Справа № 1.380.2019.006060
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2020-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.006060 пров. № А/857/4432/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Макарика В.Я.

суддів - Бруновської Н.В., Улицького В.З.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції у Львівській області, Національної поліції України та голови Національної поліції України Клименко Ігора на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року (головуючий суддя в суді першої інстанції Костецький Н.В., м. Львів) у справі №1.380.2019.006060 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, заступника начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області Тарана Андрія, голови Національної поліції України Клименко Ігора, Національної поліції України, заступника начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області Харченко Наталії про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

18 листопада 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідачів Головного управління Національної поліції у Львівській області, заступника начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області Тарана Андрія, голови Національної поліції України Клименко Ігора, Національної поліції України, заступника начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області Харченко Наталії та просив визнати дії відповідачів 1, 2, 3, 4, 5 по наданню відповідей такими, що порушили вимоги Закону № 393, Закону № 2939, Закону № 2938 та статті 40 Конституції України - протиправними і незаконними. Визнати дії відповідачів 2, 4, 5 по наданню відповідей - правопорушеннями, пов`язаними з корупцією, діяннями, що порушують встановлені Законом № 1700 вимоги та заборони. Зобов`язати відповідача 3, 4 надати відповідь на скаргу/заяву від 03.10.2019 з посиланням на Закон та викладення мотивів.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції у Львівській області, заступника начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області Тарана Андрія, голови Національної поліції України Клименко Ігора, Національної поліції України, заступника начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області Харченко Наталії щодо надання відповідей на скаргу/заяву ОСОБА_1 від 03.10.2019. Зобов`язано Голову Національної поліції України Клименко Ігора, Національну поліцію України надати відповідь на скаргу/заяву від 03.10.2019. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржили ОСОБА_1 , Головне управління Національної поліції у Львівській області, Національна поліція України та голова Національної поліції України Клименко Ігор.

Критович І.М. вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права та без урахування всіх обставин справи, тому просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачі Головне управління Національної поліції у Львівській області, Національна поліція України, голова Національної поліції України Клименко Ігор не погоджуються з рішенням суду першої інстанції та вважають, що суд першої інстанції рішення в частині задоволення позовних вимог прийняв з порушенням норм матеріального і процесуального права та без урахування всіх обставин справи, тому просять скасувати у цій частині рішення суду першої інстанції та ухвалити нове яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 звернувся із заявою від 19.08.2019 про злочин до Головного управління Національної поліції у Львівській області 20.08.2019 (№ К-1710/оп), згідно з якою просить здійснити дії щодо внесення відомостей про кримінальне правопорушення у ЄРДР та надати витяг, здійснити дії щодо притягнення винних осіб поліції до адміністративної та кримінальної відповідальності, повідомити про вчинені дії та результати.

Згідно із скаргою/заявою про злочин від 03.10.2019 ОСОБА_1 звернувся до голови Національної поліції України Клименко Ігора, в якій просить здійснити дії щодо внесення відомостей про кримінальне правопорушення у ЄРДР та надати витяг, здійснити дії щодо притягнення винних осіб поліції до адміністративної та кримінальної відповідальності, повідомити про вчинені дії та результати.

Начальник слідчого управління заступник начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області Харченко Наталія листом від 04.11.2019 № К-381/02/16-19 повідомила позивача щодо розгляду слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у Львівській області в межах компетенції звернення ОСОБА_1 від 03.10.2019 адресоване голові Національної поліції України з приводу можливих неправомірних дій окремих працівників Головного управління Національної поліції, неналежного розгляду Галицьким відділом поліції Головного управління Національної поліції заяв щодо можливих неправомірних дій ТОВ "Елліко" та "Естейт Кепітал Груп", а також про хід досудового розслідування кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР 19.02.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 Кримінального кодексу України.

Заступник начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області Таран Андрій згідно з листом від 11.11.2019 № К-96/04/15-19 повідомив позивача про те, що у Головному управлінні Національної поліції у Львівській області розглянуто звернення ОСОБА_1 з приводу неналежного розгляду окремими працівниками Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області попередніх звернень щодо можливих неправомірних дій ПАТ "Львівобленерго", ТОВ "Еліко", ТОВ "Естейт Кепітал Груп". Роз`яснено порядок оскарження відповідно до ст. 16 Закону України "Про звернення громадян".

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон України від 02.10.1992 № 2657-XII "Про інформацію" (зі змінами станом на момент виникнення спірних правовідносин, зокрема і зі змінами внесеними Законом України № 2938-VI від 13.01.2011) регулює відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації (далі - Закону України "Про інформацію").

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від "Про інформацію" інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про інформацію" основними принципами інформаційних відносин є, зокрема, гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації.

Згідно ст. 5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про інформацію" право на інформацію забезпечується:

створенням механізму реалізації права на інформацію;

створенням можливостей для вільного доступу до статистичних даних, архівних, бібліотечних і музейних фондів, інших інформаційних банків, баз даних, інформаційних ресурсів;

обов`язком суб`єктів владних повноважень інформувати громадськість та засоби масової інформації про свою діяльність і прийняті рішення;

обов`язком суб`єктів владних повноважень визначити спеціальні підрозділи або відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації;

здійсненням державного і громадського контролю за додержанням законодавства про інформацію;

встановленням відповідальності за порушення законодавства про інформацію.

Закон України від 02.10.1996 № 393/96-ВР "Про звернення громадян" (зі змінами станом на момент виникнення спірних правовідносин) регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення (далі - Закон України "Про звернення громадян").

Відповідно ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За приписами ст. 3 Закону України "Про звернення громадян" під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про звернення громадян" звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати.

Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Згідно з ст. 7 Закону України "Про звернення громадян" звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно з ст. 16 Закону України "Про звернення громадян" скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема, об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Вказані конституційні положення, а також положення Закону України "Про звернення громадян" містять правову процедуру розгляду звернень особи, зокрема, до суб`єктів владних повноважень, яка гарантує доступ особи до інформації, обов`язок розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Правова процедура ("fair procedure" - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади.

Правова процедура встановлює межі вчинення повноважень органом публічної влади і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження таких дій особою, чиї інтереси вона зачіпає, до суду.

Встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.

Ця правова процедура спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності, складовою якої є принцип легітимних очікувань як один з елементів принципу верховенства права, тобто особа правомірно очікує отримати у передбачений законом спосіб відповідь на порушене перед суб`єктом, якому адресовано звернення, питання відповідно та у спосіб, передбачений законом.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі № 826/13000/18, постанові від 30.01.2020 у справі № 806/1959/16.

З матеріалів справи видно, що 03.10.2019 ОСОБА_1 звернувся з скаргою/заявою про злочин до голови Національної поліції України Клименко Ігоря , в якій просить здійснити дії щодо внесення відомостей про кримінальне правопорушення у ЄРДР та надати витяг, здійснити дії щодо притягнення винних осіб поліції до адміністративної та кримінальної відповідальності, повідомити про вчинені дії та результати.

Згідно зі статтею 7 вказаного Закону звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Норма про заборону направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються, носить імперативний характер.

З матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся із скаргою/заявою до голови Національної поліції України Клименко Ігоря, проте відповідь надала начальник слідчого управління заступник начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області Харченко Наталія згідно з листом від 04.11.2019 № К-381/02/16-19. Також заступник начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області Таран Андрій скерував лист ОСОБА_1 від 11.11.2019 № К-96/04/15-19.

Суд апеляційної інстанції з матеріалів справи встановив, що відповідачі діяли з порушенням вимог Закону України "Про звернення громадян", Закону України "Про інформацію" та статті 40 Конституції України, відтак дії Головного управління Національної поліції у Львівській області, заступника начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області Тарана Андрія, голови Національної поліції України Клименко Ігоря, Національної поліції України, заступника начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області Харченко Наталії є протиправними, тому як наслідок необхідно зобов`язати Голову Національної поліції України Клименко Ігоря, Національну поліцію України надати відповідь на скаргу/заяву від 03.10.2019, як передбачено ст. 15 Закону України "Про звернення громадян".

Закон України "Про доступ до публічної інформації" від 03.01.2011 № 2939-VI (зі змінами станом на момент виникнення спірних правовідносин) визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес (далі - Закон України "Про доступ до публічної інформації").

Згідно з ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

За цим визначенням можна виокремити такі ознаки публічної інформації: 1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством; 2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація; 3) така інформація знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації; 4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб`єктом владних повноважень не під час виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків; 5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб`єктом владних повноважень. У разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.03.2020 у справі № 813/3931/17.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до публічної інформації" цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Згідно із скаргою/заявою про злочин від 03.10.2019 ОСОБА_1 звернувся до голови Національної поліції України Клименко Ігоря, в якій просить здійснити дії щодо внесення відомостей про кримінальне правопорушення у ЄРДР та надати витяг, здійснити дії щодо притягнення винних осіб поліції до адміністративної та кримінальної відповідальності, повідомити про вчинені дії та результати.

Таким чином, в силу ч. 2 ст. 2 Закон України "Про доступ до публічної інформації" не поширюється на правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачами.

Щодо позовної вимоги про визнання дій відповідачів 2, 4, 5 по наданню відповідей - правопорушеннями, пов`язаними з корупцією, діяннями, що порушують встановлені Законом України "Про запобігання корупції" вимоги та заборони слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України "Про запобігання корупції" (Закон № 1700) особам, зазначеним у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, а також особам, які постійно або тимчасово обіймають посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків у юридичних особах приватного права незалежно від організаційно-правової форми, забороняється:

1) відмовляти фізичним або юридичним особам в інформації, надання якої цим фізичним або юридичним особам передбачено законом;

2) надавати несвоєчасно, недостовірну чи не в повному обсязі інформацію, яка підлягає наданню відповідно до закону.

Відповідальність за порушення вимог ст.60 Закону України "Про запобігання корупції" (Закон № 1700), передбачена ст. 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Тобто визнання дій правопорушеннями пов`язаними з корупцією, діяннями, що порушують встановлені Законом № 1700 вимоги та заборони здійснюється в порядку накладення адміністративних стягнень передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Відповідно до ч. 3 ст. 7 КУпАП застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 221 КУпАП передбачено, що судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, статтями 204-1, 204-3, 206-1, 212-2 - 212-21 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 257 КУпАП протокол про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, разом з іншими матеріалами у триденний строк з моменту його складення надсилається до місцевого загального суду за місцем вчинення такого правопорушення.

Таким чином, справи про накладення адміністративних стягнень розглядаються суддями районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів в порядку встановленому КУпАП, на підставі протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, складеного уповноваженим на це органом.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Статтею 245 КАС України визначено повноваження суду при вирішенні справи.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю; тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян; примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян; примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів; затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання; затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні; затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Таким чином, адміністративний суд, суд зважаючи на повноваження визначені ч. 2 ст. 245 КАС України, не може визнати дії відповідачів 2, 4, 5 по наданню відповідей - правопорушеннями, пов`язаними з корупцією, діяннями, що порушують встановлені Законом України "Про запобігання корупції" вимоги та заборони.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні позовної вимоги про визнання дій відповідачів 2, 4, 5 по наданню відповідей - правопорушеннями, пов`язаними з корупцією, діяннями, що порушують встановлені Законом України "Про запобігання корупції" вимоги та заборони суд першої інстанції правомірно відмовив.

Щодо клопотання апелянта ОСОБА_1 , зазначеного у апеляційній скарзі, про винесення окремої ухвали на підставі п. 1, 2 ст. 249 КАС України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Згідно вказаної норми постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду, а тому є диспозитивним правом суду, яке може використовуватись в залежності від наявності об`єктивних підстав.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачами дотримані не були, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 243, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції у Львівській області, Національної поліції України та голови Національної поліції України Клименко Ігора залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року у справі №1.380.2019.006060 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України

Головуючий суддя В. Я. Макарик
судді Н. В. Бруновська
В. З. Улицький