Справа № 640/20595/19
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2020-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2020 року м. Київ № 640/20595/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач), в якому просить суд стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2018 року у справі №826/6866/16 в сумі 127 656,89 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2018 року №826/6866/16 задоволено частково його позов до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, зокрема: визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 20 січня 2016 року №59-о "Про звільнення" в частині звільнення ОСОБА_1 ; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника - начальника відділу організації перевірок відшкодування ПДВ управління контролю за правомірністю бюджетного відшкодування ПДВ Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві або на рівнозначній посаді з 26 січня 2016 року; стягнуто з Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на користь ОСОБА_1 розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 26 січня 2016 року по 24 травня 2018 року в сумі 224 168,58 грн. Допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді заступника начальника - начальника відділу організації перевірок відшкодування ПДВ управління контролю за правомірністю бюджетного відшкодування ПДВ Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві або на рівнозначній посаді з 26 січня 2016 року та в частині стягнення з Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на користь ОСОБА_1 розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 8 459,19 грн. В решті позовних вимог - відмовлено.

Незважаючи на те, що вказане судове рішення звернуто до негайного виконання в частині поновлення, його, позивача на посаді, наказ про виконання рішення та поновлення на посаді прийнято Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві лише 23 вересня 2019 року.

В силу норм статті 235 Кодексу законів про працю України він, позивач, має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25 травня 2018 року по 22 вересня 2019 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заперечуючи проти задоволення позову представник відповідача вказує, що ним було вжито заходи щодо добровільного виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2018 року №826/6866/16, а саме: позивачу направлялись листи з пропозицією прибути до управління по роботі з персоналом для вирішення питання щодо виконання судового рішення, які не дали бажаного результату.

У відповіді на відзив представник позивача вказує, що єдиним та можливим способом виконання судового рішення про поновлення на роботі є видання відповідного наказу.

У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача вказує, що позивачем не надано жодного належного доказу, що відповідач відмовлявся виконати судове рішення у добровільному порядку.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2018 року №826/6866/16 задоволено частково позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 20 січня 2016 року №59-о "Про звільнення" в частині звільнення ОСОБА_1 ; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника - начальника відділу організації перевірок відшкодування ПДВ управління контролю за правомірністю бюджетного відшкодування ПДВ Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві або на рівнозначній посаді з 26 січня 2016 року; стягнуто з Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на користь ОСОБА_1 розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 26 січня 2016 року по 24 травня 2018 року в сумі 224 168,58 грн. Допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді заступника начальника - начальника відділу організації перевірок відшкодування ПДВ управління контролю за правомірністю бюджетного відшкодування ПДВ Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві або на рівнозначній посаді з 26 січня 2016 року та в частині стягнення з Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на користь ОСОБА_1 розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 8459,19 грн. В решті позовних вимог - відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2018 року залишено без змін.

В подальшому, ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на вказані вище судові рішення.

Статтею 236 Кодексу законів про працю України обумовлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Суд зазначає, що відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню.

При цьому, негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Відповідно до пункту 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Підсумовуючи викладене, для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 Кодексу законів про працю України належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період

Так, наказом Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 23 вересня 2019 року №1803-о на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2018 року №826/6866/16, постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року скасовано наказ Головного Державної фіскальної служби у місті Києві від 20 січня 2016 року №59-о "Про звільнення" в частині звільнення ОСОБА_1 ; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника - начальника відділу організації перевірок відшкодування ПДВ управління контролю за правомірністю бюджетного відшкодування ПДВ Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві з 26 січня 2016 року.

Отже, період затримки виконання судового рішення в даному випадку становить з 25 травня 2018 року по 22 вересня 2019 року, тобто 332 робочі дні.

Відповідно до інформації з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків позивачу у період з 25 травня 2018 року по 22 вересня 2019 року дохід не отримував.

Порядок обчислення середнього заробітку для визначення оплати вимушеного прогулу визначений у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Згідно з пунктом 5 Порядку № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

У відповідності до пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві середньоденний заробіток позивача становить 384,51 грн, середньомісячна заробітна плата - 8 459,19 грн.

Таким чином за період затримки виконання судового рішення позивачу належить до виплати 332х384,51=127 656,89 грн.

Щодо посилання відповідача на листи, якими позивачу неодноразово пропонувалось прибути до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві для вирішення питання щодо виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2018 року №826/6866/16, суд наголошує, що, як зазначено вище, належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі є видання власником про це наказу.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем надано суду достатні документальні докази, якими підтверджується обґрунтованість позовних вимог, в той час як відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, отже судові витрати розподілу не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2.Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2018 року у справі №826/6866/16 в сумі 127 656 (сто двадцять сім тисяч шістсот п`ятдесят шість) грн 89 коп.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297, Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко