Справа № 936/544/20
Суддя: Вотьканич В. А.
Дата ухвалення: 2020-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 936/544/20

Провадження № 2-а/936/4/2020

17.08.2020 року смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Вотьканича В.А., з участю секретаря судового засідання Балецького С.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

представник позивача Силадій М.І.;

відповідач Департамент патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Закарпатській області

третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Лебедєв М.С.,

розглянувши адміністративну справу за позовом представника позивача Силадій Михайла Івановича в інтересах ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Закарпатській області, третя сторона без самостійних вимог на стороні відповідача: інспектор 1 батальйону 4 роти Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Закарпатській області сержант поліції Лебедєв Микита Сергійович про скасування постанови серії ЕАМ № 2748267 від 27.06.2020 року,

ВСТАНОВИВ:

До Воловецького районного суду Закарпатської області звернувся представник позивача Силадій М.І. в інтересах ОСОБА_1 з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Закарпатській області, третя сторона без самостійних вимог на стороні відповідача: інспектор 1 батальйону 4 роти Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Закарпатській області сержант поліції Лебедєв М.С., про скасування постанови серії ЕАМ № 2748267 від 27.06.2020 р.

Позовні вимоги мотивував тим, що постановою інспектора 1 батальйону 4 роти УПП в Закарпатській області сержантом поліції Лебедєвим М.С. серії ЕАМ № 2748267 від 27.06.2020 р., його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51,00 гривень. Вважає постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки у постанові відсутні будь-які дані, які можуть свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. У постанові вказано, що водій керував транспортним засобом будучи не пристебнутим, однак пояснення позивача не вказані, відсутні докази, що він рухався будучи не пристебнутим ременем безпеки. Враховуючи зазначене, просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАМ № 2748267 від 27.06.2020 року, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП та стягнути із відповідача витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

У судове засідання позивач та його представник не зявилися. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує та просив позов задовольнити.

Відповідач та третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилися та будь-яких пояснень не надали, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується відстеженням рекомендованого повідомлення за № 803.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, проводити розгляд справи по суті, на підставі наявних доказів та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що 27.06.2020 року інспектором 1 батальйону 4 роти УПП в Закарпатській області сержантом поліції Лебедєвим М.С. винесена постанова серії ЕАМ № 2748267 від 27.06.2020 р. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.5 ст.121 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 51,00 гривень за те, що він 27.06.2020 року о 14 год. 28 хв. керував автомобілем марки «Renault Modus» державний номерний знак НОМЕР_1 по автодорозі поблизу 717 км. в с. Нижні Ворота Воловецького району Закарпатської області, із обладнаними засобами пасивної безпеки, не був пристебнутим ременем безпеки, чим порушив п. 2.3. «в» ПДР України.

Як вбачається із позовної заяви, позивач посилається на те, що 27.06.2020 р. він рухаючись на транспортному засобі «Renault Modus» державний номерний знак НОМЕР_1 по автодорозі поблизу 717 км. в с. Нижні Ворота Воловецького району Закарпатської області за 30 метрів до блокпосту здійснив зупинку транспортного засобу на виконання знаку 3.41 Правил дорожнього руху. Після чого, відновив рух транспортного засобу та через 50 метрів на вимогу інспектора 1 батальйону 4 роти УПП в Закарпатській області сержанта поліції Лебедева М.С., здійснив з`їзд з головної дороги та прийняв праворуч для здійснення температурного скринінгу. Після цього, позивач зупинив транспортний засіб, вимкнув двигун, відстебнув ремінь безпеки для того, щоб дістати з речового ящика салону автомобіля, напроти переднього сидіння пасажира, захисну маску, для дотримання карантинних заходів. Підійшовши до транспортного засобу, інспектор попросив документи для перевірки, а саме: посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та почав стверджувати, що позивач рухався по дорозі будучи не пристебнутим ременем безпеки. Позивач вказує на те, що він намагався пояснити інспектору, що не порушував правила дорожнього руху, оскільки під час руху був пристебнутий ременем безпеки, а під час повної зупинки транспортного засобу, для проведення температурного скринінгу, намагався дістати захисну маску, для чого відстебнув ремінь безпеки. У момент, коли позивач відстебнув ремінь безпеки, транспортний засіб здійснив повну зупинку, в тому числі був вимкнений двигун.

Закон України "Про дорожній рух" регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, що унормовані в Постанові Кабінету Міністрів України «Про правила дорожнього руху», яку затверджено постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306.

Відповідно до пункту 2.3. «в» ПДР - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобовязаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.

Частиною 5 ст. 121КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Стаття 222 КУпАП передбачає, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту.

У відповідності з ч.2 статті 222 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з подальшими змінами та доповненнями, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів (абз. 4 п. 24 Постанови).

Згідно із статтею 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та ін.

Судом встановлено, що інспектором 1 батальйону 4 роти УПП в Закарпатській області сержантом поліції Лебедєвим М.С. при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення щодо ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення не навів обставин, встановлених при розгляді справи, не взяв до уваги покази позивача, не зясував суть порушення, не зазначив конкретних доказів винуватості особи. У постанові вказано тільки те, що водій керував транспортним засобом будучи не пристебнутим ременем безпеки.

Аналіз законодавчих норм, заперечення позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення дає підстави суду дійти висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати позицію позивача, однак доказів на користь спростування позиції позивача відповідач суду не надав.

З врахуванням встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що постанова в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 2748267 від 27.06.2020 року винесена безпідставно, оскільки порушення позивачем Правил дорожнього руху не підтверджується показаннями свідків, не зафіксоване показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису.

Обовязок доказування правомірності складання постанови про адміністративне правопорушення, наявності в діях особи складу правопорушення, покладено законом на відповідача. У відповідності з ч.3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені обставини, за наявності неспростованого твердження позивача про відсутність порушення ним ПДР, є підставою для висновку, що постанова в справі про адміністративне правопорушення винесена з порушенням вимог закону щодо її законності та обґрунтованості, а тому підлягає скасуванню.

Згідно зі ст. 77 КАС України за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.

За ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи позивача наведені в позовній заяві не викликають сумніву, оскільки відзиву на позов відповідачем та інспектором 1 батальйону 4 роти УПП в Закарпатській області сержантом поліції Лебедєвим М.С. не подано, жодних належних та допустимих доказів відповідачем та третьою стороною в підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови не надано, тому позов підлягає задоволенню.

Щодо стягнення із відповідача витрат на професійну правничу правову допомогу у розмірі 1800 гривень, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч. 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

29.06.2020 р. між позивачем та АО «СД Груп» був укладений договір про надання правової допомоги. Відповідно до умов цього договору адвокатське обєднання зобов`язується за плату надати послуги з оскарження постанови серії ЕАМ № 2748267 від 27.06.2020 року за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, здійснити збір доказів та документів, підготувати позовну заяву та подати її до суду та здійснити інші дії, що необхідні для оскарження постанови.

На підтвердження вимог про стягнення витрат на професійну правничу правову допомогу, понесених позивачем, надано: договір № 01-07 про надання правової допомоги від 29.06.2020 р. укладений між адвокатом Силадій М.І. та ОСОБА_1 ; розрахунок на оплату № 1 від 06.07.2020 р. на суму 1800,00 гривень.

Таким чином, судові витрати позивача на професійну правничу правову допомогу у розмірі 1800,00 грн. документально підтверджені належно оформленими документами, наявними в матеріалах справи.

Крім того, на підставі ст. 139 КАС України, слід стягнути із відповідача сплачений позивачем судовий збір в розмірі 420,20 гривень.

Керуючись ст. ст. 77, 90, 132, 134, 139, 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов представника позивача Силадій Михайла Івановича в інтересах ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Закарпатській області, третя сторона без самостійних вимог на стороні відповідача: інспектор 1 батальйону 4 роти Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Закарпатській області сержант поліції Лебедєв Микита Сергійович про скасування постанови серії ЕАМ № 2748267 від 27.06.2020 року, задовольнити.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 2748267 від 27.06.2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу розміром 51,00 гривень визнати незаконною та скасувати.

Стягнути із Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу правову допомогу у розмірі 1800 (тисячу вісімсот) гривень та судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий Вотьканич В. А.