Справа № 520/7121/2020
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2020-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2020 р. № 520/7121/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Заічко О.В.,

при секретареві судового засідання - Борисюк Р.Р.,

за участі: представника позивача - Лагус М. В.,

представника відповідача - Лиски К. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " Алькузін груп" до Головного управління Держпраці у Харківській області про визнання протиправними та скасування припису і постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Алькузін груп», звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень №ХК7092/286/5НД/АВ/П від 28.12.2019 року; визнати протиправною та скасувати постанову про накладення на нього штрафу уповноваженими посадовими особами №ХК7092/286/5НД/АВ/П/ТД-ФС від 05.02.2020 року у розмірі 375570 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що не погоджується з оскаржуваними рішеннями, прийнятими на підставі висновків акту інспекційного відвідування, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Позивач вважає, що відповідачем безпідставно притягнуто його до відповідальності та застосовано штраф за відсутності об`єктивних підстав для його застосування.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов, просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити з огляду на доводи наданого суду відзиву на позов в контексті того, що в ході інспекційного відвідування позивача було встановлено фактичний допуск трьох працівників без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення Державної фіскальної служби, що підтверджується відповідними доказами. Крім того, відповідач посилається на правомірність застосування відносно позивача відповідного штрафу. Таким чином, відповідач вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що на підставі наказу про проведення заходу державного контролю Товариства з обмеженою відповідальністю «Алькузін груп» від 01.11.209 року №2030 (а.с. 44-45), направлення від 01.11.2019 року №02.03-03/3325 на проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування (а.с. 46-47), Головним управлінням Держпраці у Харківській області було здійснено інспекційне відвідування Товариства з обмеженою відповідальністю «Алькузін груп» (далі - ТОВ «Алькузін груп»), за результатами якого складено акт інспекційного відвідування №ХК7092/286/5НД/АВ/П від 28.12.2019 року (а.с. 10-17).

Висновками вказаного акту встановлено порушення ТОВ «Алькузін груп» частини 3 статті 24 КЗпП України, а саме: допуск трьох працівників без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.

За результатами інспекційного відвідування Головним управлінням Держпраці у Харківській області було складено припис про усунення виявлених порушень №ХК7092/286/5НД/АВ/П від 28.12.2019 року, а саме: усунення порушень ч. 3 ст.24 Кодексу законів про працю України, зі строком усунення - до 28.01.2020 р. (а.с. 24-25).

Акт інспекційного відвідування №ХК7092/286/5НД/АВ/П від 28.12.2019 року та припис про усунення виявлених порушень №ХК7092/286/5НД/АВ/П від 28.12.2019 року у зв`язку з неможливістю особистого вручення направлено засобами поштового зв`язку 02.01.2020 року, що не заперечується позивачем.

Не погодившись з вказаними висновками акту, позивач подав свої зауваження від 20.01.2020 року (а.с. 18-20), на які відповідач листом №27/779/02.02/02-10/779 від 22.01.2020 року (а.с. 21-23) залишив без змін висновки акту інспекційного відвідування.

На підставі висновків акту інспекційного відвідування №ХК7092/286/5НД/АВ/П від 28.12.2019 року Головним управлінням Держпраці у Харківській області винесено постанову про накладення на позивача штрафу уповноваженими посадовими особами №ХК7092/286/5НД/АВ/П/ТД-ФС від 05.02.2020 року у розмірі 375570 грн. (а.с. 26-28). Постанову направлено позивачу засобами поштового зв`язку 05.02.2020 року, що не заперечується позивачем.

Позивач, не погодившись з зазначеним приписом про усунення виявлених порушень №ХК7092/286/5НД/АВ/П від 28.12.2019 року та постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ХК7092/286/5НД/АВ/П/ТД-ФС від 05.02.2020 року, звернувся до суду за її оскарженням.

По суті позовних вимог, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, висновки інспекційного відвідування позивача щодо порушення ним частини 3 статті 24 КЗпП України, що стало підставою для прийняття оскаржуваного припису та постанови, ґрунтуються на відсутності у позивача документів, підтверджуючих факт трудових відносин з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Суд зазначає, що правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено КЗпП України.

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Визначення трудового договору міститься у частині першій статті 21 КЗпП України, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин, та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За приписами статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Частинами 1, 3 ст. 24 КЗпП України, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин, передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, нормами частин 1, 3 ст. 24 КЗпП України встановлено два окремі юридичні факти, з якими пов`язується виникнення трудових правовідносин - укладення трудового договору і фактичний допуск працівника до роботи.

За змістом ч. 2 ст. 265 КЗпП України, в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних відносин, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення.

Відтак, за правилами КЗпП України допуск працівника до роботи без укладення трудового договору забороняється і порушення цієї заборони тягне за собою відповідальність для юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують відповідну найману працю, у вигляді штрафу, в розмірі, встановленому ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

При цьому, логіко-граматичне тлумачення норми статті 24 КЗпП України дає підстави для висновку, що порушення вимог частини 3 цієї статті матиме місце за умови встановлення факту неукладення трудового договору між такою особою і працівником та/або неповідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за умови фактичного виконання працівником трудових функцій.

Зазначена позиція узгоджується з позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 24.12.2019 року по справі №540/9431/18-а.

Як вбачається з матеріалів справи, при проведенні інспекційного відвідування за фактичною адресою господарської діяльності позивача; АДРЕСА_1 , інспекторами праці зафіксовано гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В ході відвідування позивачем жодних документів з оформлення трудових відносин з вказаними особами не надавалось.

Під час судового розгляду справи вказані документи також надані не були.

Стосовно гр. ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

У судовому засіданні представник позивача посилався на те, що ОСОБА_1 не перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Алькузін груп». Під час проведення інспекційного відвідування ОСОБА_1 користувалась частиною нежитлового приміщення позивача з 11:00 по 15:00 години 04.11.2019 року на підставі договору суборенди, укладеного між ТОВ «Алькузін груп» та ОСОБА_1 , від 01.11.2019 року, що було підтверджено директором товариства ОСОБА_4 .

Під час судового розгляду справи, позивачем не доведено реальність відносин ТОВ «Алькузін груп» з ОСОБА_1 на підставі вказаного договору суборенди, не надано належних доказів щодо виконання умов вказаного договору, доказів реєстрації такого договору в податкових органах, доказів здійснення ОСОБА_1 оплати за цим договором, що також не було здійснено під час проведення інспекційного відвідування.

Стосовно гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд зазначає наступне.

В ході проведення інспекційного відвідування було встановлено, що разом з ОСОБА_1 в той же час фактично проводили майстер-клас з приготування їжі кухарі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які були одягнені у фірмовий одяг товариства з логотипом AL.CUSINE, який зображений на сайті цієї компанії.

Під час судового розгляду справи представник позивача не зміг надати пояснення з вказаного приводу.

Посилання представника позивача на те, що вказані особи за припущеннями директора ТОВ «Алькузін груп» були запрошені ОСОБА_1 до проведеного нею заходу, суд оцінює критично, оскільки із зафіксованого засобами відеотехніки матеріалу вбачається, що вказані особи виконували роботу кухарів, що підтверджується приєднаним до матеріалів справи СD-диском з відео інспекційного відвідування, як додаток до вищезазначеного акту інспекційного відвідування.

Суд зазначає, що право фіксувати інспекторами праці проведення інспекційного відвідування, у тому числі з питань виявлення неоформлених трудових відносин, засобами аудіо-, фото- та відеотехніки передбачено пунктом 10 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019р. №823.

Крім того, судом встановлено, що ТОВ «Алькузін груп» для рекламування своїх заходів використовує офіційний сайт за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1, в розділі якого «О нас» зазначені повари, які входять до команди кулінарної академії ALCUSINE, зокрема, до якої входить ОСОБА_3 .

Під час судового розгляду справи представник позивача не зміг надати пояснення з вказаного приводу.

Матеріалами справи також не підтверджено наявності між позивачем та вказаними особами будь-яких цивільно-правових відносин.

Таким чином, суд погоджується з висновками інспекційного відвідування позивача щодо порушення ним частини 3 статті 24 КЗпП України, а саме: допуск трьох працівників - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.

Стосовно застосованого штрафу оскаржуваною постановою №ХК7092/286/5НД/АВ/П/ТД-ФС від 05.02.2020 року у розмірі 375570 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавств про працю та зайнятість населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509, однією з підстав для накладення штрафів є акт, складений за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників.

Позивач посилається на внесені в ст. 265 КЗпП України зміни щодо застосування відповідальності у вигляді штрафу у разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосування попередження.

Суд зазначає, що вказані зміни до ст. 265 КЗпП України були внесені Законом України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» від 12 грудня 2019 року № 378-IX, що набрав чинності з 02.02.2020 року.

Акт інспекційного відвідування складено 28.12.2019 року - останній день інспекційного відвідування. Враховуючи вищевикладене, моментом виявлення порушення є останній день інспекційного відвідування.

Тобто, порушення позивача виявлено ще до набрання чинності вказаним Законом.

Отже, відповідачем правомірно застосовано положення ст. 265 КЗпП України, що діяли на момент виявлення порушення.

Щодо посилань позивача на ч. 1 ст. 58 Конституції України стосовно того, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, суд зазначає наступне.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.1999 року у справі №1-7/99 вирішено, що положення частини першої статті 58 Конституції України про

те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем правомірно застосовано до позивача штраф оскаржуваною постановою №ХК7092/286/5НД/АВ/П/ТД-ФС від 05.02.2020 року у розмірі 375570 грн.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю " Алькузін груп" до Головного управління Держпраці у Харківській області про визнання протиправними та скасування припису і постанови - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 25 серпня 2020 року.

Суддя Заічко О.В.