Справа № 160/4074/20
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2020-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2020 року Справа № 160/4074/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, -
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якій просить:
- скасувати наказ командувача Національної гвардії України від 20.12.2019р. № 233 (по особовому складу) в частині звільнення з військової служби у запас за підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону ВР України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992р., прапорщика ОСОБА_1 , контролера 1-го відділення 4-го стрілецького взводу 1-ї стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України;
- поновити прапорщика ОСОБА_1 на посаді контролера 1-го відділення 4-го стрілецького взводу 1-ї стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.
В обґрунтування адміністративного позову, позивач зазначає, що з 02.07.1992р. він проходив військову службу у Національній гвардії України та 20.12.2019р. його неправомірно звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992р., так, як у листопаді місяці 2019р. його було направлено для огляду до військово-лікарської комісії, де він проходив огляд та лікування до березня 2020р., тобто не враховано, що ним не закінчено проходження військово-лікарську комісію (не мається постанови військово-лікарської комісії за станом здоров`я придатності до військової служби) та у зв`язку з тим, що через погіршення фізичного стану здоров`я вимушений був неодноразового проходити стаціонарне лікування під час проходження військово-лікарської комісії. Також, позивач зазначає, що 18.11.2019р. під примусом командира 1-ї стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, під час проходження лікування, він подав рапорт про звільнення з військової служби у зв`язку з закінченням строку дії контракту. Таким чином, позивач вважає, що оскільки рапорт він написав не з власної ініціативи, оскаржуваний наказ командувача Національної гвардії України від 20.12.2019р. № 233 в частині звільнення позивача з військової служби у запас є протиправним та підлягає скасуванню.
Від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що під час підписання контракту ОСОБА_1 пропонувалось підписати його на 5 років, а не на 3 роки, але ОСОБА_2 29.03.2018 написав рапорт, що не бажає продовжувати контракт на 5 років, а лише на 3 роки. Перед звільненням з ОСОБА_1 було проведено дві бесіди 16.10.2019 та 18.11.2019, де в графі ставлення до звільнення останній власноручно написав, що бажає звільнитися за станом здоров`я. Таким чином, позивач свідомо та без тиску написав рапорт про звільнення з лав Національної гвардії України, у зв`язку з закінченням контракту. З урахуванням зазначених обставин, позивача було звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992р.
Представником позивача подано відповідь на відзив, в якому позивач просив відхилити доводи відповідача, зазначені у відзиві та задовольнити позовну заяву в повному обсязі.
Представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, в яких останній підтримав свою позицію викладену у відзиві на позов та просив у задоволенні позовних вимог відмовити.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2020 року прийнято до свого провадження вказану справу та згідно ч.2 ст.257 КАС України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до пункту 3 Розділ VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній з 02.04.2020), під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки розгляду адміністративної справи продовжуються на строк дії такого карантину.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 02.07.1992р. проходив військову службу у Національній гвардії України, що підтверджується Витягом із послужного списку на військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 прапорщика ОСОБА_1 .
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Коменданта спеціальної комендатури (з охорони об`єктів ВО ПМЗ) з рапортом, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 140), в якому просив клопотати перед вищим командуванням про продовження терміну дії контракту строком на 3 роки з 16 січня 2017 року. На вказаному клопотанні містяться позитивні резолюції безпосередніх командирів по суті рапорта.
16.01.2017р. між ОСОБА_1 та Міністерством внутрішніх справ України в особі командувача Національної гвардії України генерал-лейтенанта Аллерова Ю.В. укладено контракт, згідно умов якого ОСОБА_1 добровільно бере на себе зобов`язання з проходження військової служби у Національній гвардії України протягом строку контракту відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служби та цим контрактом.
Відповідно пункту 3 цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на 3 роки. Контракт набрав чинності з 16.01.2017 року (п.11 Контракту).
29 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся із рапортом до командира військової частини № НОМЕР_1 в якому зазначив, що відмовляється від добровільного вибуття на ВЛК, так як побоюється дострокового звільнення з військової служби за станом здоров`я. Не дуже хоче продовжувати військову службу в такому стані здоров`я, та змушений у зв`язку з самостійним вихованням та забезпеченням для навчання сина. Також зазначив, що цілком усвідомлює своє становище, але йому потрібно ще 2 роки служби, тому і підписував останній контракт не на 5 років. Як наполягав начальник відділення кадрів, а на 3 роки.
Згідно аркушу проведення бесід з військовослужбовцями Національної гвардії України з приводу його звільнення з військової служби за контрактом, першу бесіду з позивачем було проведено 16.10.2019р. перед направленням його на військово-лікарську комісію, де йому було роз`яснено питання щодо порядку звільнення з військової служби та доведено вислугу років. Підстава для проведення бесіди: звернення військовослужбовця щодо звільнення у запас ЗСУ за п.п.«а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Проте у п.п.8, 9 Бесіди позивачем власноручно написано, що він бажає звільнитися за станом здоров`я, питання щодо порядку звільнення відсутні. Вказана бесіда підписана позивачем без заперечень.
Згідно наказу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 05.11.2019р. № 231 с/ч з 04.11.2019 ОСОБА_1 було увільнено від виконання службових обов`язків у зв`язку із захворюванням.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 18.11.2019 № 243 с/ч з 16.11.2019 року позивач вважався таким, що прибув після одужання. Підстава Довідка непрацездатності від 05.11.2019р. № 25 видана ДЗ «СБЛ» № 1 м.Дніпро.
18.11.2019р. аналогічною за змістом першій бесіді з позивачем була проведена друга бесіда, з аркушем якої позивач також був ознайомлений та підписав без заперечень, копія наявна в матеріалах справи (а.с.70).
Відповідно до рапорта ОСОБА_1 від 18.11.2019р., останній клопотав перед вищим командуванням про звільнення його з військової служби в запас ЗСУ на підставі п.п.«а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно Направлення військової частини НОМЕР_1 від 25 листопада 2019р. командуванням військової частини НОМЕР_1 , позивача направлено на медичний огляд для проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи до медичної військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Дніпропетровській області» з проханням здійснити медичний огляд прапорщика ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 для визначення стану здоров`я з метою встановлення: 3) придатності до подальшої служби за станом здоров`я; 5) причинного зв`язку захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва).
У пункті 3 вказаного направлення зазначено: Кількість днів звільнення від служби через тимчасову непрацездатність за останні 12 місяців (для поліцейських, військовослужбовців НГУ) 50 днів.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 26.11.2019 № 249 с/ч з 26.11.2019 позивача було направлено для проходження військово-лікарської комісії до ДУ «ТМО МВС України» по Дніпропетровській області.
Наказом командувача Національної гвардії України від 20.12.2019р. № 233 (по особовому складу), відповідно до ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» припинити (розірвати) контракт та звільнити нижчепойменованих військовослужбовців з військової служби у запас: за підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої (у зв`язку із закінченням строку контракту) прапорщика ОСОБА_1 (Г-016403), контролера 1-го відділення 4-го стрілецького взводу 1-ої стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. Вислуга років становить: у календарному обчисленні 22 роки 07 м.; у пільговому обчисленні 27 років 06 м. Підлягає направленню на військовий облік до Центрально-Чечелівського ОРТЦК та СП м. Дніпра. Підстава рапорт військовослужбовця, контракт, клопотання командира військової частини НОМЕР_1 від 18.11.2019р. №2/21/4-1592.
Відповідно до наказу командувача Національної гвардії України по особовому складу від 20.12.2019 № 233 о/с, згідно рапорту ОСОБА_1 , наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 17.02.2020 № 34 с/ч, 25.01.2020 року припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення позивача - ОСОБА_1 .
Крім того, судом досліджено, наявні в матеріалах справи додаткові докази, а саме:
- Акт медичного огляду з 29.11.2020р.;
- Направлення від 16.12.2019р. за підписом Лікаря-психіатра ОСОБА_3 з печаткою ДУ «ТМО МВС України по Дніпропетровській області»;
- Направлення від 17.01.2020р. № /4/ за підписом Лікаря-психіатра ОСОБА_3 з печаткою ДУ «ТМО МВС України по Дніпропетровській області» на госпіталізацію, до обстеження;
- Направлення від 17.01.2020р. №1 Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України Головному лікарю Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня Дніпропетровської обласної ради Завалко Ю.М.» для обстеження ОСОБА_1 з метою визначення придатності до військової служби;
- Акт від 17.01.2020р. за підписами: нач. ЦПД та ППВ О.В. Мальована, лікар-психіатр ОСОБА_4 , лікар-психіатр І.Н. Єфимова, нач. мед. пункту В/ч НОМЕР_1 ОСОБА_5 , фельдшер мед.пункту В/ч НОМЕР_1 ОСОБА_6 ;
- Направлення від 23.01.2020р. за підписом Лікаря-психіатра Єфимової І.А. з печаткою ДУ «ТМО МВС України по Дніпропетровській області» на госпіталізацію, до обстеження;
- Довідка №018712 видана 24.01.2020р. про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України за підписом лікаря та печаткою ДУ «ТМО МВС України по Дніпропетровській області» з відомостями про перебування прапорщика ОСОБА_1 у стаціонарі з 15.01.2020р. по 24.01.2020р.;
- Довідка №3 видана 06.02.2020р. за підписом: кардіолога Кулік, зав.відділення ОСОБА_7 та печаткою ДЗ «СБЛ №1 МОЗ України» м. Дніпро з відомостями про перебування прапорщика ОСОБА_1 у стаціонарі з 27.01.2020р. по 06.02.2020р.;
- Довідка №6 видана 12 лютого 2020р. за підписом: невропатолога ОСОБА_8 , зав. ОСОБА_9 та печаткою ДЗ «СБЛ №1 МОЗ України» м. Дніпро з відомостями про перебування прапорщика ОСОБА_1 у стаціонарі з 07.02.2020р. по 12.02.2020р. з визначенням до пункту: приступити до роботи тринадцятого лютого.
Разом з тим, судом встановлено, що не погоджуючись із наказом командувача Національної гвардії України від 20.12.2019р. № 233 в частині звільнення з військової служби у запас ОСОБА_1 , останній звернувся із даним позовом.
Таким чином, спір між сторонами у даній справі виник з підстав правомірності та обґрунтованості винесення відповідачем вказаного наказу командувача Національної гвардії України від 20.12.2019р. № 233 в частині, якій і є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд керується положеннями Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, а також застосовує норми Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII, Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, а також іншими законами та підзаконними нормативно-правовими актами в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (надалі, також - Закон №2232-XII).
Згідно з частиною 4 статті 2 Закону 2232-ХІІ порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються як цим Законом, так і відповідними положеннями про проходження військової служби та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини 9 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що громадяни України в добровільному порядку можуть проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України або інших військових формувань. Порядок відбору та прийняття на службу у військовому резерві, строки, умови та порядок її проходження, а також підстави та порядок звільнення із служби визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження громадянами України служби у військовому резерві, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі статтею 19 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.
Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 24 Закону № 2232-XII, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до пп.а п.1 ч.5 ст.26 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.
Звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України, що передбачено частиною 7 статті 26 Закону №2232-XII.
Порядок проходження військової служби за контрактом також визначений розділом II Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009 року (далі - Інструкція № 170), згідно з пунктом 2.12 якої контракт про проходження служби припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби з підстав, визначених пунктом 35 Положення №1153/2008.
Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Інструкція) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, їх звільнення зі служби, та врегулювання питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (надалі, також - Положення №1153/2008).
У п.34. Положення зазначено, що Контракт припиняється (розривається), зокрема, у день, зазначений у наказі командира (начальника) військової частини по стройовій частині про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (у разі дострокового припинення (розірвання) контракту, звільнення з військової служби або направлення для проходження військової служби до іншого військового формування з виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України)
Пунктом 35 Положення передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення): 1) за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених підпунктами "а" - "г", "д", "е", "є", "з" - "й" та "л" пункту 1 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 16.01.2017р. між ОСОБА_1 та Міністерством внутрішніх справ України в особі командувача Національної гвардії України генерал-лейтенанта Аллерова Ю.В. укладено контракт, згідно умов якого ОСОБА_1 добровільно бере на себе зобов`язання з проходження військової служби у Національній гвардії України протягом строку контракту відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служби та цим контрактом.
Відповідно пункту 3 цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на 3 роки. Контракт набрав чинності з 16.01.2017 року (п.11 Контракту).
Щодо посилання позивача на те, що рапорт про звільнення з військової служби у зв`язку з закінченням строку дії контракту від 18.11.2019р. ним написаний під примусом командира 1-ї стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, суд зазначає наступне.
Так позивачем не заперечується, а матеріалами справи підтверджено що контракт від 16.01.2017р. між ОСОБА_1 та Міністерством внутрішніх справ України в особі командувача Національної гвардії України генерал-лейтенанта ОСОБА_10 , укладено добровільно у зв`язку з власним волевиявленням.
Відповідно пункту 3 цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на 3 роки. Контракт набрав чинності з 16.01.2017 року (п.11 Контракту).
З матеріалів справи встановлено, що під час підписання контракту ОСОБА_1 пропонувалось підписати контракт на 5 років, проте останній власноручно 29.03.2018 написав рапорт, що не бажає продовжувати контракт на 5 років, а лише на 3 роки, копія якого наявна в матеріалах справи та досліджена судом. Так згідно вищевказаного рапорту на ім`я командира військової частини № НОМЕР_1 позивачем зазначено, що «…відмовляється від добровільного вибуття на ВЛК, так як побоюється дострокового звільнення з військової служби за станом здоров`я. …Не дуже хоче продовжувати військову службу в такому стані здоров`я, та змушений у зв`язку з самостійним вихованням та забезпеченням навчання сина. Також зазначив, що цілком усвідомлює своє становище, але йому потрібно ще 2 роки служби, тому і підписував останній контракт не на 5 років. Як наполягав начальник відділення кадрів, а на 3 роки».
Також, сторонами не заперечується що з ОСОБА_1 було проведено дві бесіди 16.10.2019 та 18.11.2019, які оформлені листами, копії наявні в матеріалах справи.
Крім того, судом досліджено рапорт ОСОБА_1 від 18.11.2019р., в якому останній клопотав перед вищим командуванням про звільнення його з військової служби в запас ЗСУ на підставі п.п.«а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», погоджений у встановленому порядку.
Відповідно до п. 233 Положення про проходження військової служби у Збройних Силах України, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) військовий комісаріат, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Поданий позивачем рапорт від 18.11. 2019 року містить вказані відомості.
Під час розгляду справи встановлено, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження написання рапорта ОСОБА_1 від 18.11.2019р. під тиском керівництва.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, на переконання суду, позивачем не доведено факту складання рапорту про звільнення у звязку з закінченням дії контракту під тиском керівництва.
Водночас, судом встановлено, що рапорт позивачем написано особисто, заяви про відкликання рапорту він не подавав, що не спростовував і під час розгляду справи.
Крім того, позивачем не надано доказів написання рапорту під примусом без власної волі, оскільки матеріали справи не містять відповідних звернень до керівництва, або заяв, поданих в порядку Кримінального процесуального кодексу, до органів поліції, прокуратури, тощо про застосування до нього відповідного психологічного або фізичного примусу з метою звільнення з роботи.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 07 лютого 2019 року у справі №804/117/17.
Доводи позивача про те, що на момент написання рапорта 18.11.2019 він перебував на лікуванні, також не знайшли свого підтвердження, оскільки згідно наказу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 05.11.2019 № 231 с/ч з 04.11.2019 витяг з якого міститься в матеріалах справи, його було увільнено від виконання службових обов`язків у зв`язку із захворюванням, а згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 18.11.2019 № 243 с/ч з 16.11.2019 року, позивач вважався таким, що прибув після одужання. Інших доказів перебування на лікуванні 18.11.2019р. матеріали справи не містять.
Решта доводів сторін висновків суду по суті спору не спростовують.
Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржуваний наказ командувача Національної гвардії України від 20.12.2019р. № 233 (по особовому складу) в частині звільнення з військової служби у запас за підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону ВР України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992р., прапорщика ОСОБА_1 , контролера 1-го відділення 4-го стрілецького взводу 1-ї стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України прийнятий відповідно до укладеного 16.07.2017р. Контракту, на підставі законодавства України та є правомірним, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні, відповідно слід відмовити в цій частині позовних вимог.
Щодо позовних вимог в частині поновлення прапорщика ОСОБА_1 на посаді контролера 1-го відділення 4-го стрілецького взводу 1-ї стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, то суд вважає що вони також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від первісної.
Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 73 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
За викладених вище обставин та відповідних доказів, суд вважає, що відповідач при винесенні оскаржуваного наказу, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, правомірність своїх дій ним доведена.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку в необхідності відмови в задоволенні поданого адміністративного позову.
Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді - відмовити.
Згідно ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя Н.В. Турлакова