Справа № 160/6291/20
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2020-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 серпня 2020 року Справа № 160/6291/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юхно І.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії, -
10.06.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, що полягає в невиконанні рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року у справі 160/8929/18.
- зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області скасувати суму нарахувань ОСОБА_1 по єдиному соціальному внеску у розмірі 8 474, 40 грн. (вісім тисяч чотириста сімдесят чотири гривні, 40 коп.).
- зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області здійснити коригування особового рахунку ОСОБА_1 шляхом виключення з особового рахунку платника податків нарахувань зі сплати єдиного соціального внеску у сумі 8 474,40 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.06.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Розгляд справи по суті вирішено розпочати з 15.07.2020 року.
Про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) сторони повідомленні відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), що підтверджується матеріалами справи.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
З 25.11.2008 року позивач отримує пенсію за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серія НОМЕР_1 , отже, є звільнений від сплати єдиного соціального внеску.
Судом також встановлено, що 08.10.2018 року позивачем було подано лист до ГУ ДФС у Дніпропетровській області, в якому позивач просив визнати звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, як таким що подано помилково.
Не погоджуючись з винесеною вимогою, позивач оскаржив її до суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.01.2019 року по справі №160/8929/18 позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії було задоволено частково, а саме: визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (вул.Сімферопольська, буд.17а, м.Дніпро, Дніпропетровська область, 49600; ) про сплату боргу (недоїмки) від 14.08.2018 року № Ф-14906-17. У задоволенні решти позову відмовлено.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.04.2019 року апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.01.2019 року у справі №160/8929/18 повернуто заявнику.

Під час розгляду справи №160/8929/18 судом відмовлено у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача скасувати реєстрацію податкового звіту в реєстрі застрахованих осіб, а саме «Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску» від 11.01.2018 року №3 з додатками, як поданого помилково, оскільки як зазначено в рішенні суду: судом захищено права позивача шляхом визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДФС у Дніпропетровській області про сплату боргу від 14.08.2018 року № Ф-14906-17.

05.01.2020 року позивач звернувся до ГУ ДПС у Дніпропетровській області із заявою про скасування нарахування суми боргу з єдиного внеску у розмірі 8474,40 грн.

Листом від 28.01.2020 року №9235/10/04-36-58-40-19 ГУ ДПС у Дніпропетровській області повідомило позивача про те, що станом на 27.01.2020 року поданий позивачем «Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску» від 11.01.2018 року №3 з додатками в реєстрі застрахованих осіб є актуальним.

31.01.2020 року та 07.02.2020 року позивач повторно звернувся до ГУ ДПС у Дніпропетровській області із заявами про скасування нарахування суми боргу з єдиного внеску у розмірі 8474,40 грн.

Листом від 27.03.2020 року №32751/10/04-36-58-40-21 ГУ ДПС у Дніпропетровській області повідомило позивача про те, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.01.2019 року №160/8929/18 вимога від 14.08.2018 року №Ф-14906-17 скасована. Також, зазначено, що скасування вимоги не скасовує суму недоїмки по суті.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо нездійснення скасування суми нарахувань ОСОБА_1 по єдиному соціальному внеску у розмірі 8 474, 40 грн., позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Згідно ст. 19-1 ПК України контролюючі органи виконують, окрім іншого, такі функції: здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів; контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів; забезпечують ведення обліку податків, зборів, платежів; організовують інформаційно-аналітичне забезпечення та автоматизацію процесів адміністрування.

Пунктом61.1ст.61 ПК України визначено, що податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю є, крім іншого, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів (пп.62.1.2п.62.1ст.62 ПК України).

Відповідно до ст. 71 ПК України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Згідно пп.72.1.1.1пп.72.1.1п.72.1ст.72 ПК України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла від платників податків та податкових агентів, зокрема інформація, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, звітах про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної п.133.4ст.133цьогоКодексу, інших звітних документах.

Приписами п.74.1ст.74 ПК України передбачено, що податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів.

З метою ведення оперативного обліку платежів до бюджету наказом Міністерства фінансів від 7 квітня 2016 року № 422, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 травня 2016 року за № 751/28881, затверджено Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Порядок № 422).

Відповідно до п. 2 вказаного Порядку інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами; оперативний облік - процес відображення, систематизації та узагальнення первинних показників через їх перетворення в облікові показники в ІКП.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДПС в інформаційній системі органів ДПС.

Згідно п. 1 розділу ІІ Порядку № 422 з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.

Порядок відображення сум заборгованості за результатами адміністративного або судового оскарження передбачений главою 9 розділу ІV Порядку №422.

Пунктом 2 глави 9 розділу ІV Порядку №422 передбачено, що інформація щодо початку/продовження та результатів адміністративного або судового оскарження податкового повідомлення-рішення вноситься до підсистеми, що забезпечує облік платежів, працівником структурного підрозділу органу ДФС, яким податкове повідомлення-рішення було сформовано, на підставі документів, зазначених у розділі VII цього Порядку (заяви - оскарження податкового повідомлення-рішення, ухвали суду про відкриття провадження, рішення про результати розгляду скарги (заяви), рішення суду, прийнятого по суті), протягом 3-ох днів з дати отримання такого документа.

На підставі інформації про початок/продовження у законодавчо встановлені строки процедури адміністративного оскарження (скарга (заява) платника податків) або про початок/продовження процедури судового оскарження нарахована сума податків вважається неузгодженою, а в ІКП відображаються облікові показники (операції) щодо її виключення.

За результатами адміністративного або судового оскарження:

при частковому скасуванні сум формується нове повідомлення-рішення на суму, що залишилась;

при збільшенні донарахованої суми формується повідомлення-рішення на суму збільшення без анулювання первинного документа та вручається платнику податків (вноситься дата вручення до інформаційної системи органів ДФС та виконуються процеси, описані у главі 8 цього розділу).

У разі якщо за результатами адміністративного оскарження нарахована сума податку у повному обсязі підтверджується, та якщо з урахуванням законодавчо встановлених строків вона вважається узгодженою, то в ІКП відображаються облікові показники (операції) щодо її поновлення.

У разі якщо за результатами судового оскарження (рішення суду, прийняте по суті) нарахована сума податку у повному обсязі підтверджується, та якщо з урахуванням законодавчо встановлених строків вона вважається узгодженою, то в ІКП відображаються облікові показники (операції) щодо поновлення такої суми.

У разі якщо за результатами судового оскарження нарахована сума у повному обсязі скасовується, то в ІКП відображення облікових показників щодо поновлення такої суми не проводиться.

Відповідно до п.60.1 ст. 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо:

60.1.1. сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення;

60.1.2. контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу;

60.1.3. контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі;

60.1.4. рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі;

60.1.5. рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

Відповідно до п. 60.5 ст. 60 Податкового кодексу України у випадках, визначених підпунктом 60.1.4 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними у день набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Згідно з п.п. 21.1.2 п. 21.1 ст. 21 Податкового кодексу України посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані: забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій.

З аналізу наведених норм, судом встановлено, що у випадку скасування в судовому порядку податкової вимоги, така податкова вимога вважається відкликаною.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.01.2019 року по справі №160/8929/18 встановлено відсутність підстав у контролюючого органу для нарахування позивачу сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зокрема, в рішенні суду зазначено, що:

- твердження відповідача відносно того, що позивачем добровільно подано звіт ЄСВ за 2017 рік, тому він вважається платником єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, суд вважає помилковими. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їхньої добровільної участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування;

- так, добровільна участь особи, яка виявили бажання бути платниками єдиного внеску, передбачає собою укладення договору на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування;

- оскільки в матеріалах справи відсутній договір про добровільну участь позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, помилкова подача позивачем звіту за 2017 рік не свідчить про його добровільну участь у системі страхування;

- відповідачем не надано суду жодних заяв поданих позивачем до контролюючого органу про добровільну участь зі сплати ЄСВ, отже, позивач не виявляв бажання сплачувати ЄСВ, тому, суд вважає, що подані звіти, не можуть бути підставою для нарахування податковим органом зобов`язання, від якого позивач звільнений;

- аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі № 806/1575/16;

- враховуючи вищевикладене, суд вважає, що винесена ГУ ДФС у Дніпропетровській області 14 серпня 2018 року вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-14906-17, якою відповідач вимагає сплатити позивача недоїмку в сумі 8 474,40 грн. є такою, що не відповідає положенням чинного законодавства України, тому підлягає визнанню протиправною та скасуванню, отже, в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Таким чином, судом у рішенні від 24.01.2019 року по справі №160/8929/18 встановлено не лише протиправність податкової вимоги у зв`язку з процедурою її прийняття, а протиправність податкової вимоги у зв`язку з відсутністю підстав для нарахування позивачу сум єдиного внеску у розмірі 8474,40 грн.

Відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки рішенням суду, що набрало законної сили, встановлено протиправність нарахування позивачу сум єдиного внеску у розмірі 8474,40 грн. вимогою №Ф-14906-17 від 14.08.2018 року, то суд вважає, що відповідачем на виконання рішення суду про скасування такої вимоги мали бути здійснені заходи щодо коригування в базі даних заборгованості з єдиного внеску позивача в сторону зменшення на суму 8474,40 грн.

Оскільки відповідні дії вчинені відповідачем не були, суд приходить до висновку про неналежне виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.01.2019 року по справі №160/8929/18.

Конституційний Суд України у рішенні № 18-рп/2012 від 13.12.2012 (справа № 1-26/2012) зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу № 1-7/2013 Конституційний Суд України у рішенні № 5-рп/2013 від 26.06.2013 звернув увагу, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно з положеннями статті 129 Конституції України однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

В силу наведеної норми, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди» застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі Рисовський проти України (№29979/04) висловив правову позицію, відповідно до якої принцип належного урядування, зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

Європейський суд з прав людини у справі Горнсбі проти Греції (Case of Hornsby v. Greece, Страсбург, 19.03.1997 року) наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Для цілей статті 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах Алпатов та інші проти України (заява №7321/05 та 107 інших заяв), Робота та інші проти України (заява №7158/04 та 88 інших заяв), Варава та інші проти України (заява №12405/06 та 118 інших заяв), ПМП Фея та інші проти України (заява №27617/06 та 126 інших заяв), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 124 Конституції України.

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини судом встановлено, що рішення суду має бути виконано в обов`язковому порядку.

При цьому, трактування рішення суду на власний розсуд податковим органом не допускається.

Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання Головного управління ДПС у Дніпропетровській області скасувати суму нарахувань ОСОБА_1 по єдиному соціальному внеску у розмірі 8 474, 40 грн. та зобов`язання Головного управління ДПС у Дніпропетровській області здійснити коригування особового рахунку ОСОБА_1 шляхом виключення з особового рахунку платника податків нарахувань зі сплати єдиного соціального внеску у сумі 8 474,40 грн.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, що полягає в невиконанні рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року у справі 160/8929/18, суд зазначає, що порядок виконання рішення регулюється розділом ІV «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах» Кодексу адміністративного судочинства України, відповідні вимоги не підлягають розгляду в порядку нового позовного провадження, а тому звертаючись з позовом до суду з такою вимогою, позивачем обрано неналежний засіб правового захисту, а тому така вимога не підлягає задоволенню судом.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню судом.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то розподіл судових витрат за подачу позовної заяви до суду не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 9, 73-77, 139, 241-246, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-а, ) про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області скасувати суму нарахувань ОСОБА_1 по єдиному соціальному внеску у розмірі 8 474, 40 грн. (вісім тисяч чотириста сімдесят чотири гривні, 40 коп.).

Зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області здійснити коригування особового рахунку ОСОБА_1 шляхом виключення з особового рахунку платника податків нарахувань зі сплати єдиного соціального внеску у сумі 8 474,40 грн. (вісім тисяч чотириста сімдесят чотири гривні, 40 коп.).

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Юхно