Справа № 520/4957/2020
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2020-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2020 р. справа № 520/4957/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Ніколаєвої О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Держпродспоживслужби у Харківській області

про скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_1 ,) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області (далі по тексту - відповідач, ГУ Держпродспоживслужби України в Харківській області), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області - повідомлення про прийняття рішення щодо відмови у державній реєстрації потужності від 24.03.2020 №39.0/39.1-057/374-20;

- зобов`язати ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області зареєструвати згідно із заявою ФОП ОСОБА_1 від 18.03.2020 потужність оператора ринку.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що рішення відповідача про відмову у державній реєстрації потужності від 24.03.2020 за №39.0/39.1-057/374-20 є протиправним та таким, що порушує права позивача, а отже підлягає скасуванню. Заява від 18.03.2020 складена у відповідності до вимог закону, а тому у відповідача були відсутні підстави для прийняття спірного рішення.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.04.2020 прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі №520/4957/20.

Цією ж ухвалою відповідачу надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня закінчення карантину встановленого постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 11.03.2020 №211.

Відповідачем 12.05.2020 до суду надано відзив на позовну заяву, згідно з яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю посилаючись на те, що позивачу відмовлено у державній реєстрації потужності, у зв`язку тим, що заява позивача про державну реєстрацію потужності містить неповну інформацію. З огляду на вказане, відповідач дійшов висновку, що житловий будинок не є та не може бути потужністю за змістом пункту 69 частини 1 статті 1 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів», відповідно заява про державну реєстрацію потужності містить неповну інформацію: не зазначено назву (опис) потужності, її адресу, натомість зазначено житловий будинок та його адресу, що було достатньою підставою для відмови в державній реєстрації потужностей.

Розглянувши документи надані сторонами, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивач здійснює господарську діяльність, зокрема неспеціалізовану оптову торгівлю продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами за податковою адресою: АДРЕСА_1.

Позивач 18.03.2020 звернувся до відповідача із заявою про державну реєстрацію потужності (вид діяльності - реалізація).

Як зазначено у заяві, вказана діяльність (реалізація) буде здійснюватися оператором ринку за адресою: АДРЕСА_1.

Вказану заяву подано позивачем відповідно до вимог частини третьої статті 25 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» від 23.12.1997 №771/97-ВР (далі по тексту - Закону України №771/97-ВР), у якій у графі «назва (опис) потужності» зазначив: ізольована окремо розташована від інших житлових та нежитлових приміщень квартиру приватної форми власності у багатоквартирному будинку, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами розгляду заяви позивачу листом відповідачем від 24.03.2020 №39.0/39.1-057/374-20 повідомлено про відмову у державній реєстрації потужності з посиланням на невідповідність поданої позивачем заяви вимогам частини третьої статті 25 Закону України №771/97-ВР, а саме зазначення у заяві неповної інформації щодо назви (опису) потужності, її адреси.

Фактичною підставою для відмови у державній реєстрації потужності слугувало твердження контролюючого органу про те, що житловий будинок, на думку відповідача, не є потужністю у розумінні пункту 69 частини першої статті 1 Закону України №771/97-ВР, а також не відповідає за своїм призначенням та характеристиками гігієнічним вимогам до потужностей, що передбачені пунктами 2, 3, 4, 5 частини першої статті 41 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів». У зв`язку з викладеним, на думку відповідача, подана позивачем заява про державну реєстрацію потужності містить неповну інформацію: не зазначено назву (опис) потужності, її адресу, натомість, зазначено житловий будинок та його адресу.

Не погодившись з оскаржуваним рішенням відповідача позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відносини між органами виконавчої влади, операторами ринку харчових продуктів та споживачами харчових продуктів і визначає порядок забезпечення безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, що виробляються, перебувають в обігу, ввозяться (пересилаються) на митну територію України та/або вивозяться (пересилаються) з неї регулює Закон України № 771/97-ВР.

За визначенням пункту 69 частини першої статті 1 Закону України №771/97-ВР потужності - споруди або комплекс споруд, приміщення, будівлі, обладнання та інші засоби, включаючи транспортні засоби, а також територія, що використовуються у виробництві та/або обігу об`єктів санітарних заходів.

Згідно з пунктом 50 частини першої статті 1 Закону України №771/97-ВР об`єкти санітарних заходів - харчові продукти, допоміжні матеріали для переробки, предмети та матеріали, що контактують з харчовими продуктами.

Відповідно до пункту 51 частини першої статті 1 Закону України №771/97-ВР обіг - реалізація та/або зберігання харчових продуктів для цілей реалізації, включаючи пропонування до реалізації та/або іншої форми передачі, реалізації, розповсюдження або будь-яку іншу форму передачі незалежно від її здійснення на платній чи безоплатній основі. Дії, пов`язані з направленням на переробку (зміну призначеного використання), вилучення та/або відкликання, та/або утилізацію харчових продуктів, не вважаються обігом.

За визначенням пункту 31 частини першої статті 1 Закону України №771/97-ВР компетентний орган - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів.

Загальні засади державної реєстрації потужностей визначено приписами статтею 25 Закону України №771/97-ВР.

Згідно з частиною першою статті 25 Закону України №771/97-ВР державній реєстрації підлягають потужності з виробництва та/або обігу харчових продуктів, на які не вимагається отримання експлуатаційного дозволу.

Державна реєстрація потужностей здійснюється компетентним органом шляхом внесення відповідної інформації до реєстру на безоплатній основі. Потужностям у реєстрі присвоюється особистий реєстраційний номер (частина друга статті 25 Закону України №771/97-ВР).

Відповідно до частини третьої статті 25 Закону України №771/97-ВР не пізніше ніж за 10 календарних днів до початку роботи потужності оператор ринку зобов`язаний подати (надіслати) до територіального органу компетентного органу заяву про державну реєстрацію потужності, в якій зазначаються найменування, ідентифікаційний код згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, місцезнаходження або прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), місце проживання оператора ринку, назва (опис) потужності, її адреса, заплановані види діяльності та перелік харчових продуктів, виробництво та/або обіг яких планується здійснювати, вид оператора ринку за класифікацією суб`єктів господарювання, визначеною Господарським кодексом України (суб`єкт мікро-, малого, середнього або великого підприємництва).

Заява про державну реєстрацію потужності засвідчується підписом оператора ринку або уповноваженої ним особи та реєструється територіальним органом компетентного органу в день її надходження (частина четверта статті 25 Закону України №771/97-ВР).

Згідно з частиною п`ятою статті 25 Закону України №771/97-ВР підставою для відмови у державній реєстрації потужності є невідповідність заяви встановленій формі, надання в ній неповної інформації або наявність раніше прийнятого рішення про державну реєстрацію цієї потужності. Відмова у державній реєстрації потужностей з інших підстав не дозволяється. У рішенні про відмову в державній реєстрації потужності обов`язково зазначаються підстава для відмови та фактичні обставини, що підтверджують наявність такої підстави.

Рішення про державну реєстрацію потужності або про відмову у такій реєстрації приймається протягом 10 календарних днів після отримання відповідної заяви оператора ринку. Копія рішення про державну реєстрацію потужності або про відмову у такій реєстрації надається (надсилається) оператору ринку протягом трьох робочих днів з дня його прийняття.

Процедуру державної реєстрації потужностей, які використовуються на будь-якій стадії виробництва та/або обігу харчових продуктів та не потребують отримання експлуатаційного дозволу, ведення державного реєстру потужностей операторів ринку та надання інформації з нього заінтересованим суб`єктам затверджено наказом Мінагрополітики та продовольства України від 10.02.2016 №39, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.03.2016 за №382/28512 (далі по тексту - Порядок №39).

Відповідно до пункту 1.3 Порядку №39 оператор ринку харчових продуктів (далі - оператор ринку), який провадить діяльність, що відповідно до вимог Закону України №771/97-ВР не вимагає отримання експлуатаційного дозволу, зобов`язаний подати до територіального органу компетентного органу заяву про державну реєстрацію потужності, яка використовується на будь-якій стадії виробництва та/або обігу харчових продуктів, відповідно до цього Порядку.

Згідно з пунктів 1.5, 1.6 Порядку№39 оператор ринку, який станом на дату набрання чинності Законом використовує потужність, на яку не отримано експлуатаційного дозволу, зобов`язаний подати заяву про державну реєстрацію такої потужності до територіального органу компетентного органу.

Державній реєстрації підлягає кожна окрема потужність оператора ринку.

Для державної реєстрації потужності оператор ринку подає територіальному органу компетентного органу за адресою потужності заяву за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку (пункт 2.1 Порядку №39).

Заява про державну реєстрацію потужності засвідчується підписом оператора ринку або уповноваженої ним особи (пункт 2.2 Порядку №39).

За приписами пунктами 2.6 Порядку №39 територіальному органу компетентного органу забороняється вимагати для державної реєстрації потужності будь-які інші документи, крім заяви.

З викладеного вбачається, що частиною 5 статті 25 Закону України №771/97-ВР встановлено виключний перелік підстав для відмови у державній реєстрації потужності, якими є:

- невідповідність заяви встановленій формі,

- надання в ній неповної інформації,

- наявність раніше прийнятого рішення про державну реєстрацію цієї потужності.

Наведеним приписам частини п`ятої статті 25 Закону України №771/97-ВРкореспондують положення пункту 3.7 Порядку №39.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було подано заяву від 18.03.2020 про державну реєстрацію потужності: заяву за формою, передбаченою додатком 1 до Порядку №39, в якій зазначено адресу потужності оператора ринку - АДРЕСА_1, та єдиний вид діяльності, що планується здійснювати з використанням потужності - реалізація.

У зазначеній заяві зазначено всі відомості, обов`язковість яких передбачена частиною третьої статті 25 Закону України №771/97-ВР, зокрема : місце проживання оператора ринку - АДРЕСА_1; назва (опис) потужності - ізольована окремо розташована від інших житлових та нежитлових приміщень квартира приватної форми власності у багатоквартирному будинку, який розташовано за адресою : АДРЕСА_1 ; заплановані види діяльності - реалізація харчових продуктів, яка полягатиме в укладенні договорів з іншими фізичними та юридичними особами про продаж позивачем відповідним покупцям харчових продуктів; перелік харчових продуктів, виробництво та/або обіг яких планується здійснювати - усі харчові продукти, окрім тих, на які потрібно отримання експлуатаційного дозволу.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що позивачем у поданій до відповідача заяві було вказано усі обов`язкові відомості, передбачені частиною третьої статті 25 Закону України №771/97-ВР, а посилання відповідача на зазначення у заяві неповної інформації щодо назви (опису) потужності та її адреси не відповідають фактичним обставинам справи.

Щодо висновку відповідача про те, що житловий будинок не є та не може бути потужністю за змістом пункту 69 частини 1 статті 1 Закону України №771/97-ВР, суд зазначає наступне.

Визначення терміну «потужності» міститься у пункті 69 частині першої статті 1 Закону України №771/97-ВР - це споруди або комплекс споруд, приміщення, будівлі, обладнання та інші засоби, включаючи транспортні засоби, а також територія, що використовуються у виробництві та/або обігу об`єктів санітарних заходів.

Крім того, пункт 79 частини першої статті 1 Закону №771/97-ВР містить такі поняття, як рухомі та/або тимчасові потужності - тимчасові споруди, рухомі транспортні засоби, призначені для торгівлі, що також відноситься до потужностей.

При цьому, Закон України №771/97-ВР не розділяє споруди або комплекс споруд, приміщення, будівлі на житлові та не житлові, не містить заборони щодо використання житлових будівель у виробництві та/або обігу об`єктів санітарних заходів.

Суд вважає помилковим застосування відповідачем до спірних правовідносин частини четвертої статті 4, статті 6 Житлового кодексу України та статті 382 Цивільного кодексу України, оскільки спеціальним Законом, який регулює правовідносини між оператором ринку та компетентним органом (у даному випадку, ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області) щодо державної реєстрації потужності, є Закон України №771/97-ВР, який і підлягає пріоритетному застосуванню при вирішенні даного спору.

Враховуючи викладене, є безпідставними доводи відповідача про те, що нормами частини четвертої статті 4, статті 6 Житлового кодексу України та статті 382 Цивільного кодексу України встановлено заборону на використання квартири не за призначенням, тому квартира у житловому будинку не може бути зареєстрована в якості потужності з реалізації харчових продуктів.

Крім того, судження відповідача про неможливість віднести квартиру у житловому будинку до потужності оператора ринку, не може слугувати підставою для висновку про те, що оператором ринку надано неповну інформацію.

Водночас, суд зауважує, що позивачем у заяві від 18.03.2020 чітко зазначено про те, що єдиним видом діяльності, який буде здійснюватися у потужності, зазначеній у заяві, є реалізація харчових продуктів, яка полягатиме в укладенні позивачем договорів з іншими фізичними та юридичними особами про продаж харчових продуктів.

Тобто, у вказаній заяві відповідача повідомлено, що вказана потужність не буде ані місцем виробництва або переробки, ані місцем фактичного знаходження харчових продуктів.

Однак, відповідач на це уваги не звернув та жодної оцінки у повідомленні від 24.03.2020 про відмову у державній реєстрації потужності не надав.

Посилання відповідача на невідповідність квартири у житловому будинку гігієнічним вимогам, встановленим статтею 41 Закону України №771/97-ВР, не є підставою для відмови у державній реєстрації потужності у розумінні частини п`ятої статті 25 цього Закону.

Натомість, відмова у реєстрації потужності з підстав, не передбачених цією нормою, прямо заборонена Законом України №771/97-ВР.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що у відповідача не було правових підстав для відмови позивачу у державній реєстрації потужності з посиланням на порушення ним частини третьої статті 25 Закону України №771/97-ВР на підставі заяви від 18.03.2020.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд вважає, що відповідач при прийнятті рішення про відмову позивачу у державній реєстрації потужності за адресою : АДРЕСА_1, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом України №771/97-ВР, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, отже, вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги позивача зобов`язати відповідача провести державну реєстрацію потужності суд зазначає наступне.

Як зазначалось, у силу пункту 31 частини першої статті 1 Закону України №771/97-ВР визначено, що компетентний орган - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів.

Відповідно до пункту 3.1 Порядку №39 державна реєстрація потужності здійснюється територіальним органом компетентного органу протягом 15 робочих днів після отримання заяви оператора ринку про таку реєстрацію.

Згідно з пунктом 3.5 Порядку №39 рішення про державну реєстрацію потужності містить таку інформацію: 1) найменування або прізвище, ім`я та по батькові оператора ринку; 2) особистий реєстраційний номер потужності; 3) адреса потужності; 4) вид діяльності, що планується здійснювати з використанням потужності; 5) дата прийняття територіальним органом компетентного органу рішення про державну реєстрацію потужності.

Територіальний орган компетентного органу приймає рішення про державну реєстрацію потужності за відсутності підстав для відмови у такій реєстрації, наведених у пункті 3.7 цього розділу. Одночасно з прийняттям рішення про державну реєстрацію потужності територіальний орган компетентного органу присвоює потужності особистий реєстраційний номер.

Водночас, пунктами 4.1., 4.2 Порядку №39 встановлено, що Реєстр ведеться компетентним органом (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів) в електронному вигляді з використанням матеріально-технічної бази територіальних органів компетентного органу за формою, наведеною у додатку 3 до цього Порядку. Внесення до Реєстру інформації, вказаної у пункті 3.5 розділу III цього Порядку, здійснюється компетентним органом протягом 5 робочих днів з дати прийняття рішення про державну реєстрацію потужності.

Таким чином, здійснення державної реєстрації потужності та внесення інформації про зазначену у заяві від 18.03.2020 потужність до Державного реєстру потужностей операторів ринку належить до сфери виключних управлінських повноважень відповідача.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, у межах позовних вимог (частина друга стаття 9 Кодексу адміністративного судочинства України).

Однак, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Враховуючи викладене, суд вказує, що за відсутності рішення про державну реєстрацію потужності, прийнятого керівником відповідача за результатами повного та всебічного розгляду заяви позивача від 18.03.2020, позовна вимога про зобов`язання відповідача провести державну реєстрацію потужності не може бути задоволена.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України , суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Беручи до уваги наведене, з метою забезпечення ефективного захисту прав позивача у спірних відносинах, слід вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про державну реєстрацію потужності з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

З огляду на викладене, суд вбачає підстави для часткового задоволення адміністративного позову.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області (пр. Науки, буд.40, 6 поверх, м. Харків, 61166, код. ) про скасування рішення - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області - повідомлення про прийняття рішення щодо відмови у державній реєстрації потужності від 24.03.2020 №39.0/39.1-057/374-20.

Зобов`язати Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області повторно розглянути заяву позивача про державну реєстрацію потужності від 18.03.2020 з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

У решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок).

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 26.08.2020.

Суддя О.В. Ніколаєва