Справа № 520/1717/2020
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2020-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
місто Харків

25 серпня 2020 р. справа № 520/1717/2020
Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Старосєльцевої О.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження без призначення судового засідання з викликом (повідомленням) осіб справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ), Військової частини НОМЕР_3 про: 1) визнання протиправним та скасування пункту наказу командира Військової частини пп НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) від 30.06.2017 №1647 "Про результати службового розслідування" щодо притягнення ОСОБА_1 до підвищеної матеріальної відповідальності у розмірі 57324,65 грн; 2) визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_3 від 20.09.2019 №1188 "Про відшкодування завданих державі збитків старшим лейтенантом ОСОБА_1 "; 3) зобов`язання Військової частини НОМЕР_3 повернути ОСОБА_1 кошти стягнуті з нього на виконання наказу командира Військової частини НОМЕР_3 від 20.09.2019 №1188, -

встановив:
Позивач, ОСОБА_1 , в порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправним та скасування пункту наказу командира Військової частини пп НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) від 30.06.2017 №1647 "Про результати службового розслідування" щодо притягнення ОСОБА_1 до підвищеної матеріальної відповідальності у розмірі 57.324,65 грн; 2) визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_3 від 20.09.2019 №1188 "Про відшкодування завданих державі збитків старшим лейтенантом ОСОБА_1 "; 3) зобов`язання Військової частини НОМЕР_3 повернути ОСОБА_1 кошти стягнуті з нього на виконання наказу командира Військової частини НОМЕР_3 від 20.09.2019 №1188.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що вказані накази вважає протиправними, оскільки, службовим розслідуванням не доведено заподіяння прямої дійсної шкоди позивачем військової частини, пояснення офіцерів та військовослужбовців прямо вказують на існування нестачі ще до передачі майна позивачу, відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою позивача і настанням вказаної в Акті шкоди, невстановлення часу втрати майна, таким чином, службове розслідування не було проведено у відповідності до вимог законодавства.

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 ( далі Відповідач 1), з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову, зазначив, що службове розслідування проведено у відповідності до вимог Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженої наказом МОУ № 82 від 15.03.2004р., жодних доводів з порушення норм чинного законодавства під час проведення службового розслідування позивачем не надано окрім, суб`єктивних, що опитано не ту кількість та не тих осіб. Також наголошував на порушенні позивачем місячного строку звернення до суду.

Відповідач Військова частина НОМЕР_4 ( далі Відповідач 2), з поданим позовом не погодився, з підстав правомірності притягнення позивача до матеріальної відповідальності. Спірний наказ був прийнятий командиром військової частини у 15-дениий термін після наказу про притягнення позивача до матеріальної відповідальності. Також, наголошував на зверненні позивача до суду з пропуском строку.

Ухвалами суду від 02.04.2020р., від 22.05.2020р. та від 04.06.2020р. витребувані докази по справі від Військової частини НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ) та Військової частини НОМЕР_3 .
Ухвалою суду від 27.04.2020р. витребувано докази по справі, а саме у слідчого Третього слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного управління ДБР розташованого у м. Полтава Серпухова О.О.

Ухвалою суду від 25.08.2020р. залишено без задоволення клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, у зв`язку з відсутністю пропуску позивачем строку звернення до суду.
Враховуючи обсяг добутих доказів, котрі повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, а також реалізацію учасниками справи прав на подачу відповідних процесуальних документів та незмінність завдання адміністративного судочинства у будь-якому спорі, суд вважає, що справа підлягає вирішенню на підставі наявних доказів.

Суд, вивчивши доводи позову і заперечень проти позову, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом встановлено, що, ОСОБА_1 , на військовій службі з 2006 року, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 02.09.2017р. № 66 з 02.09.2017р. зарахований до списків особового складу та приступив до виконання службових обов`язків за посадою начальника польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_3 , шпк «майор».

Станом на червень 2017 року старший лейтенант ОСОБА_1 перебував на посаді начальника інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 26.06.2017 р. №1583 призначено проведення службового розслідування по факту виявлення нестачі майна та засобів зв`язку в результаті прийому-передачі справ та посади начальника інформаційно-телекомунікаційного вузла ( акт від 26.06.2017р. № 1031/ато).

Доказів оскарження цього наказу у судовому або адміністративному порядку матеріали справи не містять, а тому суд розглядаючи справу, виходить із дійсності цього правового акту індивідуальної дії.

Згідно акту службового розслідування від 30.06.2017 року встановлено, що під час передачі справ та посади начальника інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_2 з 21-26.06.2017р. встановлена нестача майна зв`язку, а саме: - роутер Mikrotik RB750- 1 шт., принтер Samsung ML, 2570- 1 шт., сумка з комплекту ноутбука «Lenovo»-1 шт., ноутбука «Lenovo» - 1 шт., дорогоцінні метали в апараті Р-409 та П-206Г. Вартість майна та засобів зв`язку складає 16.434 грн. 73 коп. ( згідно відомостей визначення залишкової вартості майна та засобів зв`язку).

Правопорушення полягало у неналежному виконанню службових обов`язків, що призвело до втрати майна та засобів зв`язку, безвідповідальному відношенні під час прийняття посади начальника ІТВ старшим лейтенантом ОСОБА_1 . Так, своїми діями начальник інформаційно-телекомунікаційного вузла старший лейтенант ОСОБА_1 порушив вимоги, передбачені статтями 11,59,111,112 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, абз. 2 ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, що покладають на військовослужбовця обов`язок щодо здійснення контролю за станом і збереженням техніки та іншого майна підрозділу, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів ЗСУ, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, зберігати військове майно.

Враховуючи вищевикладене в акті від 30.06.2017 року зроблено висновки, що внаслідок втрати роутера Mikrotik RB750- 1 шт., принтер Samsung ML, 2570 - 1 шт., сумки з комплекту ноутбука «Lenovo» - 1 шт., лампи ГУ-78Б - 1 шт. з комплекту радіостанції Р-161А2МУ, дорогоцінні матеріали в апаратурі Р-409 та П-206Г, вартість втраченого майна та засобів зв`язку з урахуванням зносу складає 16434 гривні 73 копійки (згідно відомостей визначення залишкової вартості майна та засобів зв`язку).

У відповідності до вимог Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженої Постановою Верховної Ради від 23 червня 1995 року №243/95/ВР, Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 листопада 1995 року №880, з урахуванням кратності 5 загальна вартість втраченого роутера Mikrotik RB750, принтер Samsung ML, 2570 складає 20.853 грн.10 коп., з урахуванням кратності 3 загальна вартість нестачі радіодеталей з змістом дорогоцінних матеріалів в апаратурі Р-409 та П-206Г, лампи ГУ-78Б з комплекту радіостанції Р-161А2МУ складає 35.829 грн. 99 коп., з урахуванням кратності 2 вартість втраченої сумки з комплекту ноутбука «Lenovo» складає 641 грн. 56 коп.. Таким чином, з урахуванням кратності загальна сума складає 57.324 грн. 65коп.

Будь-яких доказів недостовірності або неправильності наведених у відомостях розрахунків позивач у ході розгляду справи до суду не подав.

Суд відмічає, що акт службового розслідування від 30.06.2017 року підпису ОСОБА_1 про ознайомлення не містить.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 30.06.2017 р. № 1647 «Про результати службового розслідування» старшого лейтенанта ОСОБА_1 за неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог, передбачених ст.ст. 11,59,111,112 Статут внутрішньої служби ЗСУ передбачених ст.ст. 9,3 Положення про військове (корабельне) господарство ЗСУ, затверджене наказом МОУ від 16.07.1997 р. № 300, що покладають на військовослужбовця зобов`язання зразково виконувати свої обов`язки, бути дисциплінованим і не допускати негідних вчинків, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, перевірити наявність озброєння бойової техніки, боєприпасів, транспорту та майна в підрозділі, звіряти його з книгами обліку служб частини, притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності у сумі 57.324,6 грн.

Також даним наказом Старшого лейтенанта ОСОБА_1 за неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог, передбачених ст. 9,3 Положення про військове (корабельне) господарство ЗСУ, затверджене наказом МОУ від 16.07.1997 р. № 300, що покладають на військовослужбовця зобов`язання перевірити наявність озброєння бойової техніки, боєприпасів, транспорту та майна в підрозділі, звіряти його з книгами обліку служб частини, притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено сувору догану.

Таким чином, змістом проступку є вчинення діяння неналежне виконання службових обов`язків з перевірки стану збереження та безвідповідальному відношенні під час прийняття військової посади.

Отже, за вчинення одного і того ж діяння позивача притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності та до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Між тим, суд зазначає, що наказ в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності позивач не оскаржує, що вказує про погодження позивача з подією вчинення проступку.

В матеріалах службового розслідування наявний акт від 26.06.2016 року згідно якого старший лейтенант ОСОБА_1 передав, а молодший лейтенант ОСОБА_2 прийняв справи та посаду начальника інформаційного телекомуніаційного вузла в/ч пп НОМЕР_2 . Згідно з тексту даного акту вбачається, що внаслідок прийому та передачі з`ясовано: техніка та майно, що закріплені за ІТВ згідно облікових даних в наявності, за винятком: роутер Mikrotik RB750- 1 шт., відсутні дві радіостанції Motorola DR4800 принтер Samsung ML, 2570- 1 шт., сумка з комплекту ноутбука «Lenovo»-1 шт., лампа ГУ -78Б з комплекту радіостанції Р -161А2МУ 1 шт., дорогоцінні метали в апараті Р-409 та П-206Г.

Даний акт підписаний ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та членами комісії: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

В ході службового розслідування були відібрані пояснення від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Відповідно до наданих письмових пояснень ОСОБА_1 зазначив, «що під час приймання мною справ та посади начальника інформаційно-телекомунікаційного вузла, приймаючи радіорелейну станцію Р -409., приймав її в заводському номеру та номерам її блоків, згідно формуляру станція була п`ятої категорії, була непрацездатною і підлягала списанню. Із станції блоки я не оглядав тому, що вона була опечатана печаткою № 1 67 СІТВ, яка була знищена разом з документацією 67 СІТВ, це може підтвердити акт розпечатування блоків станції в складі комісії. Під час здачі мною справ та посади мені стало відомо від офіцерів, молодшого лейтенанта ОСОБА_9 , який приймав справи та посаду, що в блоках радіорелейної станції Р-409 не вистачає конденсаторів, які містять дорогоцінні метали. На моє питання звідки у нього ця інформація, якщо блоки опечатані і не розпечатувалися ні мною, ні ним, він відповів, там їх немає давно і про це знали деякі (майже всі) офіцери зв`язку. Після того як я опитав військовослужбовців інфомаційно-телекомунікаційного вузла, технік ІТВ, прапорщик ОСОБА_8 та командир телекомунікаційного відділення ІТВ прапорщик ОСОБА_7 підтвердили слова ОСОБА_10 . Також інформацію підтвердили особи, які до мене були начальниками ІТВ ОСОБА_11 та капітан ОСОБА_12 »

З письмових пояснень ОСОБА_2 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , вбачається, що під час прийому передачі посади начальника ІТВ, при перевірці стаціонарного варіанту радіорелейної стації Р-409, яка знаходиться в приміщенні №6 ІВ, виявлено нестачу деталей, що містять дорогоцінні метали. Про відсутність конденсаторів КМ в платах блоків радіорелейної стації Р-409 дізналися під час прийому-передачі справ та посади ІТВ.

Отже, твердження позивача про те, що пояснення офіцерів та військовослужбовців прямо вказують на існування нестачі ще до передачі майна позивачу, невстановлення часу втрати майна є необґрунтованим, оскільки не підтверджується матеріалами службового розслідування.

В матеріалах службового розслідування міститься акт від 27.04.2016р. згідно якого старший лейтенант ОСОБА_13 передав, а старший лейтенант ОСОБА_1 прийняв справи та посаду начальника інформаційного телекомуніаційного вузла в/ч пп НОМЕР_2 .

Даний акт підписаний ОСОБА_1 , ОСОБА_13 та членами комісії: ОСОБА_3 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Дослідивши текст даного акту судом встановлено, що станом на дату складання акту, а саме: 27.04.2016 року, нестачі техніки або майна не виявлено.

Отже, позивачем особисто був підписаний акт про прийняття справ та техніки. Доказів про висловлення позивачем будь-яких зауважень до комплектності радіорелейної стації Р-409 матеріали справи не містять. У тексті згаданого вище акту прийняття будь-яких зауважень також не міститься.

Додатково суд зауважує, що позивач ані в тексті адміністративного позову, ані в поясненнях наданих ним під час службового розслідування не заперечує факту отримання іншого майна, окрім нестачі радіодеталей з змістом дорогоцінних матеріалів в апаратурі Р-409, яке в подальшому було втрачено.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до вимог ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

При цьому суд зазначає, що спірним наказом позивача притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності на суму 57.324, грн. 65 коп., з якої вартість відшкодування деталей зі змістом дорогоцінних металів складає лише 35.829 грн.,99 коп. (згідно відомостей в матеріалах службового розслідування а.с.292-309).

Об`єктивних даних, котрі б показували неправильність розрахунків загальної суми нестачі майна на 57.324, грн. 65 коп. матеріали справи не містять.

З витребуваних судом документів встановлено, що військовою частиною НОМЕР_1 супровідним листом від 19.06.2019р. № 03/2019 матеріали службового розслідування щодо стягнення з Липка суми у розмірі 55.587 грн. 61 коп. були направленні командиру військової частини НОМЕР_3 для здійснення подальшого стягнення з ОСОБА_1 з метою поповнення державного бюджету. Даний пакет документів військовою частиною НОМЕР_3 було отримано 19.09.2019 р.

Відповідно до пунктів 13,14,29,30 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженої Постановою Верховної Ради від 23 червня 1995 року №243/95/ВР, наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.06.2017р. № 1647 командира Військової частини НОМЕР_3 видав наказ від 20.09.2019 №1188 «Про притягнення до матеріальної відповідальності», згідно якого начальника польового вузла військової частини НОМЕР_5 капітана ОСОБА_1 притягнути до підвищеної матеріальної відповідальності в рахунок відшкодування збитків заподіяних державі в особі військової часини НОМЕР_1 на суму 55.587 грн. 61 коп.

Суд відмічає, що на звороті даного наказу міститься підпис ОСОБА_1 про доведення йому даного наказу, разом з тим відсутня дата ознайомлення позивача з даним наказом.

Згідно витребуваного судом витягу з книги грошових стягнень та нарахувань військової частини НОМЕР_3 відшкодування продовжилося з 10.10.2019р. з суми 55.587 грн.61 коп. та по 09.06.2020р. було стягнуто 28.937 грн. 78 коп., залишок стягнення складає 26.694 грн. 83 коп.

Суд зазначає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Частиною 2 ст.19 Конституції України проголошено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між Державою в особі компетентних органів (посадових осіб, службових осіб) та громадянами, які складаються з приводу проходження військової служби унормовані, зокрема, приписами Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України (затверджений Законом України від 24.03.1999р. №548-XIV; далі за текстом Статут внутрішньої служби), Дисциплінарним статутом Збройних Сил України (затверджений Законом України від 24.03.1999р. №551-XIV; далі за текстом Дисциплінарний статут) тощо.

Так, відповідно до ст.9 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Згідно з ст.11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців обов`язок знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Отже, обов`язок збереження ввіреного військового майна витікає із прямої норми закону, а відтак, обєктивно не може бути невідомий військовослужбовцю.

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Як передбачено ст.ст.26, ст.27 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Додатково правила збереження військового майна деталізовані у нормах Положення про військове (корабельне) господарство (затверджене наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997р. №300; далі за текстом Положення №300), згідно з п.п.3.1.7 якого у військових частинах (з`єднаннях), крім посадових осіб, вказаних у статтях 3.1.3 - 3.1.6 цього Положення, військовим господарством відають: заступники командира частини (з`єднання) з тилу, з інженерно-авіаційної служби - начальник технічної частини з питань аеромобільної підготовки та підпорядковані їм посадові особи; начальник служби ракетно-артилерійського озброєння; начальник інженерної служби; начальник служби радіаційного, хімічного та біологічного захисту; начальник зв`язку; начальник бронетанкової служби; начальник автомобільної служби; начальник метрологічної служби; начальник медичної служби; старший ветеринарний лікар (ветеринарний лікар, ветеринарний фельдшер); начальник фізичної підготовки та спорту; начальник фінансової служби; начальник служби (підрозділу) охорони праці; начальник адміністративно-господарчої частини штабу з`єднання; начальник квартирно-експлуатаційної служби; інші посадові особи військової частини (з`єднання) в межах своїх функціональних обов`язків.

Відповідно до ст.9.3. Положення №300 командир підрозділу приймання і здавання справ та посади здійснює на підставі наказу по частині. Той, хто приймає справи і посаду, зобов`язаний: заслухати в присутності того, хто здає справи і посаду, доповіді підпорядкованих командирів і старшини підрозділу про стан господарства підрозділу і забезпечення матеріальними засобами; перевірити розташування і стан закріплених приміщень; ознайомитись в діловодстві частини з документами перевірок, що характеризують стан і організацію ведення господарства в підрозділі; перевірити наявність озброєння, бойової техніки, боєприпасів, транспорту та майна в підрозділі, звірити його з книгами обліку служб частини ( 9.3.1.). Після приймання та здавання справ і посади командири підрозділів подають звітні документи згідно з вимогами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (9.3.2).

Інструкція з обліку військового майна у Збройних Силах України була затверджена наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017р. №440 (далі за текстом Інструкція №440) і визначає механізм організації та ведення обліку військового майна, закріпленого в установленому законодавством порядку за військовими частинами, військовими навчальними закладами, військовими навчальними підрозділами вищих навчальних закладів, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), і є підставою для прийняття відповідних рішень посадовими особами Збройних Сил у межах наданих їм повноважень з питань обліку військового майна. Дія цієї Інструкції поширюється на структурні підрозділи апарату Міністерства оборони України (далі - Міноборони), Генерального штабу Збройних Сил України (далі - Генеральний штаб), інші органи військового управління, а також військові частини, військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів, установи та організації Збройних Сил (далі - військові частини), які ведуть власне військове (корабельне) господарство на правах окремої військової частини та облік закріпленого за ними військового майна.

За визначенням п.2 Інструкції №440 матеріально відповідальна особа - посадова (службова) особа, на яку за характером її посади (роботи) покладено матеріальну відповідальність за збереження військового майна на підставі наказу командира військової частини (договору про матеріальну відповідальність працівника, укладеного відповідно до вимог трудового законодавства) і якій передано під звіт або в інший документально оформлений спосіб на зберігання, у тимчасове користування військове майно.

Отже, приписами Інструкції №440 укладення договору про матеріальну відповідальність працівника передбачено виключно у порядку трудового законодавства, що є явно та очевидно незастосовним відносно військовослужбовця, котрий повинен забезпечувати збереження ввіреного майна у силу ст.11 Статуту внутрішньої служби.

Згідно з ст.45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст.48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Процедура проведення службового розслідування відносно військовослужбовців передбачена ст.ст.47, 84 - 88 Дисциплінарного статуту і деталізована нормами Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (затверджений наказом Міністра оборони України від 21.11.2017р. №608; далі за текстом Порядок №608).

Пунктом 7 ч.1 вищезазначеного наказу встановлено, що службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".

У свою чергу підстави і порядок притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності на момент виникнення спірних правовідносин були регламентовані приписами Положення Про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі (затверджене постановою Верховної Ради України від 23.06.1995р. №243/95-ВР; далі за текстом - Положення №243/95-ВР).

Приписи Положення №243/95-ВР втратили чинність у зв`язку із набуттям чинності нормами Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі", тобто з 31.10.2019р.

Так, за змістом п.2 Положення №243/95-ВР відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати. Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти. У випадках, передбачених пунктом 14 цього Положення, відшкодування військовослужбовцем і призваним на збори військовозобов`язаним прямої дійсної шкоди, заподіяної державі, здійснюється у кратному співвідношенні до вартості майна.

Пунктами 3-5 Положення №243/95-ВР було визначено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а)заподіяння прямої дійсної шкоди; б)протиправної їх поведінки; в)причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г)вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.

Відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоди.

У разі притягнення особи, яка заподіяла матеріальну шкоду державі, до кримінальної відповідальності командир (начальник) військової частини зобов`язаний подати щодо неї цивільний позов до суду на суму невідшкодованої шкоди.

Час, протягом якого винного військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного може бути притягнено до матеріальної відповідальності, не може перевищувати строків позовної давності, встановлених чинним законодавством.

За правилом п.13 Положення №243/95-ВР військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна, несуть матеріальну відповідальність у 2 - 10-кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України (п.14).

Згідно з пунктами 16-18 Положення №243/95-ВР розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а в разі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України.

Обчислення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню, провадиться з урахуванням зносу військового майна за встановленими нормами.

Командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини.

У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом.

За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми.

Розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності.

Розслідування провадиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту.

Відповідно до п. 15 Методики визначення залишкової вартості майна Збройних Сил України та інших військових формувань, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 29 травня 1998 року № 759 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2015 року № 1158) залишкова вартість військового майна, що підлягає зняттю з обліку військових формувань та утилізації, крім ракет, боєприпасів і вибухових речовин, непридатних для подальшого використання та зберігання, не може бути нижчою, ніж вартість брухту металів, у тому числі дорогоцінних металів та дорогоцінного каміння, що в ньому містяться.

Згідно з Переліком військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 листопада 1995 р. № 880): у п`ятикратному розмірі:за льотно-технічне, спеціальне морське і десантне обмундирування, штурманське спорядження, спеціальний одяг і взуття, хутряні вироби та інші інвентарні речі, парашутно-десантне майно, засоби індивідуального захисту шкіри, за імпортні кінофоторадіотелевізійну, розмножувальну апаратуру всіх найменувань та апаратуру відеозвукозапису, спеціальні технічні засоби, приладдя до засобів зв`язку, технічні засоби охорони та оргтехніку; у трикратному розмірі: за агрегати, запасні частини, інструменти, прилади і приладдя до озброєння, військової техніки, устаткування, апаратури, засобів зв`язку, технічних засобів охорони і до обчислювальної техніки, за оптичні прилади, імпортні електрифіковані інструменти, пальне, масло і мастила, спирти і спеціальні рідини, паливо; у двократному розмірі: за малогабаритні засоби зв`язку і приладдя до них і до технічних засобів охорони, за надувні переправні засоби, засоби малої механізації для проведення інженерних робіт, продукти харчування.

Відповідно до п.19 Положення №243/95-ВР розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.

Критерії законності рішення (діяння, тобто управлінського волевиявлення як такого) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України і обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи змістом належних норм права та добутими доказами, оціненими в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що неналежне виконання позивачем своїх службових обов`язків призвели до недостачі переданого йому під звіт майна, що обумовлює притягнення його до матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди, заподіяної з його вини державі, а з врахування видів втраченого майна - до відшкодування у кратному співвідношенні до вартості втраченого майна.

За правилом п.37 Положення №243/95-ВР матеріальна відповідальність не настає у випадках: коли заподіяна шкода є наслідком дії непереборної сили; невстановлення винної особи; смерті винної особи; коли шкоду заподіяно внаслідок виконання наказу старшого начальника, або виправданого в конкретних умовах службового ризику, або правомірних дій.

Відносно заявника наявні одночасно усі з перелічених факторів за п.3 при відсутності жодного із факторів за п.37 Положення №243/95-ВР.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України, позаяк обставини події з`ясував з достатньою повнотою, скоєне діяння кваліфікував правильно, норму закону визначив належну, положення цієї норми права витлумачив вірно, унаслідок чого міра застосованої юридичної відповідальності узгоджується із характером, змістом та наслідками вчиненого особою протиправного діяння.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії) і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати виготовлення повного судового рішення).

Суддя О.В.Старосєльцева