Справа № 280/266/20
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2020-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 серпня 2020 року м. Дніпросправа № 280/266/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту захисту економіки Національної поліції України на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.04.2020 р. (суддя Кисіль Р.В.) в справі № 280/266/20 за позовом ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України (далі - Департамент) про визнання протиправною бездіяльності з невиплати належної позивачу вихідної допомоги в розмірі не менше середньомісячного заробітку, яка виплачується при звільненні працівника у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідацією, реорганізацією, банкрутством, перепрофілюванням підприємства, установи, скороченням чисельності або штату працівників відповідно до статті 44 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП); зобов`язання провести повний розрахунок, а саме виплатити належну йому вихідну допомогу в розмірі не менше середньомісячного заробітку в розмірі 12224,19 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09.04.2020 р. позов задоволено, визнано протиправною бездіяльність ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України в частині безпідставної невиплати належної ОСОБА_1 вихідної допомоги в розмірі не менше середнього місячного заробітку, яка виплачується при звільненні працівника у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідацією, реорганізацією, чи банкрутством, перепрофілюванням підприємства, установи, скороченням чисельності або штату працівників відповідно до ст. 44 КЗпП; зобов`язано ліквідаційну комісію Департаменту захисту економіки Національної поліції України провести повний розрахунок з ОСОБА_1 , а саме виплатити належну ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі не менше середнього місячного заробітку - 12224,19 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вважає безпідставним застосування судом першої інстанції до цих правовідносин норм трудового законодавства, зокрема КЗпП.

Апелянт зазначає, що спеціальним законом, яким регулюються відносини щодо проходження служби в поліції, є Закон України «Про Національну поліцію». Крім того, спірні правовідносини регулюються підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 р., підпунктом 2 пункту 10 якого встановлено, що поліцейським, які звільняються із служби у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Позивач не має необхідної вислуги років для виплати одноразової грошової допомоги.

Апелянт вважає, що оскільки спеціальною нормою закону (постановою Кабінету Міністрів України) визначені підстави та умови виплати поліцейським одноразової грошової допомоги при звільненні через скорочення штатів, до спірних правовідносин норми КЗпП не застосовуються.

На думку апелянта, судом першої інстанції необґрунтовано застосовано до спірних правовідносин правова позиція Верховного Суду, зазначена у рішенні, оскільки Верховним Судом розглядались інші правовідносини, ніж ті, що є спірними в цій справі.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 11.02.2016 по 03.12.2019 позивач перебував на службі в органах Національної поліції України, з лютого 2016 року по серпень 2017 року обіймав посаду інспектора 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в м. Запоріжжі, з 01.09.2017 по 26.11.2017 - посаду інспектора відділу моніторингу ДВП ГУНП України в Запорізькій області, з 27.11.2017 по 03.12.2019 - посаду оперуповноваженого відділу протидії злочинам в галузях економіки, житлово-комунального господарства та сфері інфраструктури управління захисту економіки в Запорізькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

02.09.2019 Кабінетом Міністрів України прийнята постанова № 841 «Про ліквідацію територіального органу Національної поліції», якою Департамент захисту економіки як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції ліквідовано як юридичну особу публічного права.

Наказом Національної поліції України від 26.09.2019 № 959 «Про внесення змін до структури та штатів Національної поліції України» внесені зміни до структури територіальних органів поліції та виключено, зокрема з підпункту 1 пункту 27 позицію Департамент захисту економіки (у складі кримінальної юстиції).

27.11.2019 відповідачем видано наказ від 27.11.2019 № 395о/с, яким позивача звільнено зі служби в поліції за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) з 03.12.2019, відрахувавши з грошового забезпечення кошти за 2 доби щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

06.12.2019 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій, посилаючись на положення КЗпП України, просив: зобов`язати виплатити належні позивачу кошти відповідно до ст. 44 КЗпП України; надати ґрунтовну відповідь із зазначенням причин, з яких позивачу не була нарахована вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України; надати відповідь, яким чином та в який строк буде виплачуватись допомога за грудень 2019 року згідно зі ст. 9-1 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (далі - Закон України від 09.04.1992 № 2262-XII) та ст. 11 постанови КМУ від 17.07.1992 № 393; надати довідку про нарахування та виплату належних позивачу грошових коштів за весь час роботи в Управлінні захисту економіки ДЗЕ Національної поліції України для надання її до Запорізького міського центру зайнятості.

Листом від 12.12.2019 № Б-1707 відповідачем надана відповідь на звернення позивача, в якій роз`яснено порядок та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським.

12.12.2019 відповідач перерахував позивачу заробітну плату за грудень 2019 року у розмірі 384,90 грн.

19.12.2019 відповідачем складена довідка № 409 про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, згідно з якою загальний розмір отриманої позивачем у період з грудня 2018 року по листопад 2019 року заробітної плати складає 157 591,94 грн. Крім того, у довідці від 19.12.2019 № 409 зазначено, що згідно з пп.2 п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 одноразова грошова допомога при звільненні не передбачена.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що оскільки спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці поліцейських, не встановлено обов`язок відповідача виплачувати позивачу як працівнику, звільненому у зв`язку з скороченням штату працівників або проведенням організаційних заходів, вихідної допомоги, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах мають застосовуватися положення ст. 44 КЗпП України як такі, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення зі служби органів внутрішніх справ, тому дійшов висновку про протиправність бездіяльності відповідача в частині безпідставної невиплати належної позивачу вихідної допомоги в розмірі не менше середнього місячного заробітку відповідно до статті 44 КЗпП та наявність підстав для виплати позивача такої допомоги в розмірі середньомісячного заробітку, який складає 12224,19 грн.

Суд визнає такий висновок необґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що наказом голови ліквідаційної комісії Департаменту № 395о/с від 27.11.2019 р. старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого відділу протидії злочинам у галузях економіки, житлово-комунальному господарстві та сфері інфраструктури управління захисту економіки в Запорізькій області, звільнено за п. 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 03.12.2019 р. Станом на день звільнення стаж служби для виплати надбавки за вислугу років складає 03 роки 09 місяців 22 дні.

06.12.2019 р. позивач звернувся до голови ліквідаційної комісії Департаменту із заявою, зокрема, про виплату належних грошових коштів відповідно до статті 44 КЗпП.

Листом від 12.12.2019 р. № Б-1707 відповідачем роз`яснено позивачу питання виплати грошового забезпечення та здійснення виплат при звільненні.

Спірним питанням є правомірність застосування судом першої інстанції до правовідносин, що стосуються проходження служби в поліції, норм КЗпП в частині виплати особі вихідної допомоги при звільненні у зв`язку з скороченням штату працівників або проведенням організаційних заходів.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р. № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Частинами 1 та 2 статті 94 Закону № 580-VIIІ встановлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

За правилами статті 102 Закону № 580-VIII пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ, тут і далі в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби в поліції) встановлено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Статтею 9-1 Закону № 2262-ХІІ, яка регулює питання виплати щомісячної грошової допомоги особам, які звільнені зі служби за віком, станом здоров`я чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію, встановлено, що особам, які звільнені зі служби за віком, станом здоров`я чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення зі служби виплачується щомісячна грошова допомога в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням.

Умови призначення та порядок виплати щомісячної грошової допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 11 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби в поліції, визначено, що особам, звільненим із служби за віком, станом здоров`я чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення із служби виплачується щомісячна грошова допомога у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням.

Щомісячна грошова допомога виплачується тим особам, що під час служби мали право на отримання окладу за військовим (спеціальним) званням.

Річний строк для виплати щомісячної грошової допомоги особам, зазначеним у абзаці першому цього пункту, обчислюється з дня звільнення їх із служби. Допомога виплачується з дня, що настає за датою, по яку особі нараховано грошове забезпечення при звільненні.

Виплата щомісячної грошової допомоги здійснюється Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Національною поліцією, Міністерством транспорту та зв`язку, Державною податковою адміністрацією, Державною прикордонною службою, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації, Державною кримінально-виконавчою службою, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Управлінням державної охорони, Службою судової охорони через уповноважені ними органи.

Позивач звільнений зі служби в Національній поліції за пунктом 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 03.12.2019 р.

Позивач вважає, що оскільки нормами спеціальних законів, таких як Закон № 580-VIII та Закон № 2262-ХІІ, не врегульоване питання виплати вихідної допомоги при звільненні у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізаційних заходів, відповідач зобов`язаний виплатити йому вихідну допомогу на підставі та в розмірі, встановленими статтею 44 КЗпП.

Відповідно до статті 44 КЗпП при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Верховний Суд України у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15 зазначив, що за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Верховним Судом в постанові від 17.07.2019 р. в справі № 823/615/16 висловлена правова позиція, відповідно до якої непоширення норм КЗпП на рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ/поліції стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

Враховуючи неврегулювання питання щодо порядку виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню приписи КЗпП України, зокрема, його стаття 117, яка передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Тобто, виходячи із приведеного правового висновку Верховного Суду, норми КЗпП не поширюються на поліцейських в частині порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Спірним в цьому випадку є виплата особі, звільненої з органів Національної поліції у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізаційних заходів, вихідної допомоги.

Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей», які є спеціальними у спірних правовідносинах щодо позивача, не врегульовано питання про порядок виплати вихідної допомоги при звільненні у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізаційних заходів, яка передбачена виключно статтею 44 КЗпП, але врегульоване питання виплати особам, звільненим із служби за віком, станом здоров`я чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення із служби щомісячної грошової допомоги у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Як зазначено вище, непоширення норм КЗпП на рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ/поліції стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

За своєю правовою природою вихідна допомога при звільненні у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізаційних заходів, виплата якої передбачена статтею 44 КЗпП, є матеріальним забезпеченням звільненого працівника в період пошуку роботи.

Щомісячна грошова допомога особам, які звільнені зі служби у зв`язку зі скороченням штатів та проведенням організаційних заходів та не мають права на пенсію, передбачена статтею 9-1 Закону № 2262-ХІІ, має таку ж саме правову природу та направлена саме на матеріальну підтримку особи в період пошуку роботи.

Таким чином, питання виплати вихідної допомоги особі, що звільнена у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізаційних заходів, як матеріального забезпечення звільненого працівника в період пошуку нової роботи, врегульовано статтею 9-1 Закону № 2262-ХІІ та пунктом 11 постанови № 393.

З огляду на те, що спеціальним законодавством врегульоване питання матеріального забезпечення звільненого працівника, який не має права на пенсію, в період пошуку нової роботи шляхом вплати щомісячної грошової допомоги у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням, відсутні підстави для застосування в цьому випадку статті 44 КЗпП та виплати позивачу вихідної допомоги.

Приведені обставини не враховані судом першої інстанції, що потягло за собою неправильний висновок про задоволення позову.

Частинами 1 та 2 статті 308 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд зазначає, що вище викладені висновки виходять за межі доводів апеляційної скарги.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, суд в силу приписів частини 2 статті 308 КАС України не обмежений доводами апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Оскільки ця справа стосується питання прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, а позивач не є службовою особою, яка у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займає відповідальне та особливо відповідальне становище, ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту захисту економіки Національної поліції України на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.04.2020 р. в справі № 280/266/20 задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.04.2020 р. в справі № 280/266/20 за позовом ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії скасувати.

Ухвалити в справі № 280/266/20 нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття 25.08.2020 р. та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 25.08.2020 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко