Справа № 520/5199/2020
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2020-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2020 р. справа №520/5199/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Ніколаєвої О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) 21.04.2020 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФ України у Харківській області), в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог від 11.06.2020, просить:

- визнати противоправною діяльність (бездіяльність) посадових осіб ГУ ПФ України в Харківській області, яка полягає у неналежному розгляді звернення ОСОБА_1 від 25.02.2020 та у неприйнятті заходів відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІI та Положення про Пенсійний фонд України, яке затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 р. №280.

- зобов`язати ГУ ПФ України в Харківській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію у розмірі 140% від сум грошового забезпечення, та здійснити виплату різниці недоотриманої пенсії з урахуванням виплачених сум, починаючи з моменту звільнення ОСОБА_1 на пенсію, з компенсацією за несвоєчасну виплату пенсії, згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» від 21.02.2001.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно відмовлено йому у перерахунку пенсії, оскільки разом із заявою відповідачу було надано усі необхідні документи на підтвердження наявності вислуги років. Відтак, на думку позивача, бездіяльність відповідача є протиправною та такою, що порушує його права. Зазначені обставини зумовили звернення до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи у адміністративній справі №520/5199/2020.

Цією ж ухвалою відповідачу надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня закінчення карантину встановленого постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 11.03.2020 №211.

Відповідачем 04.06.2020 до суду надано відзив на позовну заяву, згідно з яким ГУ ПФ України в Харківській області просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з тих підстав, що правові підстави для перерахунку пенсії позивачу відсутні.

Розглянувши надані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що

Позивач проходив дійсну військову службу в лавах Збройних Сил України, є пенсіонером Міністерства внутрішніх справ, перебуває на обліку у ГУ ПФ України в Харківській області як отримувач пенсії за вислугу років призначеної з 23.05.2010 згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІI.

Як вбачається з матеріалів пенсійної справи №, пенсія позивачу призначена на підставі документів, наданих ГУМВС України в Харківській області, зокрема:

- подання про призначення пенсії від 03.03.2011 3100/32582;

- заяви про призначення пенсії;

- розрахунок вислуги років;

- грошовий атестат від 05.05.2010 №51;

- довідка про призначення пенсії позивача.

Згідно подання про призначення пенсії та розрахунку вислуги років на пенсію працівника органів внутрішніх справ, станом на день звільнення позивача (30.04.2010) загальна вислуга років для призначення пенсії склала 23 роки 10 місяців 11 днів.

З протоколу призначення пенсії судом встановлено, що розмір призначеної вперше пенсії позивача станом на 23.05.2010 складав 64% грошового забезпечення, виходячи з вислуги років - 23 років.

На виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 14.03.2013 у справі №К/800/459/13 супровідним листом ГУМВ України в Харківській області від 28.05.2013 №100/32582 направлено на адресу відповідача: грошовий атестат позивача №34; копію наказу ХНУВС від 29.04.2013 №101 о/с, які були враховані при обчислені пенсії позивача.

ГУ ПФ України у Харківській області проведено перерахунок пенсії позивача з 01.06.2012, на підставі уточнень вислуги років уповноваженим органу, одночасно з цим позивачу встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 40%, що підтверджується протоколом перерахунку пенсії позивача.

Позивач 25.02.2020 письмово звернувся до відповідача з приводу перерахунку пенсії з урахуванням додаткових документів. Разом з заявою позивач надано копію постанови Вищого адміністративного суду України від 14.03.2013 у справі №К/800/459/13 та копію наказу Харківського національного університету внутрішніх справ від 11.12.2013 №299 о/с.

За результатами розгляду звернення позивача, пенсійний орган надав відповідь від 01.04.2020 №1555-1204/В-02/8-2000/20, в якій роз`яснено позивачу порядок подання та оформлення документів для перерахунку пенсії та зазначено про відсутність правових підстав для здійснення перерахунку.

Не погоджуючись з вказаною відмовою позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІI (далі по тексту - Закон України №2262-ХІI, у редакції, чинній на момент призначення пенсії) максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

Згідно вимог статті 63 Закону України №2262-ХІI перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі по тексту - Порядок №3-1).

Відповідно до пункту 23 Порядку №3-1 перерахунок раніше призначених пенсій проводиться органами, що призначають пенсії, в порядку, установленому статтею 63 Закону України №2262-ХІІ. Пенсіонери подають органам, що призначають пенсії, додаткові документи, які дають право на підвищення пенсії.

Згідно з пунктом 24 Порядку №3-1 про виникнення підстав для проведення перерахунку пенсій згідно зі статтею 63 Закону № 2262-ХІІ уповноважені структурні підрозділи зобов`язані у п`ятиденний строк після прийняття відповідного нормативно-правового акта, на підставі якого змінюється хоча б один з видів грошового забезпечення для відповідних категорій осіб, або у зв`язку з уведенням для зазначених категорій військовослужбовців нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, повідомити про це орган, що призначає пенсії. Органи, що призначають пенсії, протягом п`яти робочих днів після надходження такого повідомлення подають до відповідних уповноважених структурних підрозділів списки осіб, яким необхідно провести перерахунок пенсії (додаток 5). Після одержання списків осіб уповноважені структурні підрозділи зазначають у них зміни розмірів грошового забезпечення для перерахунку раніше призначених пенсій і в п`ятиденний строк після надходження передають їх до відповідних органів, що призначають пенсії.

Таким чином, підставою для вчинення дій, спрямованих на перерахунок раніше призначених пенсій, може бути як відповідна заява пенсіонера та додані до неї документи, так і рішення, прийняте Кабінетом Міністрів України, про що державні органи, визначені Порядком №45, повідомляють орган Пенсійного фонду.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою для перерахунку пенсії та надав додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, зокрема: копію постанови Вищого адміністративного суду України від 14.03.2013 у справі №К/800/459/13 та копію наказу Харківського національного університету внутрішніх справ від 11.12.2013 №299 о/с.

Суд не погоджується з доводами представника відповідача стосовно того, що додатковими документами, які дають право на подальше підвищення пенсії є тільки розрахунок вислуги років, обчислений на підставі рішення суду, наданого Харківським національним університетом внутрішніх справ.

Суд звертає увагу на те, що жодним нормативно-правовим актом не затверджено вичерпний перелік додаткових документів, які дають право на подальше підвищення пенсії.

Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що наказ Харківського національного університету внутрішніх справ від 11.12.2013 №299 о/с, в якому зазначено, що вислуга років позивача становить 33 роки 7 місяців 2 дні цілком можна вважати документом, який дає право на подальше підвищення пенсії позивача, оскільки вичерпного переліку додаткових документів, які дають право на подальше підвищення пенсії чинним законодавством не встановлено.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії на підставі наданих позивачем додаткових документів на підставі звернення позивача від 25.02.2020 є протиправними.

При цьому, відповідно до положень статті 51 Закону України №2262-ХІІ перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

У той же час, здійснення перерахунку на підставі додаткових документів, які дають право на подальше підвищення пенсії, належить до дискреційних повноважень відповідача. Здійснення такого обрахунку має бути здійснено відповідачем з врахуванням викладеного висновку про те, що подані позивачем документи підтверджують саме його вислугу років.

Згідно з частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру.

Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію.

Враховуючи наведене, позовні вимоги позивача у частині зобов`язання відповідача

перерахувати пенсію у розмірі 140% від сум грошового забезпечення, задоволенню не підлягають, оскільки є дискреційними повноваженнями органів Пенсійного фонду, який ще взагалі не здійснював визначення вислуги років позивача, вказаного у поданих ним документах.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, з урахуванням встановлених обставин, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії за вислугою років, з урахуванням висновків суду, зазначених у даному рішенні.

Стосовно позовних вимог позивача щодо підвищення пенсії пенсіонерам, які зазнали репресій і в подальшому були реабілітовані, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 27 Закону України №2262-ХІI усі види пенсій, що призначені відповідно до цього Закону, додатково підвищуються пенсіонерам, які зазнали репресій і в подальшому були реабілітовані, - 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача із заявою щодо підвищення пенсії пенсіонерам, які зазнали репресій і в подальшому були реабілітовані.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право на звернення до суду і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до положень частини першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Судовим розглядом справи встановлено, що позивач не звертався до відповідача із заявою про підвищення пенсії пенсіонерам, які зазнали репресій і в подальшому були реабілітовані. Рішення з приводу відмови у підвищенні пенсії пенсіонерам, які зазнали репресій позивачем та відповідачем до суду не надано, а тому суд приходить до висновку, що відсутнє порушення суб`єктом владних повноважень прав позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

У той же час, позивач просить виплатити компенсацію у тому числі на ще не виплачені суми пенсії, що не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за порушення строків виплати яких сплачується компенсація.

Оскільки право на отримання компенсації втрати частини доходів громадян у зв`язку з порушенням термінів їх виплати виникає в момент фактичної виплати таких сум, вимога позивача щодо виплати компенсації за втрату частини доходів громадян у зв`язку з порушенням термінів їх виплати щодо частини суми нарахованої пенсійним органом але фактично не сплаченої відповідачем є вимогою на майбутнє та задоволенню не підлягає, з огляду на те, що право на нарахування та виплату такої компенсації за несвоєчасну виплату зазначених сум ще не виникло, а відтак не може вважатися порушеним.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що вказана у постановах від 11 липня 2018 року по справі за № 487/6923/16-а, від 08 серпня 2019 року по справі №646/7115/17.

Водночас, позивач, звертаючись до суду із позовом, порушив питання, що стосується здійснення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, а також приписи статті 2, 3, 14 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обов`язковості судових рішень, суд не вбачає підстав для встановлення контролю за виконанням даного рішення шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання.

Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог адміністративного позову.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд , 2 поверх, м. Харків, 61022 ) про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі звернення від 25.02.2020.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.02.2020 щодо перерахунку пенсії з урахуванням висновків суду.

У задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 26.08.2020.

Суддя О.В. Ніколаєва