Справа № 580/1431/20
Суддя: А.В. Руденко
Дата ухвалення: 2020-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року справа № 580/1431/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Руденко А.В.,

за участю:

секретаря - Сачинської В.С.,

представника відповідача - Краснюк О.М. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області про зобов`язання призначити пенсію за віком,-

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 в особі представника з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непризначення пенсії позивачу протиправною;

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії, викладене в листах відповідача від 04.03.2020 та 05.03.2020;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області призначити та виплачувати пенсію за віком з 23.07.2018 (з дати першого звернення за призначенням пенсії) на вказаний нею банківський рахунок у розмірі відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначає, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12.12.2019 відповідача зобов`язано повторно розглянути заяву позивача від 23.07.2018 про призначення їй пенсії за віком з урахуванням листа від 05.09.2019 та правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, та прийняти за її результатом рішення. Проте відповідач листом від 04.03.2020 №2300-0301-7/7432 відмовив у призначенні пенсії, обгрунтувавши відмову тим, що позивачкою не надано належним чином завірені документи. 18.03.2020 представники позивачки направили докази подання відповідачу всіх необхідних документів для призначення пенсії, проте 20.03.2020 була отримана відмова відповідача №2300-0302-8/8214 від 05.03.2020, обгрунтована тими ж підставами.

Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки преюдиційними рішеннями Черкаського окружного адміністративного суду вже було встановлено всі ті факти, які заперечує відповідач.

Щодо надання документів, необхідних для призначення пенсії, то 23.07.2018 і 05.09.2019 відповідачу разом з особистою заявою позивачки про призначення пенсії були подані всі необхідні оригінали документів, що були надані відповідачу для огляду та засвідчення копій, що підтверджується штампом відповідача. Даний факт встановлений рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12.12.2019 у справі №580/3349/19 і відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України не доказується при вирішенні справи, у якій беруть участь ті самі особи.

Крім того, всі надані документи були засвідчені нотаріусом в Державі Ізраїль, підпис та повноваження якого у свою чергу підтверджена печаткою апостиль відповідно до Гаазької конвенції, до якої Україна приєдналась 23.12.2003.

21.05.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти позову заперечив з тих підстав, що позивач не надав оригіналів документів; посвідчення особи та довіреність надані в копіях з копіями апостиля а також копії картки платника податків, свідоцтва про зміну прізвища не завірені належним чином.

Крім цього, Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-1V, які стосуються припинення і поновлення виплати пенсій. Мотивувальна частина рішення також не містить жодних висновків з питань призначення пенсій. Натомість відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, проводиться на основі договорів (угод) з іншими державами. Позивач проживає в Ізраїлі, міжнародна угода між Україною та Ізраїлем щодо виплати пенсій пенсіонерам, які постійно проживають за кордоном, не укладена, тому відсутні правові підстави для призначення позивачу пенсії за віком.

Ухвалою суду від 30.04.2030 відкрито загальне позовне провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті на 11 год. 30 хв. 09.07.2020.

Ухвалою суду від 23.06.2020 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

Представник позивача Меламед В. подав до суду заяву від 06.07.2020, у якій позов підтримав та просив здійснити розгляд справи без його участі.

У судовому засіданні представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши представника позивача, розглянувши доводи сторін, викладені у позовній заяві та відзиві на позовну заяву, дослідивши копії письмових доказів, які містяться в матеріалах справи та документи пенсійної справи, наданої відповідачем у судове засідання, суд встановив такі обставини справи.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 27.02.2019 у справі №580/303/19 встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою України (копія закордонного паспорту громадянина України НОМЕР_1 ).

25.01.1997 ОСОБА_1 переїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

Згідно свідоцтва від 11.02.1997, виданого регіональним відділом про реєстрацію населення, м. Холон позивач змінила прізвище ОСОБА_1 на ОСОБА_1 .

З метою призначення пенсії за віком 17.07.2018 уповноважений представник позивача звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії, в якій просив визначити уповноважений територіальний орган, що має розглянути заяву по суті та направити її за належністю.

Листом від 27.07.2018 №16584/П-11 повідомлено уповноваженого представника позивача про те, що оскільки ОСОБА_1 до виїзду на постійне місце проживання до Ізраїлю проживала за адресою: АДРЕСА_1 - управлінням, визначеним для розгляду даної заяви є Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області.

23.07.2018 представник позивача звернувся до відповідача із заявою про призначення позивачу пенсії за віком. Згідно з п. 10 вказаного листа представник надав відповідачу для огляду та засвідчення копій: оригінал довіреності; нотаріально засвідчену та апостильовану копію посвідчення особи; нотаріально засвідчену та апостильовану копію свідоцтва, що засвідчує факт про зміну імені (ім`я до зміни - ОСОБА_1 , нове ім`я - ОСОБА_1 ); нотаріально засвідчену та апостильовану копію свідоцтва, що засвідчує факт про вибір імені (прізвище до зміни - ОСОБА_1 , нове прізвище - ОСОБА_1 ); оригінал трудової книжки; оригінал диплома; оригінал апостильованої заяви, що підписана особисто ОСОБА_1 , підпис якої завірений нотаріально, про призначення пенсії за формою.

09.08.2018 відповідач листом №48651/02-04 надав роз`яснення представнику позивача про неможливість призначення пенсії за віком з огляду на відсутність відповідної міждержавної угоди між Україною та Ізраїлем про призначення пенсій громадянам України, які постійно проживають у Ізраїлі.

20.08.2018 та 12.09.2018 представник позивача надіслав відповідачу додаткові документи, необхідні для призначення пенсії позивачу, а саме: нотаріально засвідчену копію ІПН та оригінали архівних довідок про заробітну плату.

З листа відповідача від 15.11.2018 №72855/03-02 вбачається, що рішенням у формі протоколу №21 від 02.10.2018 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком з тих підстав, що документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію. Подані документи видані на прізвище ОСОБА_1 , а заява від ОСОБА_1 , отже необхідно свідоцтво про шлюб або заміну прізвища. Трудова книжка та диплом не завірені, копії довіреності та паспорта надіслані з копіями апостилів. Крім цього, позивач не проживає в Україні та відсутня відповідна міждержавна угода між Україною та Ізраїлем.

03.12.2018 представник позивача надіслав відповідачу нотаріально засвідчену копію трудової книжки та нотаріально засвідчену копію свідоцтва, що засвідчує факт про зміну імені ОСОБА_1 . Проте пенсія за віком позивачу не призначена.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 27.02.2019 у справі №580/303/19 позов позивача задоволений частково, визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення позивачу пенсії за віком; зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву позивача від 23.07.2018 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, та прийняти за її результатами рішення.

Згідно листа відповідача від 13.06.2019 №55029/03-01 на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27.02.2019 у справі №850/303/19 відповідач розглянув заяву позивача про призначення пенсії за віком від 23.07.2018 та протоколом №43 від 06.06.2019 відмовив у призначенні пенсії з тих підстав, що копії довіреності та паспорта надіслані з копіями апостилів, свідоцтво про зміну прізвища, трудова книжка та диплом не завірені належним чином, про що представника позивача повідомлено листом від 15.11.2018 №72855/03-02.

30.05.2019 представник позивача звернувся до відповідача із листом №4579 щодо призначення пенсії за віком відповідно до вищевказаного рішення суду.

25.06.2019 відповідач листом №57786/03-02 повідомив про відсутність підстав для призначення пенсії за віком із посиланням на не усунення недоліків, які визначені в листі відповідача від 15.11.2018 №728855/03-02.

05.09.2019 представник позивача направив відповідачу лист за №5252, згідно з яким до вказаного листа додані такі документи: довіреність представників (оригінал для огляду та копія); посвідчення особи НОМЕР_2 (оригінал для огляду та копія); ІПН (оригінал для огляду та копія); свідоцтво, що засвідчує факт про зміну імені (ім`я до зміни - ОСОБА_1 , нове ім`я - ОСОБА_1 ) (оригінал для огляду та копія); свідоцтво, що засвідчує факт про вибір імені (прізвище до зміни - ОСОБА_1 , нове прізвище - ОСОБА_1 ) (оригінал для огляду та копія); трудова книжка (оригінал для огляду та копія); диплом (оригінал для огляду та копія); свідоцтво про народження (копія); апостильована заява, що підписана особисто ОСОБА_1 , підпис якої завірений нотаріально, про призначення пенсії за формою (копія).

Листом від 23.09.2019 №83281/03-01 відповідач направив позивачу акт про відсутність вкладень у конверті від 05.09.2019 №2 на 1 аркуші (т. 2, а.с. 85). Факт відправлення підтверджується реєстром відправлених листів від 23.09.2019 та копією фіскального чека від 23.09.2019 (т. 2, а.с. 87).

Згідно з актом про відсутність вкладень у конверті від 05.09.2019 №2 (т. 2, а.с. 86) під час розкриття конверта не виявлено оригіналів довіреності представників, посвідчення особи НОМЕР_2, ІПН, свідоцтва, що засвідчує факт про зміну імені (ім`я до зміни - ОСОБА_1 , нове ім`я - ОСОБА_1 ); свідоцтво, що засвідчує факт про вибір імені (прізвище до зміни - ОСОБА_1 , нове прізвище - ОСОБА_1 ), трудової книжки, диплому. Також копії довіреності та посвідчення особи надіслані з копіями апостилів, а свідоцтво, що засвідчує факт про зміну імені, та свідоцтво, що засвідчує факт про вибір імені, не засвідчені належним чином.

У зв`язку з тим, що пенсію позивачу не було призначено, представник позивача звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду, рішенням якого від 12.12.2019 у справі №580/3349/19 позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області щодо розгляду листа від 05.09.2019, не призначенні позивачу пенсії за віком; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області повторно розглянути заяву позивача від 23.07.2018 про призначення пенсії за віком, з урахуванням листа від 05.09.2019 та правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, та прийняти за її результатом рішення.

Згідно листа відповідача від 04.03.2020 №2300-0301-7/7432 відповідач на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду повторно розглянув заяву позивача від 22.07.2018 про призначення пенсії за віком, надану листом представника позивача від 23.07.2020, з урахуванням листа позивача від 05.09.2019, та згідно з протоколом №43 від 03.03.2020 відмовив у призначенні пенсії позивачу, оскільки оригінали документів, зазначених у листі від 05.09.2019 №5252, не надані. Так, листом відповідача від 23.09.2019 №83281/03-01 представнику позивача надіслано акт про відсутність вкладень у конверті від 05.09.2019 №2, в якому зазначено, що під час розкриття конверта не виявлено оригіналів довіреності представників, посвідчення особи НОМЕР_2, ІПН, свідоцтва, що засвідчує факт про зміну імені (ім`я до зміни - ОСОБА_1 , нове ім`я - ОСОБА_1 ); свідоцтво, що засвідчує факт про вибір імені (прізвище до зміни - ОСОБА_1 , нове прізвище - ОСОБА_1 ), трудової книжки, диплому. Також копії довіреності та посвідчення особи надіслані з копіями апостилів, а свідоцтво, що засвідчує факт про зміну імені, та свідоцтво, що засвідчує факт про вибір імені, не засвідчені належним чином.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно з ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст. 46 Конституції України).

Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (ч. 3 ст. 25 Конституції України).

Відповідно до приписів ст. 8 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Вказаною нормою зазначені необхідні передумови для призначення пенсії. Вимога обов`язкового проживання на території України для призначення пенсії не встановлена.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону №1058-IV (у редакції до 07.10.2009) виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (ст. 51 цього Закону).

Конституційний Суд України в рішенні від 07.10.2009 №25-рп/2009 визнав такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону №1058-IV щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання (перебування) за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір. Зазначені положення Закону втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

В пункті 3.3 рішення зазначено, що оспорюваними нормами Закону конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ дійшов до висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в України, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою: статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

У зазначених вище правових позиціях ставилось питання щодо перерахунку пенсій особам, які проживають за межами України.

Проте суд вважає, що, як перерахунок, так і призначення пенсії не може ставитись в залежність від місця проживання громадянина України. Тому посилання відповідача, є протиправними, суперечать висновкам Конституційного Суду України та Європейському суду з прав людини, викладеним у рішенні у справі «Пічкур проти України».

Крім цього, відповідно до ст. 2 Закону України «Про громадянство України», якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. За громадянином України зберігається громадянство України незалежно від місця його проживання.

Згідно до ч. 2 ст. 8 Конституції України, норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантуються.

Статтею 24 Конституції України, передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Таким чином виходячи із положень Конституції України, правової та соціальної природи пенсії, право громадянина на призначення йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, а тому позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-1V.

Згідно ч. 1 ст. 58 Закону №1058 Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Отже повноваження щодо призначення пенсій покладено на Пенсійний фонд України та його територіальні органи.

Згідно ч. 1 ст. 44 Закону №1058 заява про призначення пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (ч. 5 ст. 45 Закону №1058).

Подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі Порядок №22-1).

Як вбачається з листа відповідача №2300-0301-7/7432 від 04.03.2020, підставами для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком зазначені: копії довіреності та посвідчення особи надіслані з копіями апостилів; свідоцтво, що засвідчує факт про зміну імені, та свідоцтво, що засвідчує факт про вибір імені, не завірені належним чином.

Отже суд надає оцінку рішенню про відмову у призначенні пенсії позивачу від 03.03.2020, оформленому протоколом №43, виключно щодо обставин, які стали підставою для прийняття вказаного рішення.

Згідно п. 1.1 Порядку №22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік) (п. 2.9 Положення №22-1).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або документ відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання (п. 22 Положення №22-1).

Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію (п. 23 Положення №22-1).

Отже при зверненні до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії представника особи мають бути подані оригінал або нотаріально посвідчена довіреність представника, оригінал паспорта заявника або нотаріально посвідчена копія, оригінали або нотаріально посвідчені копії інших документів, які надаються до заяви про призначення пенсії.

Як вбачається з п. 10 листа представника позивача від 23.07.2018 №3001 (т. 1, а.с. 68), представник надав відповідачу для огляду та засвідчення копій: оригінал довіреності; нотаріально засвідчену та апостильовану копію посвідчення особи; нотаріально засвідчену та апостильовану копію свідоцтва, що засвідчує факт про зміну імені (ім`я до зміни - ОСОБА_1 , нове ім`я - ОСОБА_1 ); нотаріально засвідчену та апостильовану копію свідоцтва, що засвідчує факт про вибір імені (прізвище до зміни - ОСОБА_1 , нове прізвище - ОСОБА_1 ); оригінал трудової книжки; оригінал диплома; оригінал апостильованої заяви, що підписана особисто Пінхасі Левіной, підпис якої завірений нотаріально, про призначення пенсії за формою.

При дослідженні у судовому засіданні матеріалів пенсійної справи суд встановив, що у справі міститься оригінал заяви позивача від 22.07.2018 з проставленим апостилем (т. 2, а.с. 1); копія трудової книжки позивачки, засвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 03.12.2018 та зареєстрована в реєстрі за №5998, та копію свідоцтва, що засвідчує факт про зміну імені з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 , засвідчену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 03.12.2018 та зареєстрована в реєстрі за №599.

Щодо інших документів, зазначених у листах представника позивача, то в матеріалах пенсійної справи містяться їх фотокопії з фотокопіями апостилю.

Згідно з п. 4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності), 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Як вбачається із зворотнього боку заяви позивача від 22.07.2018 з проставленим апостилем (т. 2, а.с. 1), на ній відсутня розписка-повідомлення посадової особи позивача про прийняття переліку документів, доданих до заяви, та переліку документів, яких недостатньо для призначення пенсії.

При цьому згідно з листом від 09.08.2018 №48651/02-04 відповідач надав роз`яснення представнику позивача про неможливість призначення позивачці пенсії за віком з огляду на відсутність відповідної міждержавної угоди між Україною та Ізраїлем про призначення пенсій громадянам України, які постійно проживають в Ізраїлі.

Отже відповідач 23.07.2018 прийняв не заяву позивача про призначення пенсії від 22.07.2018, а заяву представника позивача від 23.07.2018 з доданими до неї документами, тому надані позивачем копії документів не були завірені, а їх оригінали залишились у позивача.

При цьому відповідач неодноразово, а саме: листами від 15.11.2018 №72855/03-02 та від 13.06.2019 №55029/03-01повідомляв представника позивача про те, що копії наданих документів не завірені належним чином.

Згідно з листом представника позивача від 05.09.2019 №5252 відповідачу були надані для огляду оригінали та копії: довіреність представників (оригінал для огляду та копія); посвідчення особи НОМЕР_2 (оригінал для огляду та копія); ІПН (оригінал для огляду та копія); свідоцтво, що засвідчує факт про зміну імені (ім`я до зміни - ОСОБА_1 , нове ім`я - ОСОБА_1 ) (оригінал для огляду та копія); свідоцтво, що засвідчує факт про вибір імені (прізвище до зміни - ОСОБА_1 , нове прізвище - ОСОБА_1 ) (оригінал для огляду та копія); трудова книжка (оригінал для огляду та копія); диплом (оригінал для огляду та копія); свідоцтво про народження (копія); апостильована заява, що підписана особисто ОСОБА_1 , підпис якої завірений нотаріально, про призначення пенсії за формою (копія).

Проте у відповідь на вказаний лист відповідач листом від 23.09.2019 №83281/03-01 надіслав акт про відсутність вкладень у конверті від 05.09.2019 №2, згідно з яким під час розкриття конверта не виявлено оригіналів довіреності представників, посвідчення особи НОМЕР_2, ІПН, свідоцтва, що засвідчує факт про зміну імені (ім`я до зміни - ОСОБА_1 , нове ім`я - ОСОБА_1 ); свідоцтво, що засвідчує факт про вибір імені (прізвище до зміни - ОСОБА_1 , нове прізвище - ОСОБА_1 ), трудової книжки, диплому. Також копії довіреності та посвідчення особи надіслані з копіями апостилів, а свідоцтво, що засвідчує факт про зміну імені, та свідоцтво, що засвідчує факт про вибір імені, не засвідчені належним чином. Факт відправлення підтверджується реєстром відправлених листів від 23.09.2019 та копією фіскального чека від 23.09.2019 (т. 2, а.с. 87).

Отже відповідач довів факт ненадання представником позивача оригіналів документів листом від 05.09.2019 №5252.

Однак позивач надав відповідачу копію свідоцтва, що засвідчує факт про зміну імені з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 , засвідчену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 03.12.2018 та зареєстрована в реєстрі за №599 (т. 2, а.с. 81-83)..

Інші документи, а саме: посвідчення особи НОМЕР_2 (т. 2, а.с. 19-21); копія довіреності на представників від 22.06.2018 (т. 2, а.с. 25- 27), свідоцтво, що засвідчує факт про вибір імені (з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 ) (т. 1, а.с. 218-221) видані в Ізраїлі, містять апостиль на іноземній мові, переклад на українську мову засвідчений Вадимом Меламедом , нотаріусом з АДРЕСА_2 . Проте в матеріалах пенсійної справи містяться фотокопії вказаних документів без оригіналів апостилів та нотаріально засвідченого перекладу.

Згідно із Законом України «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів» від 10.01.2002 №2933-III Україна приєдналася до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року.

Згідно ст. 1 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, ця Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються, зокрема, нотаріальні акти; d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами, у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Згідно ст. 3 Конвенції єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Отже копія офіційного документа, скріплена апостилем, є офіційним документом.

Проте представник позивача не надав копій зазначених документів з апостилем.

Посилання позивача на ту обставину, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12.12.2019 у справі №580/3349/19 встановлено факт надання відповідачу оригіналів документів та їх копій є необгрунтованим з таких підстав.

Згідно ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що справа №580/3349/19 розглянута у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін; у рішенні Черкаського окружного адміністративного суду від 12.12.2019 у справі №580/3349/19 вказано, що відповідач проявив бездіяльність щодо розгляду листа позивача від 05.09.2019 та призначення пенсії, тому суд для захисту прав позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність відповідача у не прийнятті рішення за наслідками листа позивача від 05.09.2019 та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву від 23.07.2018 про призначення пенсії за віком з урахуванням листа позивача від 05.09.2019 та правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, факт подання позивачем оригіналів документів листом від 05.09.2019 №5252 чи належним чином засвідчених копій вказаним рішенням не встановлений.

Згідно з п. 4.3 Положення 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що позивач не надав відповідачу оригінали чи копії з відбитком апостилю (оригіналом) посвідчення особи НОМЕР_2 (т. 2, а.с. 19-21), довіреності на представників від 22.06.2018 та свідоцтва, що засвідчує факт про вибір імені (з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 ) (т. 1, а.с. 218-221), суд дійшов висновку, що відповідач довів законність свого рішення, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 21 серпня 2020 року.

Головуючий суддя А.В. Руденко