Справа № 357/3576/20
Суддя: Цуранов А. Ю.
Дата ухвалення: 2020-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/3576/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого - судді Цуранова А. Ю. ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у приміщенні суду в м. Біла Церква адміністративний позов ОСОБА_1 до: 1) інспектора взводу № 1 роти № 2 Батальйону патрульної поліції у м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Стоян Анни Олександрівни; 2) Департаменту патрульної поліції, третя особа: Батальйон патрульної поліції у м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом про скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕАК № 2276053 від 21.03.2020 року, винесену інспектором взводу № 1 роти № 2 Батальйону патрульної поліції в місті Біла Церква Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції молодшим лейтенантом поліції Стоян А.О., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову вказано, що 21.03.2020 року близько 09 год., рухаючись бульваром Олександрійським у м. Біла Церква Київської області, у районі будинку № 137 він зупинився біля правого краю проїзної частини з метою прикріплення відео реєстратора, який був установлений на його автомобілі та відпав під час руху, чим заважав йому керувати транспортним засобом. Під час зупинки він увімкнув аварійну сигналізацію та не вимикав двигун. Після чого до нього підійшла інспектор поліції, яка повідомила, що він ніби порушив вимоги ПДР України, оскільки здійснив зупинку у місці, де зупинку заборонено. Після чого вона винесла постанову, при цьому вимірювання відстані від місця зупинки автомобіля до посадкового майданчика для зупинки транспортних засобів не здійснювалось, а відстань визначалась візуально. Позивач вважає, що постанова серії ЕАК № 2276053 від 21.03.2020 року є незаконною, оскільки не підтверджена належними та допустимими доказами. У зв`язку із складенням відносно нього незаконної постанови він вимушений був звернутися за професійною правничою допомогою, що призвело до понесення ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, які становлять 2 500 грн., що підтверджується документами, що додані до позовної заяви.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранова А.Ю.

08.04.2020 року ухвалою судді прийнято справу до розгляду, відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) учасників справи.

З матеріалів справи вбачається, що копію ухвалу про відкриття провадження у справі позивач ОСОБА_1 отримав 04.04.2020 року, відповідач інспектор Стоян А.О. копію ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з доданими до неї документами отримала 16.04.2020 року, представник третьої особи копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву з доданими до неї документами отримав 17.04.2020 року.

21.04.2020 року представником відповідача та третьої особи ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку відправлено на адресу суду відзив на позовну заяву, який зареєстровано судом 23.04.2020 року, в якому останній просив відмовити у позові в повному обсязі.

Відзив обґрунтований тим, що твердження позивача є хибними, а позовні вимоги безпідставні, необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню, оскільки як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач визнає факт зупинки транспортного засобу, а тому цей факт не потребує додаткового доказування у відповідності до ст. 78 КАС України та не може бути не прийнятий до уваги судом, оскільки такий доказ є належним та допустимим і може бути спростованим лише на підставі та за умов викладених у ч. 2 цієї статті. У даному випадку позивач посилається на те, що зупинка була вимушеною у зв`язку з прикріпленням відеореєстратора. Проте, відповідно до п. 15.14 ПДР України у разі вимушеної зупинки на місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити сіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9-9.11 цих Правил. Позивач в свою чергу, не вжив заходів, передбачених вищезазначеними правилами та під час розгляду справи не довів вимушеності своєї зупинки. Посилання позивача на те, що відповідач не проводив виміри відстані до знаку, в даному випадку є спростованими, оскільки зупинку було виконано в спеціальному заїзді для зупинки маршрутних транспортних засобів, що підтверджується зазначенням номеру будинку, біля якого вчинено порушення. Щодо судових витрат, позивачем не надано належних доказів розрахунків даних витрат, передбачених чинним законодавством. Жодним чином не підтверджено, які види робіт було проведено та скільки часу було затрачено, а тому зазначені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу не відповідають положенням ч. 5 ст. 132 КАС України, зокрема, не є співмірними із складністю справи, ціною позову та значенням справи для сторін.

20.05.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням, в якому зазначив, що розпорядником коштів є юридична особа - Департамент патрульної поліції, тоді як Батальйон патрульної поліції у м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області є його територіальним підрозділом, тому просив суд залучити до участі у справі в якості співвідповідача Департамент патрульної поліції.

Ухвалою суду від 26.05.2020 року залучено до участі у розгляді справи в якості другого відповідача Департамент патрульної поліції.

Відповідно до наявних у справі рекомендованих повідомлень, копію ухвал від 26.05.2020 року відповідачі та третя особа отримали 04.06.2020 року.

Будь-яких заперечень від сторін щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на адресу суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

21.03.2020 року постановою інспектора взводу № 1 роти № 2 Батальйону патрульної поліції у м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Стоян Анни Олександрівни серії ЕАК № 2276053 визнано винним ОСОБА_1 у вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 21.03.2020 о 08 год. 57 хв. в м. Біла Церква по бул. Олександрійському, 137, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «VolksvagenJetta» номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зупинку транспортного засобу ближче 30 м від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушив п. 5.9 е ПДР - порушення зупинок ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Наявна у справі копія постанови від 21.03.2020 року не містить в собі відомостей про долучення до неї додатків (доказів).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться у межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП установлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно з частиною першою статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України від 30.06.1993 №3353 «Про дорожній рух», установлений ПДР.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР установлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Підпунктом 15.9 «е» ПДР визначено, що зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з статтею 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Обґрунтовуючи у відзиві на позов правомірність свого рішення (постанови), відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а також не доведено, що ним було вжито всіх заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення.

Доводи у відзиві на позов про визнання позивачем факту зупинки транспортного засобу та, як наслідок, визнання ним своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, суд вважає безпідставними, оскільки за відсутності належної фіксації місця зупинки автомобіля (фото, відео, схема тощо), відсутні підстави стверджувати, що саме ця зупинка, як вказує позивач, була «бижче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних ТЗ».

Посилання у відзиві на адресу вчинення правопорушення «бул. Олександрійський, 137», судом не приймаються до уваги, оскільки вказана адреса визначає саме номер будинку, а не конкретне місце на ділянці дороги.

У постанові Верховного Суду від 18.07.2019 року по справі № 216/5226/16-а вказана правова позиція про те, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення. Суд зазначає, що належним доказом цього правопорушення, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля менш ніж за 10 метрів від краю перехрещуваної проїзної частини.

Судом встановлено, що будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, відповідачем не надано, як і не наведено в чому ж саме полягала відсутність можливості у інспектора поліції здійснити належну фіксацію місця вчинення правопорушення, вразі встановлення ним факту порушення особою ПДР України.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Вказаний вище правовий висновок наведений Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 08.07.2020 року, справа № 463/1352/16-а.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, позивач не визнав факт вчинення ним адміністративного правопорушення, внаслідок чого звернувся до суду з адміністративним позовом, при цьому відповідачем встановлений обов`язок довести правомірність рішення, як такого, що відповідає вимогам ст. 2 КАС України не виконано.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку за необхідне визнати незаконною та скасувати оскаржувану постанову, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Отже, позовні вимоги по суті позову підлягають задоволенню повністю.

Відносно вимог про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 6, 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивачем до суду для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу подано наступні документи: договір про надання правничої допомоги від 13.03.2020 року №5/19 з адвокатом Капустіним В.В., додаток до договору про надання правової допомоги № 212/д від 13.03.2020 року; акт прийому-передачі виконаних робіт від 02.04.2020 року; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги № 212/д від 13.03.2020 року; квитанцію до прибуткового касового ордера № 3 від 02.04.2020 року на суму 2 500 грн.

Таким чином, надані позивачем у своїй сукупності докази отримання позивачем послуг правової допомоги та понесенння ним у зв`язку з цим витрат, за виключенням відомостей про витрачений адвокатом час, на думку суду, відповідають положенням ч. 3 ст. 134 КАС України.

Згідно наданого розрахунку судових витрат, заявлена позивачем сума до стягнення на правову допомогу становить 2 500 грн., що складається з послуг: зустріч, усна консультація з вивчення документів, узгодження правової позиції - 500 грн., підготовка позовної заяви - 2 000 грн.

Суд звертає увагу, що справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності не є складними. Сума накладеного штрафу на позивача є незначною. Водночас це не може бути безумовною підставою для відмови у стягненні витрат на правову допомогу.

Навіть у справах незначної складності та у справах, де розмір накладених санкцій є невеликим, особа не може бути обмежена у можливості звернутися за правовою допомогою, а у подальшому до суду для захисту своїх порушених прав.

Разом з тим, вона не може розраховувати, що сума витрачених коштів буде їй відшкодована судом у повному обсязі без урахування вищевказаних обставин.

У даному випадку саме позивач має визначити, чи готовий він витратити на правову допомогу суму коштів, яка значно перевищує суму накладених на нього штрафних санкцій, не отримавши їх відшкодування у повному обсязі. На ці обставини має звертати увагу і адвокат при наданні консультації клієнту.

Суд не оспорює права адвоката самостійно визначати гонорар, однак у даному випадку не може вважати, що при встановленні такого розміру гонорару була врахована складність справи та інші істотні обставини (в даному випадку розмір накладеного штрафу).

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що сплачена позивачем сума на професійну правничу допомогу не є співмірною із складністю справи та іншими істотними обставинами, а тому, вартість таких послуг в розмірі 2500 грн., в даному випадку є необґрунтованими та явно завищеними.

Крім того, згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v.Greece) від 19.10.2000, скарга № 31107/96, узагальнив свою минулу практику стосовно угод про виплату адвокату гонорару і сформулював основні положення стосовно таких угод.

Так, ЄСПЛ зазначив, що згідно з його прецедентною практикою (§ 23 справи "Санді Таймс проти Об`єднаного Королівства (№ 2)" (Sunday Times v. UK (№2) від 6.11.1980, скарга № 6538/74) відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, їх необхідність і, більше того, умова розумності їх розміру.

Суд враховує, що предметом розгляду у даній справі було встановлення правомірності постанови від 21.03.2020 року серії ЕАК № 2276053 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, якою на позивача накладено штраф у розмірі 255 грн.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача про відшкодування судових витрат на правничу допомогу адвоката на суму 1000 грн., понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, які підлягають стягненню з Департаменту патрульної поліції за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 2, 6, 9, 77, 134-135, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати незаконною та скасувати постанову інспектора взводу № 1 роти № 2 Батальйону патрульної поліції у м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Стоян Анни Олександрівни серії ЕАК № 2276053 від 21.03.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000 грн.

В іншій частині вимог про стягнення витрат на правову допомогу - відмовити.

Позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач-1 інспектор взводу № 1 роти № 2 Батальйону патрульної поліції у м.Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції молодший лейтенант поліції Стоян Анни Олександрівни.

Відповідач-2 Департамент патрульної поліції, адреса: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, .

Третя особа Батальйон патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції, адреса: Київська область, м. Біла Церква, вул. Сухоярська, 18-А, .

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково протягом десяти днів з дня його складення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяА. Ю. Цуранов