич А.П. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив такі задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Подав до суду письмовий відзив від 10.04.2019 на позовну заяву, згідно з якого щодо задоволення позовних вимог заперечує. Вказує на положення митного законодавства, які регламентують процедуру митного оформлення транспортних засобів, згідно з яких власник транспортного засобу або уповноважена особа, яка переміщує транспортний засіб через митний кордон України, пред`являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії документів, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним (у тому числі з правом розпорядження). Зазначає про дотримання митницею процедури здійснення митного контролю транспортного засобу, а тому твердження позивача, що автомобіль був ввезений на територію України не ОСОБА_1 не відповідають дійсності.

З урахуванням ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Заслухавши позицію представника позивача, приймаючи до уваги відзив представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч.1ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частинами 1,2 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення..

Згідно зі ст.55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Кожна особа, як вказується у ч.1 ст.24 МК України має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст.529 МК України постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

У ч.6 ст.530 МК України зазначається, що перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно зі ст. 531 Митного кодексу України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є:

1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил;

2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду;

3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи;

4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду;

5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення;

6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Виходячи з вимог ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють,чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень тау спосіб,що визначені Конституцією та законами України; 2)з використанням повноваження з метою,з якою це повноваження надано; 3)обґрунтовано,тобто з урахуванням усіх обставин,що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8)пропорційно,зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав,свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовуються Митним кодексом України.

Згідно із ч.1 ст.90 Митного кодексу України, транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом (частина 1статті 381 МК України).

Відповідно до ч. 1 та ч.4 ст.102 МК України, митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем митного органу призначення. Митний режим транзиту також завершується поміщенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення в інший митний режим при дотриманні вимог, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 95 МК України встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності одного митного органу - 5 діб).

Згідно зі ч.3 ст.470 Митного кодексу України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частина 1 ст.458 Митного кодексу України визначає, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Безпосереднє виявлення посадовими особами органу доходів і зборів порушення митних правил згідно з пунктом 1 частини 1статті 491 МК України є підставою для порушення справи про порушення митних правил.

Про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа органу доходів і зборів, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (частина 1статті 494 МК України).

Згідно з ч.1 ст.495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються:

1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів;

2) поясненнями свідків;

3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності;

4) висновком експерта;

5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Як вбачається зі змісту постанови про порушення митних правил №0678/30500/18 від 27.02.2018, вина громадянина України ОСОБА_1 в порушенні митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 МКУ підтверджується протоколом про ПМП №0678/30500/18 від 27.01.2018, витягом з бази даних ЄАІС ДФС та іншими матеріалами справи.

Так, протоколом про ПМП №0678/30500/18 від 27.01.2018 стверджується, що під час здійснення митних формальностей 27.01.2018 було проведено аналітично-перевірочні заходи внаслідок чого встановлено, що 13.06.2017 через митний пост «Ужгород» Закарпатської митниці ДФС громадянином України ОСОБА_1 в режимі «транзит» ввезено на митну територію України легковий автомобіль марки «RENAULT», модель «MEGANE», ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак Республіки Польща НОМЕР_2 . З`ясовано, що даний транспортний засіб слідував з метою транзиту на митну територію України. Станом на 27.01.2018 термін перебування вищевказаного транспортного засобу на митній території України становить більше ніж 10 діб.

Іншими матеріалами, за якими встановлено вину ОСОБА_1 у порушенні митних правил, на думку суду, є згадуване у оскаржуваній постанові опитування інспектора митниці, який підтвердив факт здійснення 13.06.2017 митного оформлення автомобіля саме на громадянина ОСОБА_1 на підставі поданих до митного контролю саме ним документів.

Окрім цього зазначено, в оскаржуваній постанові є посилання на те, що системою «Аркан» зафіксовано переміщення на митному посту «Ужгород» Закарпатської митниці ДФС 13.07.2017 о 08 год. 06 хв. громадянина України ОСОБА_1 у вказаному вище транспортному засобі. Разом з ОСОБА_1 у вказаному транспортному засобі перебували громадяни ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .

Тож оскаржувана постанова була постановлена на підставі зокрема відомостей взятих з баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДМС України, а саме щодо ввезення 13.06.2017 ОСОБА_1 автомобіля марки «RENAULT», модель «MEGANS», ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак Республіки Польша НОМЕР_2 в режимі «транзит» та відсутності інформації про вивезення ним за межі митної території України вищевказаного автомобіля станом на 27.01.2018.

Інші докази, передбачені ст.495 МК України, на основі яких встановлено вину позивача у вчиненні інкримінованого йому порушення митних правил, передбачених ч.3 ст.470 МК України, відсутні.

Правилами митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби від 17.11.2005 № 1118 (далі Правила № 1118) встановлено порядок митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України.

Згідно з пунктом 3 розділу 1 Правил № 1118 транспортний засіб для здійснення митного контролю та митного оформлення може бути пред`явлений митному органу як власником, так і уповноваженою особою.

Відповідно до п. 7 розділу І Правил № 1118, власник ТЗ (транспортного засобу) або вповноважена особа, який переміщує ТЗ через митний кордон України, пред`являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії, зокрема, таких документів: що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом; паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо.

У абзаці 4 п. 9 цих Правил зазначено, що не підлягає пропуску через митний кордон України ТЗ, увезення якого в Україну заборонено згідно із законодавством або на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

Підпунктом 3.1. п. 3 розділу IV Правил № 1118 передбачено, що у разі ввезення громадянином-нерезидентом з метою транзиту на митну територію України ТЗ, зареєстрованого у відповідному реєстраційному органі іноземної держави, або ввезення з цією самою метою громадянином-резидентом ТЗ, зареєстрованого постійно в цьому органі та який йому належить, що підтверджується відповідним документом про право власності на такий транспортний засіб та реєстраційним документом, декларування такого ТЗ здійснюється в усній формі

Відтак системний аналіз зазначених вище норм дає підстави вважати, що усне декларування ТЗ здійснюється лише у разі ввезення громадянином-нерезидентом з метою транзиту на митну територію України ТЗ, зареєстрованого у відповідному реєстраційному органі іноземної держави, або ввезення з цією самою метою громадянином-резидентом належного йому ТЗ, зареєстрованого постійно в цьому органі. В усіх інших випадках митне декларування ТЗ здійснюється у письмовій формі з поданням митному органу оригіналів згаданих вище документів для огляду та їх копій, які після митного оформлення залишаються в справах митного органу.

Крім цього, п. 7 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 451визначено, що митний контроль автомобільних транспортних засобів і товарів у пунктах пропуску здійснюється, зокрема, шляхом перевірки документів та відомостей, які відповідно до законодавства надаються митним органам під час переміщення автомобільних транспортних засобів і товарів через митний кордон України.

Таким чином, виходячи з аналізу вищенаведених норм законодавства слід зробити висновок, що при ввезенні громадянами на митну територію України транспортних засобів в режимі транзит, такий громадянин зобов`язаний надати, а працівник митному органу зобов`язаний вимагати надання оригіналів та ксерокопії документів, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних документів на транспортний засіб.

Відповідач у відзиві вказав, що при ввезенні ОСОБА_1 автомобіля інспектору митниці було надано доручення №3198576/2017, видане нотаріусом Lescek Solecki , про що є відмітки в базах даних митниці (витяг додається). Однак у графі «Примітки» Витягу з АСМО «Інспектор» від 27.01.2018 вказано лише номер доручення та дані нотаріуса, яким таке видавалося, при цьому інформації про особу, якій видавалося доручення, досліджений судом Витяг, не містить.

Суд вважає, що належними та достатніми доказами в підтвердження факту ввезення позивачем згаданого вище транспортного засобу в режимі транзит на митну територію України за умови, що позивач заперечує цей факт, є документи, які повинні були подаватися при переміщенні ТЗ через митний кордон України та копії яких повинні були залишатися в справах митного органу. У розглядуваному випадку таким документом є доручення №3198576/2017, видане нотаріусом Lescek Solecki. Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем копію такого на підтвердження факту ввезення позивачем спірного автомобіля суду не надано.

В ході розгляду справи, відповідачем жодних документів щодо наявності у позивача права власності або користування (у тому числі з правом розпорядження) на спірний транспортний засіб та уповноваження ним будь-яких осіб на пред`явлення автомобіля для здійснення митного контролю і митного оформлення суду не надано.

В свою чергу, позивач заперечує факт ввезення ним вказаного вище транспортного засобу на митну територію України. У своїх поясненнях при складанні протоколу позивач зазначив, що вищевказаний автомобіль не ввозився ним на територію України і він не має до вказаного транспортного засобу жодного відношення, через митний пост «Ужгород» він їздив виключно в статусі пасажира, яким чином на нього було оформлено автомобіль не знає.

Окрім вказаних пояснень, твердження позивача ОСОБА_1 про те, що по-батькові він « ОСОБА_1 », а не « ОСОБА_1 » і проживає та зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , а не АДРЕСА_1 , не були прийняті посадовою особою митниці при розгляді протоколу та подальшому постановленні оскаржуваної постанови №0678/30500/18 від 27.02.2018.

При цьому таке твердження було відоме посадовій особі митниці, оскільки така інформація відображена в описовій частині оскаржуваної постанови.

Для підтвердження або спростування твердження позивача судом досліджено:

Витяг з АСМО Інспектор від 27.01.2018, за яким автомобіль марки «RENAULT», модель «MEGANE», ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак Республіки Польша НОМЕР_2 ввезений 13.06.2017 в режимі «транзит» ОСОБА_1 , мешканцем АДРЕСА_1 .

Витяг з ЄАІС від 27.01.2018, за яким автомобіль марки «RENAULT», модель «MEGANE», ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак Республіки Польша НОМЕР_2 , напрямок переміщення «В`їзд в Україну» виїхав 13.06.2017 з ЗМК, водієм зазначено ОСОБА_1 , мешканця АДРЕСА_1 .

Дані файлу відповіді Ф3 «040801В», за яким у автомобілі марки «RENAULT», модель «MEGANE», ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак Республіки Польша НОМЕР_2 , напрямок перетину «В`їзд» слідували ОСОБА_1 (без зазначення по-батькові), ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Довідку про реєстрацію місця проживання особи Відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 23.01.2019 №521/18-21, за якою місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою АДРЕСА_2 з 28.03.1993 по теперішній час.

Вказане у свої сукупності свідчить про відсутність доказів, що переміщення вищевказаного автомобіля, а надалі ПМП, здійснювалося саме позивачем ОСОБА_1 , натомість зазначені вище дані, свідчать про те, що ввезення транспортного засобу здійснювалося ОСОБА_1 , тобто особою з відмінним від позивача по-батькові та адресою реєстрації/проживання.

Відповідно до вимог ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимог ч.2 ст.495 МК України посадова особа органу доходів і зборів, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Враховуючи наведені положення закону, суд вважає, що начальником управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Закарпатської митниці ДФС Живицьким В.А. при розгляді протоколу про порушення митних правил №0678/30500/18 від 27.01.2018 не з`ясовано усі обставини справи, зокрема, факт ввезення саме позивачем вищевказаного транспортного засобу на територію України, та не надано правильну юридичну оцінку діям позивача. Тож, оскаржувана постанова винесена без урахування усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд наголошує, що у процесі розгляду справи про порушення митних правил посадовою особою митниці, та надалі під час розгляду справи судом, доказів того, що позивач є власником чи має право користування автомобілем марки «RENAULT», модель «MEGANE», ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак Республіки Польша НОМЕР_2 не здобуто, як і не здобуту, що саме позивачем ОСОБА_1 було ввезено, а згодом своєчасно не вивезено, вищевказаний автомобіль на митну територію України.

Дані обставини в сукупності дають підстави вважати, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не виконано обов`язку, передбаченого ч.2ст.77 КАС України, зокрема, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності у справах про їх протиправність.

Таким чином, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3ст.470 МК України відповідачем не доведено.

За таких обставин, оскільки матеріали справи не містять достатніх належних і допустимих доказів того, що саме позивач здійснив ввезення на митну територію України вказаного вище транспортного засобу, суд приходить до висновку про протиправність накладення на нього адміністративного стягнення за порушення митних правил.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 по справі №166/722/17, в якій суд касаційної інстанції вказав, що судами попередніх інстанції у процесі розгляду справи не було встановлено жодних документів, які б підтверджували наявність у позивача права власності чи права користування спірним транспортним засобом, а відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 3 ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що протиправність дій позивача та наявність в його діях складу порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, відповідачем не доведені, оскаржувана постанова винесена без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а відтак прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є передчасним та необґрунтованим, а тому позовні вимоги слід задовольнити, оскаржувану постанову необхідно скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 72-77, 241, 243, 244, 245, 246, 250, 271, 286 КАС України, суд

ухвалив:

Позовну заяву задовольнити частково.

Скасувати постанову Закарпатської митниці ДФС в справі про порушення митних правил №0678/30500/18 від 27.02.2018 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов