Справа № 743/1155/20
Суддя: Сташків В. Б.
Дата ухвалення: 2020-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 743/1155/20
Провадження № 2-а/743/172/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2020 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого-судді СТАШКІВА В.Б.,

за участю: - секретаря судового засідання НЕРУС Н.І.,

- перекладача ХАМРАЄВОЇ Гуллалек (в режимі відеоконференції з Дніпровським районним судом м. Києва),

учасники справи: - представник Центрального міжрегіонального управління

Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області

МЕЛЬНИК М.М. (в режимі відеоконференції з Дніпровським

районним судом м. Києва),

- громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1

( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (в режимі

відеоконференції з Чернігівським ПТПІ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ріпки в залі суду справу

за позовом Центрального міжрегіонального управління Державної

міграційноїслужби у м. Києві та Київській області

до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1

( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1

про продовження строку затримання,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позиції позивача та відповідача, їх заяви (клопотання), інші процесуальні дії у справі.

21 серпня 2020 р. ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області звернулось до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому ставилось питання про продовження строку затримання останнього на 6 місяців. Одночасно просили поновити строк звернення до суду через завантаженість по іншим справам.

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

- рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 25 лютого 2020 р.було примусово видворено громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі території України та затримано громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення видворення за межі України, з поміщенням останнього до Чернігівського ПТПІ до 24 серпня 2020 року включно;

- в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 закрито пункти пропуску через державний кордон;

- строк затримання відповідача закінчується 24 серпня 2020 р., а на даний час неможливо забезпечити його примусове видворення.

Ухвалою судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 21 серпня 2020 р. поновлено строк звернення до суду та відкрито провадження по справі та призначено її на 21 серпня 2020 р. в режимі відеоконференції з Дніпровським районним судом м. Києва, за участю представника позивача та перекладача та в режимі відеоконференції з Чернігівським ПТПІ, за участю відповідача.

В судовому засіданні:

- представник ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області МЕЛЬНИК М.М. позов підтримав, з підстав вказаних в ньому;

- громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 проти задоволення позову, заперечував, так як бажає самостійно покинути територію України та придбати авіаквиток, так як між країнами вже відновлене авіасполучення.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що:

особа громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ідентифікована паспортом громадянина Республіки Узбекистан № НОМЕР_1 ;

- рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 25 лютого 2020 р.було примусово видворено громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі території України та затримано громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення видворення за межі України, з поміщенням останнього до Чернігівського ПТПІ до 24 серпня 2020 року включно.

Джерела права застосовані (не застосовані) судом.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Ст. 16 вказаного Закону передбачає, що паспортний документ іноземця це документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.

Угодою між Кабінетом Міністрів України і Урядом Республіки Узбекистан про умови взаємних поїздок громадян, яка набрала чинності з 27.02.2002 р. передбачено, громадяни держави однієї Сторони можуть в`їжджати, виїжджати, прямувати транзитом та перебувати на території держави іншої Сторони без віз з дотриманням правил перебування і прописки (реєстрації), що діють в цій державі, по документах, зазначених у Додатку до цієї Угоди (ст. 1), у випадку втрати документа, зазначеного у Додатку до цієї Угоди, громадянином держави однієї Сторони на території держави іншої Сторони, компетентні органи країни перебування видають йому довідку, що підтверджує заяву про втрату документа, з метою отримання дійсного документа для повернення в державу свого громадянства (ст. 3). При цьому, перелік документів, які видаються громадянам Республіки Узбекистан, визначений в Угоді наступним чином:

?паспорт громадянина Республіки Узбекистан;

?дипломатичний паспорт;

?льотне посвідчення члена екіпажу повітряного судна (за наявності запису в польотному завданні);

?свідоцтво на повернення в Республіку Узбекистан (тільки для повернення в Республіку Узбекистан);

?свідоцтво про народження для дітей до 16 років (тільки в супроводі законних представників).

П.1 Розділу VІ «Порядок дій з ідентифікації та документування іноземців» Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 р. № 353/271/150 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України від 22.01.2018 р. № 38/77) передбачає, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України, орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування. З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

Таким чином, наявність у громадянина Республіки Узбекистан чинного паспорту громадянина Республіки Узбекистан, по-перше, виключає вжиття міграційними органами України заходів щодо його ідентифікації та документування, а по-друге, є підставою, що дає право виїзду з України.

Стаття 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» регламентує, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше як на 18 місяців (ч. 4).

Згідно пп. f п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

У п. 103 Рішенні Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року "Справа "Анатолій Руденко проти України", стало остаточним 17 липня 2014 року (№ 50264/08) вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (див. для застосування цих принципів у контексті підпункту "e" пункту 1 статті 5 Конвенції рішення у справах "Вітольд Літва проти Польщі", заява N 26629/95, п. 78, ЄСПЛ 2000-III, та "Станєв проти Болгарії" [ВП], заява N 36760/06, п. 143, ЄСПЛ 2012).

Згідно п. 164 рішення Європейського суду з прав людини в справі "А. та інші проти Сполученого Королівства" (A. and Others v. the United Kingdom) будь-яке позбавлення свободи у відповідності до другої частини пп. f п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод буде виправданим лише до тих пір, поки йде процес депортації або екстрадиції. Якщо така процедура не виконується з належною ретельністю, позбавлення волі перестає бути допустимим відповідно до пп. f п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 289 КАС України.

Згідно ч.ч. 11, 13 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців. Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Виходячи з правового аналізу ст. 289 КАС України можна стверджувати, що інститут продовження строку затримання застосовується адміністративним судом у разі наявності АЛЬТЕРНАТИВНИХ УМОВ, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, якими є: 1) або відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації, 2) або неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи. При цьому, наявність хоча б однієї з яких надає підстави для прийняття адміністративним судом рішення про продовження затримання такої особи в межах максимально можливого строку (18 місяців).

Даний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постановах від 28 серпня 2019 року у справі №743/1263/17 та від 17 січня 2019 року у справі №743/1240/17 та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 8 липня 2020 р. у справі № 743/698/20.

Згідно підпункту 1 пункту 1 Рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 13.03.2020, введеного в дію Указом Президента від 13.03.2020 №87/2020, розпорядження Кабінету Міністрів України «Про тимчасове закриття деяких пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю і припинення в них пішохідного сполучення» від 13.03.2020 № 288-р, розпорядження Кабінету Міністрів України «Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 14.03.2020 № 287-р тимчасово закрито пункти пропуску через державний кордон та пункти контролю, а також тимчасово припинено пішохідне сполучення у пунктах пропуску через державний кордон.

Оцінка суду.

Враховуючи по-перше, те, що особа громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ідентифікована паспортом громадянина Республіки Узбекистан № НОМЕР_1 , який дає право виїзду з України, по-друге, те, що безпідставним є посилання міграційного органу на карантинні обмеження та закриття державного кордону на час пандемії коронавірусу, так як це не є підставою для продовження строку затримання іноземця, адже не відносяться до умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення іноземця, передбачених приписами ч. 13 ст. 289 КАС України, які є вичерпними, по-третє, те, що продовження строку затримання відповідача, без належних та вичерпних на те підстав, не відповідає ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адже, покладає на відповідача додаткові обов`язки, що мають наслідком обмеження свободи пересування, які відповідно до законодавства, мають забезпечуватись саме з боку держави - відповідним міграційним органом, на думку суду, свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позову та продовження строку затримання громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 9, 241-246, 250, 289 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 про продовження строку затримання - відмовити

Рішення суду може бути оскаржена до ШОСТОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ в десятиденний строк з дня його проголошення.

Головуючий В.Б.Сташків

Текст рішення виготовлено та

підписано 21 серпня 2020 року.