Справа № 400/2183/20
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2020-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 серпня 2020 р. № 400/2183/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення від 03.04.2020 року №54 та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Міністерства оборони України (надалі - відповідач) про:

- визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності II групи, що настала внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, яке оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.04.2020 року №54;

- зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі встановлення інвалідності II групи, що настала внаслідок поранення, пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві та статей 16, 16-3 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 21 грудня 1991 року №2011-ХІІ у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що з 08.01.2013 року по 16.05.2019 року проходив військову службу у Збройних Силах України. Під час виконання обов`язків військового служби, 10.07.2014 року при виконанні бойового завдання в антитерористичній операції в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав закритий компресійний крайовий фрагментарний перелом тіла L-1 хребця першого ступеня, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 21.07.2014 року №1454. 20.02.2015 року під час первинного огляду органами МСЕК ОСОБА_1 встановлено 15% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової, служби. 27 січня 2020 року позивачу було встановлено II групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААБ №420882 від 27.01.2020 року. Після чого позивач звернувся із відповідною заявою до військового комісаріату про направлення до Міністерства оборони України на комісію до розгляду питання щодо виплати йому одноразової грошової допомоги як інваліду II групи, внаслідок виконання обов`язків військової служби. Рішенням Міністерства оборони України від 03.04.2020 року №54 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з тих підстав, що встановлення групи інвалідності відбулось понад дворічний термін. На думку позивача таке рішення відповідача є протиправним, що і стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою від 15.06.2020 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 400/2183/20 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

10.08.2020 року за вх. № 16001 до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від Міністерства оборони України надійшов відзив на позовну заяву, в яких відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що 20.02.2015 року, під час первинного огляду органами МСЕК, позивачу було встановлено 15 відсотків втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, що сталася 10.07.2014 року. У зв`язку з цим позивачу була нарахована та виплачена одноразова грошова допомога по втраті працездатності в сумі 12 789, 00 грн. 27 січня 2020 року позивачу було встановлено II групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби. Вказав, що з часу первинного встановлення ступеню втрати працездатності (лютий 2015 року) до дня встановлення II групи інвалідності (січень 2020 року) минуло понад два роки. Відтак, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі.

Крім того, разом з відзивом на позовну заяву відповідачем надано заяву про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, а саме - Міністерство у справах ветеранів та Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району.

Представники сторін в судове засідання, призначене на 12.08.2020 року не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. До канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від представників сторін надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Суд клопотання представників сторін задовольнив та на підставі частини 9 статті 205 КАС України, суд здійснив розгляд справи у письмовому провадженні.

Ухвалою від 25.08.2020 року суд в задоволенні заяви Міністерства оборони України про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору відмовив.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , з 08.01.2013 року по 16.05.2019 року проходив військову службу у Збройних Силах України.

10.07.2014 року при виконанні бойового завдання в антитерористичній операції в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав закритий компресійний крайовий фрагментарний перелом тіла L-1 хребця першого ступеня, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 21.07.2014 року №1454.

20.02.2015 року під час первинного огляду органами МСЕК ОСОБА_1 встановлено 15% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової, служби, у зв`язку з цим позивачу була нарахована та виплачена одноразова грошова допомога по втраті працездатності в сумі 12 789, 00 грн.

27 січня 2020 року позивачу було встановлено II групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААБ №420882 від 27.01.2020 року.

ОСОБА_1 звернувся із заявою про отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням групи інвалідності, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби.

Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом №54 від 03.04.2020 року ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки встановлення 2 групи інвалідності відбулось у понад 2 річний термін з первинного встановлення ступеня втрати працездатності, а тому відсутні підстави для призначення одноразової грошової допомоги.

Не погоджуючись з відмовою відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно ст.1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII було доповнено статтями 16-1, 16-2, 16-3, 16-4 Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 року № 5040-VI. Цей Закон набрав чинності 01.01.2014 року і застосовується до правовідносин, що виникли після 01.01.2014 року.

Згідно ч. 1 статті 16 Закону України № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною 2 статті 16 Закону України №2011-ХІІ встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога.

Відповідно до пункту б частини 1 статті 16-2 Закону України №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності І групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності П групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановленая військовослужбовцю інвалідності III групи (пп. 4 п. 2 статті 16 цього Закону).

Відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII у редакції, що діяла з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Згодом, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.

При цьому, норма ст.16-3 чітко вказує на зміну групи інвалідності протягом двох років після саме первинного встановлення інвалідності.

Окрім того, абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.

Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.

Як було встановлено судом раніше, 20.02.2015 року під час первинного огляду органами МСЕК ОСОБА_1 встановлено 15% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової, служби.

Після чого, відповідачем було нараховано та виплачено позивачу одноразову грошову допомогу по втраті працездатності в сумі 12 789, 00 грн.

27 січня 2020 року позивачу було встановлено II групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.

Суд зазначає, що повторний огляд, за наслідками якого позивачу було встановлено 2 групу інвалідності, відбувся 27.01.2020 року, а первинно втрату працездатності встановлено 20.02.2015 року.

Оскільки, між цими подіями минуло понад два роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.07.2020 року у справі №240/10153/19.

У вказаній постанові Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду відступити від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 (справа №295/3091/17), 21.06.2018 (справа № 760/11440/17), 30.09.2019 (справа № 825/1380/18) та інших, де його застосовано, та дійшла такого висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII:

- право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;

- передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014;

- зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в постанові від 15.07.2020 року зазначив, що повторний огляд, за наслідками якого позивачу було встановлено 2 групу інвалідності, відбувся 17.05.2019, а первинно інвалідність 3 групи встановлено 19.06.2015. Оскільки між цими подіями минуло понад два роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, оскільки дворічний строк позивачем з часу первинного встановлення втрати працездатності до встановлення 2 групи інвалідності, передбачений п. 4 ст. 16-3 Закону №2011-XII, не було додержано, тому суд дійшов висновку, що спірне рішення про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи, прийняте у відповідності до вимог Закону №2011-XII.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як установлено частинами першою, другою статті 7 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, заперечуючи проти позову, довів, що відмовляючи у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи, діяв на підставі закону.

Зважаючи на встановлені у справі фактичні обставини, наведені норми чинного законодавства України та відповідно до наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 77, 78, 159, 162, 241, 243, 244, 245, 246, 250, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 ), АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Міністерства оборони України (Повітрофлотський проспект, 6, м. Київ, 03168, ідентифікаційний код 00034022) про визнання протиправним та скасування рішення від 03.04.2020 року №54 та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 25.08.2020 року.

Суддя Г.В. Лебедєва