Справа № 640/12391/20
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2020-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

26 серпня 2020 року м. Київ № 640/12391/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши клопотання Міністерства юстиції України про залишення частини позовних вимог без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області, Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Служби безпеки України, Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області, Міністерства юстиції України, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Голови Служби безпеки України від 23.10.2014 року № 10/12-ос в частині звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області і зарахування у розпорядження по посаді першого заступника начальника управління на підставі підпункту «б» пункту 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України;

- визнати протиправним та скасувати наказ Голови Служби безпеки України від 31.12.2015 року № 1489-ос в частині зарахування ОСОБА_1 в розпорядження начальника Управління СБУ в Івано-Франківській області за підпунктом «ж» пункту 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України (у зв`язку із застосуванням до військовослужбовця заборон, передбачених Законом України «Про очищення влади»);

- визнати протиправним та скасувати наказ Голови Служби безпеки України від 24.042020 № 532-ОС/дск в частині звільнення з військової служби ОСОБА_1 з дня виключення із списків особового складу за підпунктом «а» пункту 61та підпунктом «з» (у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частинами 3 та 4 ст. 1 Закону України «Про очищення влади») пункту 2 ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас Служби безпеки України;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області від 07.05.2020 року № 69-ос/дск в частині виключення із списків особового складу Управління СБУ в Івано-Франківській області ОСОБА_1 з 07.05.2020 року;

- зобов`язати Службу безпеки України поінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей, викладених в листі від 25.10.2014 року № 11/7138. Про застосування до ОСОБА_1 заборон, передюачених ч. 3 або 4 ст. 1 Закону України «Про очищення влади»;

- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства юстиції України про внесення 28.10.2014 року відомостей про особу ОСОБА_1 в Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади»;

- зобов`язати Міністерство юстиції України вилучити відомості про особу ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади»;

- поновити ОСОБА_1 на військовій службі в Службі безпеки України з 07.05.2020 року та на посаді першого заступника начальника Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області з 23.10.2014 року і допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на військовій службі та на посаді.

Ухвалою суду від 17.06.2020 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з даним позовом та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

15 липня 2020року до суду надійшло клопотання Міністерства юстиції України про залишення позову без розгляду у частині окремих позовних вимог, а саме в частині визнання протиправними та скасування наказів Голови Служби безпеки України від 23.10.2014 року № 10/12-ос, від 31.12.2015 року № 1489-ос та рішення Міністерства юстиції України про внесення 28.10.2014 року відомостей про позивача в Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади».

Клопотання обґрунтоване тим, що позивач мав можливість дізнатись про своє звільнення на підставі положень Закону України «Про очищення влади», як із преамбули оскаржуваних наказів, так із змісту листів Управління СБУ в Івано-Франківській області від 14.05.2017 року № 60/11-5611 та 24.05.2017 року, а тому відповідні позовні вимоги заявлено поза межами строку звернення до суду, встановленого статтею 122 КАС України.

Таким чином, зазначенні позовні вимоги повинні бути залишені без розгляду, у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

Вирішуючи клопотання Міністерства юстиції України про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог, суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Як вбачається із матеріалів справи позивачем разом з позовною заявою було подано заяву про поновлення строку звернення до суду та визнання поважними причин пропуску строку з даним позовом, в обґрунтування якої зазначено, що оскаржувані накази від 23.10.2014 року, 28.10.2014 року та 31.12.2015 року не порушували права позивача до моменту прийняття наказу про звільнення останнього зі служби у травні 2020 року.

Виходячи з вищезазначеного, судом поновлено позивачу строк звернення до суду з даним позовом, оскільки такий строк повинен обчислюватись із моменту коли особа дізнався про порушення своїх прав.

Разом з цим, згідно з ч. 4 ст. 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Звертаючись до суду з клопотанням про залишення без розгляду частини позовних вимог ОСОБА_1 , Міністерство юстиції України зазначає про обізнаність позивача про прийняття оскаржуваних наказів та застосування до нього заборон передбачених Законом України «Про очищення влади», проте в таких твердженнях не зазначено конкретної дати, з якими міністерство пов`язує початок перебігу строку звернення до суду з цим позовом.

До того ж, зазначенні доводи Міністерства юстиції України не підтвердженні жодними доказами з яких можливо встановити дату коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, тобто не доведено передчасність висновку суду про поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду та неповажність зазначених позивачем підстав для поновлення такого строку.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами ст. 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини, яку він викладає у своїх рішеннях.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення ст. 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. France Європейський суд зазначив, що ст. 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

При цьому, як випливає з рішення Європейського суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, як свідчить позиція Європейського суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Суд зазначає, що правова природа строку звернення до суду, дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Зміст принципу правової визначеності розкрито у ряді рішень Конституційного Суду України. Зокрема, у Рішенні від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 Конституційний Суд України звернув увагу на правову визначеність як елемент верховенства права, зазначивши, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини і громадянина та втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дозволять особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Проаналізувавши наведені сторонами у своїх заявах доводи, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд вважає, відсутніми підстави для задоволення клопотання Мінюсту про залишення позову без розгляду згідно з п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України та на підставі ч. 3 та ч. 4 ст. 123 КАС України.

Керуючись статтями 123, 240, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання Міністерства юстиції України про залишення частини позовних вимог без розгляду.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала окремо не оскаржується. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя В.І. Келеберда