Справа № 337/1835/20
Суддя: Сидорова М. В.
Дата ухвалення: 2020-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЄУН №337/1835/20
Провадження №2-а/337/59/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді - Сидорової М.В.

за участю секретаря - Нетяги М.І.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Ями Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжя адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до командира взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Трощаненко Володимира Миколайовича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

15.05.2020р. до суду надійшов зазначений адміністративний позов, який позивач ОСОБА_1 мотивує тим, що 11.05.2020р. командиром взводу №2 роти №3 батальйону УПП в Кіровоградській області Трощаненко В.М. винесена постанова серії НК №144049 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.

Вважає вказану постанову протиправною, оскільки при її винесенні було грубо порушено його права, передбачені ст.268 КУпАП, а саме йому не надали право знайомитись з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватись юридичною допомогою адвоката. Справу безпідставно було розглянуто на місці зупинки, в той час, коли справа повинна була бути розглянута компетентною особою того підрозділу Національної поліції, юрисдикція якого поширюється на територію міста Запоріжжя, а саме Управління патрульної поліції м.Запоріжжя. Зупинення його автомобіля відбулося за відсутності підстав, передбачених ст.35 Закону України «Про національну поліцію». Частина 1 ст.126 КУпАП, за якої кваліфіковані його дії, передбачає відповідальність за відсутність страхового полісу, однак отримати такий страховий поліс він міг тільки після реєстрації автомобіля, що і розраховував зробити у звичайному режимі у квітні 2020р., але на той час всі без винятку сервісні центри МВС прийом громадян не здійснювали у зв`язку із встановленням Кабінетом Міністрів України карантину на території усієї країни.

Просить скасувати постанову серії НК №144049 від 11.05.2020р. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП відносно нього закрити.

Ухвалою суду від 18.05.2020р. вказаний позов був залишений без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків, зокрема сплати судового збору.

28.05.2020р. до суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків разом із документом про сплату судового збору,

Ухвалою суду від 28.05.2020р. позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до судового розгляду, відкрито провадження у справі, призначено судове засідання з участю сторін.

15.06.2020р. до суду від відповідача надійшов відзив на позов в якому він зазначає, що 11.05.2020р. під час патрулювання було виявлено правопорушення, а саме ОСОБА_1 , керуючи автомобілем MITSUBISHI OUTLANDER, номерний знак НОМЕР_1 , на трасі М-12 «Стритій-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка» був зупинений відповідно до п.10 ст.35 Закону України «Про національну поліцію» для перевірки як такий, що зареєстрований в іншій країні, що здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту. При перевірці документів на законну вимогу працівника поліції ОСОБА_1 не пред`явив для перевірки, зокрема поліс ОСЦВВ, чим порушив п.2.4а ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП.

Також зазначає, що позивача було належним чином повідомлено про причину зупинки, про суть правопорушення, були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, водій ОСОБА_1 своє правопорушення не заперечував. Оскільки позивач ОСОБА_1 відмовився виконати свій обов`язок пред`явити на вимогу поліцейського документи, зокрема поліс ОСЦВВ що передбачено ч.1 ст.16 Закону України «Про дорожній рух» та п.2.4 «а», 2.4 «ґ» ПДР, то відносно нього було винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу. Вважає, що його дії, як інспектора поліції в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності, були правомірними, стягнення застосовано в межах санкції ч.1 ст.126 КУпАП, уповноваженою особою з дотримання правил чинного законодавства. Просить в задоволені позову відмовити.

07.07.2020р. від позивача Степенко О.О. до суду надійшла відповідь на відзив відповідача в якому він зазначає, що відповідачем проігноровано положення Рішення КСУ №5-рп/2015 від 26.05.2015р., законних підстав для зупинки та вимоги поліцейського до водія про пред`явлення документів на транспортний засіб не було, а відеозапис, який долучений відповідачем до відзиву є недопустимим доказом, оскільки самостійне виготовлення копій файлів відеозапису нагрудної камери працівниками патрульної поліції заборонено, тому всі надані відеоматеріали не можуть вважатися законно здобутими доказами.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Яма Д.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та у відповіді на відзив. Просили позов задовольнити. Додатково представник позивача пояснив, що позивач зміг зареєструвати свій транспортний засіб лише після послаблення карантину та початку роботи сервісних центрів МВС, а саме 19.05.2020 року, і лише після цього зміг оформити поліс ОСЦВВ. Також зазначив, що одночасно з винесенням оскаржуваної постанови, працівниками поліції УПП в Кіровоградській області було винесено іншу постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення строків реєстрації транспортного засобу, яка наразі скасована в судовому порядку.

Відповідач - командир взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Трощаненко В.М. в судове засідання не прибув, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладання розгляду справи не подав, тому суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

11.05.2020р. командиром взводу №2 роти №3 батальйону УПП в Кіровоградській області старшим лейтенантом поліції Трощаненко В.М. винесена постанова серії НК №144049 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. за те, що він 11.05.2020р. о 13.00 год. на трасі М-12 «Стритій-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка» 704км+700м керував автомобілем MITSUBISHI OUTLANDER номерний знак кузова НОМЕР_1 , був зупинений відповідно до ст.35 Закону України «Про національну поліцію» та при перевірці документів не пред`явив поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.1 «ґ», п.2.4 «а» ПДР.

Вказана постанова була отримана позивачем на місці 11.05.2020р.

Позивач не погодився із зазначеним рішенням та 15.05.2020р. звернувся до суду з даним позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суд виходить з наступного.

Враховуючи вимоги ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993р. № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (далі - ПДР).

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За пунктом 1.3 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП за порушення п. 2.1. «ґ», 2.4 «а» ПДР.

Частиною 1 ст.126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п.2.1 «ґ» ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Пунктом 2.4 «а» ПДР встановлено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також, пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у ст.16 Закону України «Про дорожній рух».

Згідно з ч. 1 ст.37 «Про дорожній рух», забороняється експлуатація транспортних засобів, у випадках, передбачених законодавством, без чинного на території України поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Відповідно до ст.17.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховики зобов`язані укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір "Зелена картка") відповідно до цього Закону та чинного законодавства України.

Внутрішні договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладаються строком на один рік.

Укладення внутрішніх договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на строк менший, ніж один рік, але не менш як на 15 днів допускається виключно щодо транспортних засобів: незареєстрованих - на час до їх реєстрації, тимчасово зареєстрованих - на час до їх постійної реєстрації, зареєстрованих на території іноземних держав - на час їх перебування на території України.

Міжнародний договір "Зелена картка" може укладатися на строк 15 днів, 1 місяць, 2 місяці, 3 місяці, 4 місяці, 5 місяців, 6 місяців, 7 місяців, 8 місяців, 9 місяців, 10 місяців, 11 місяців або один рік.

Статтею 21 вказаного Закону передбачено:

21.1. З урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Стосовно транспортних засобів, які не беруть участі в дорожньому русі, укладення договору страхування є необов`язковим. Транспортний засіб має відповідати вимогам, передбаченим пунктом 1.7 статті 1 цього Закону, з моменту взяття ним участі в дорожньому русі на території України. Положення цього пункту не поширюється на осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону.

21.2. Контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.

21.3. При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

21.4. У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Згідно з ст.53 цього Закону, посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, наведеними вище нормами в імперативному порядку встановлено обов`язок водія механічного транспортного засобу мати при собі під час керування транспортним засобом та пред`являти для перевірки посадовим особам, визначеним законодавством, поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування - заборонено.

Згідно з п.1 ст.247 КпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до змісту наведеної норми доказом в справі про адміністративне правопорушення є, серед іншого, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно з ст. 70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини даної справи, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Так, факт відсутності та непред`явлення позивачем ОСОБА_1 на вимогу працівника патрульної поліції полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів під час керування 11.05.2020р. о 13.00 год. на трасі М-12 «Стритій-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка» 704км+700м автомобілем MITSUBISHI OUTLANDER, номерний знак НОМЕР_1 , останнім не заперечується як у позовній заяві, так і в судовому засіданні.

Навпаки, позивач вказує на відсутність у нього під час зупинки працівниками поліції такого полісу страхування.

Крім того, такий факт підтверджується наданим відповідачем відеозаписом на диску, який був відтворений в ході судового засідання та з якого вбачається, що під час вищевказаних подій позивачем дійсно не було надано на перевірку поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів через його відсутність.

Тому суд вважає, що такі дії позивача не відповідають вимогам п.2.1 «ґ», 2.4 «а» ПДР та містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

Доводи позивача, що він з поважних причин не мав страховий поліс, оскільки не міг зареєструвати свій транспортний засіб в зв`язку з введенням у країні карантинних заходів та не функціонуванням сервісних центрів МВС, в даному випадку є безпідставними, оскільки згідно з українським законодавством будь-який транспортний засіб підлягає обов`язковому страхуванню цивільної відповідальності автовласника. Експлуатація транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності заборонена. Відсутність постійної української реєстрації транспортного засобу не позбавляє власника обов`язку мати такий страховий поліс, зокрема короткостроковий поліс страхування «Зелена карта» - міжнародний обов`язковий вид страхування, в`їзд без якого в Україну заборонений.

Крім того, Європейським судом з прав людини у рішенні, яке ним було ухвалено 29.06.2007р. у складі Великої палати у справі "Огаллоран та Франціс проти Сполученого Королівства" зазначено, що будь-яка особа яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є такими, що потенційно може завдати серйозної шкоди, і ті хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

Щодо доводів позивача про безпідставність його зупинення поліцейським та вимоги про пред`явлення документів, суд наголошує, що обов`язковою та, водночас, достатньою умовою для наявності у співробітника відповідного органу Національної поліції права вимагати у водія пред`явлення документів, передбачених п. 2.1 ПДР, в тому числі поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є наявність законних підстав зупинки транспортного засобу.

Згідно з положеннями ст.31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких перевірка документів, опитування особи, зупинення транспортного засобу.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Як вбачається з матеріалів справи, на автомобілі марки MITSUBISНI OUTLANDER, яким керував позивач, був відсутній державний номерний знак, номер кузова - НОМЕР_1 , що свідчило про відсутність його реєстрації в Україні та/або про його реєстрацію в іншій країні.

Зважаючи на вказану обставину, суд погоджується з доводами відповідача про те, що у спірному випадку у співробітників патрульної поліції були законні підстави для зупинки цього транспортного засобу та, відповідно, перевірки наявності документів, передбачених законодавством.

Також суд вважає, що право органів Національної поліції перевіряти наявність, зокрема, поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Аналогічна позиція щодо застосування норм права викладена у постанові Верховного Суду від 16.08.2019 року у справі № 524/126/17.

Щодо доводів позивача про те, що відповідач не мав законних підстав для винесення постанови на місці зупинки, суд зазначає наступне.

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3, 5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1-126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 2 ст.258 КУпАП, передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, уповноважений орган (посадова особа) виносить постанову по справі (ст.283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення (ч.4 ст.258 КУпАП).

Аналогічні положення закріплені у п.4 розділу І, п.2 розділу ІІІ "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі", затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.15 року № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Згідно з п.2 розділу ІІІ цієї Інструкції, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Отже, посилання позивача на ст.276 КУпАП та необхідність розгляду такої справи в УПП Запорізької області за місцем його проживання є безпідставними.

Доводи позивача про порушення відповідачем процедури притягнення його до адміністративної відповідальності суд вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються наданим відповідачем відеозаписом, який свідчить про те, що позивачу, як особі, яка притягувалася до адміністративної відповідальності, були роз`яснені причина зупинки, його права, передбачені ст.268 КУпАП, можливість заявляти клопотання та користуватися послугами захисника, строк та порядок оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. При цьому позивач будь-яких клопотань не заявляв.

Наданий відповідачем диск з відеозаписом подій, які відбувались 11.05.2020 року за участю сторін, суд вважає належним та допустимим доказом у справі, оскільки він містить інформацію щодо предмета доказування, а оскаржувана постанова містить зазначення про технічний засіб, яким здійснено відеофіксацію правопорушення, а саме відеореєстратором №4683 та нагрудною камерою №00137.

При цьому суд враховує, що згідно зі ст.40 Закону України «Про національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення вказаного Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Посилання позивача, як на підставу не прийняття відеозапису у якості допустимого доказу, що виготовлення копії файлів відеозапису нагрудної камери працівникам поліції категорично заборонено, суд не приймає, оскільки процесуальне законодавство не містить зазначених вимог та передбачає подання доказів, що містять дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), вказаний запис містить необхідні данні щодо правопорушення. Положення КУпАП в частині використання відеозапису для підтвердження наявності чи відсутності складу правопорушення неконституційними не визнавались.

Отже враховуючи, що на вказаному відеозаписі зафіксовані обставини щодо досліджуваної події, суд вважає його належним та допустимим доказом, який не може не оцінюватись судом, та не братись до уваги при вирішенні даного спору.

Крім того, щодо невідповідності наданого відповідачем відеозапису Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних камер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозапису з них, яка затверджена наказом Департаменту патрульної поліції від 03.02.2016 року №100, та наказу Департаменту патрульної поліції від 24.11.2015 року №14/1 "Про порядок зберігання, використання відеозапису з відеореєстрів патрульних" суд зазначає, що наразі діє Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затверджена наказом МВС України 18.12.2018р. №1026, а наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 15.04.2016 року №625 зазначені вище накази скасовані, а тому такі доводи позивача є безпідставними.

Таким чином, аналізуючи обставини даної справи, суд приходить до висновку, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови та задоволення позову.

Відповідно до ст. 139 КАС України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.19 Конституції України, Законом України «Про Національну поліцію», ст.7, 9, 126, 245, 222, 251, 268, 276, 278, 279, 283 КУпАП, ст.2,5,9,72-79,90,242-246,262,268-272,286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до командира взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Трощаненко Володимира Миколайовича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя М.В.Сидорова