Справа № 308/2673/20
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2020-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/2673/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд у складі головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Химинець О.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Закарпатській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 20.08.2020 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 25.08.2020 року.

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Закарпатській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 , 01.03.2020 року о 21 годині 23 хвилин заїхав на вулицю Легоцького в м. Ужгороді на автомобілі марки SKODA FABIA д/н НОМЕР_1 та біля під`їзду № 3 здійснив зупинку для висадки пасажира, переконавшись, що не перешкоджає руху іншим транспортним засобам та проходу пішоходам, оскільки до під`їзду було більше 5 метрів. В цей момент, виїжджаючи з зеленої зони з лівої сторони перпендикулярно в його автотранспорт в`їхав автомобіль марки Опель, що спричинило пошкодження авто позивача ОСОБА_1 . Відповідно, оскільки мало місце ДТП, було викликано поліцію для здійснення фіксації ДТП.

Прибувши на місце ДТП о 21 год. 55 хв. працівниками УПП в Закарпатській області було складено протокол про адміністративне правопорушення на громадянку, яка керувала т/з Опель, що припустив зіткнення з авто, яким керував ОСОБА_1 Також інспектором взводу № 2 р. № 4 батальйону УПП в Закарпатській області Гнаткович Н.І. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДПО18 № 604842 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення із зазначенням, що ОСОБА_1 порушено п. 15.10 ПДР України та накладено штраф в сумі 255 (двісті п`ятдесят п`ять) гривень.

Позивач вважає, що винесення постанови відносно нього є абсолютно безпідставним, оскільки згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП водії транспортних засобів притягуються до адміністративної відповідальності за порушення п 15.10, де зазначено, що стоянка забороняється: в) на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м. Як зафіксовано в схемі ДТП, яка складено працівниками УПП, відстань до будинку від місця зупинки ОСОБА_1 до під`їзду № 3 становила 5,9 м, при дозволених 2 м, а тому тимчасова зупинка для висадки пасажира була дозволено відповідно до п. 15.10 ПДР України.

Позивач також вказує, що інспектором в постанові зазначено, що ОСОБА_1 порушено правила стоянки, оскільки він здійснив стоянку на тротуарі. Однак, це не відповідає обставинам справи, оскільки ОСОБА_1 не мав наміру здійснювати стоянку, а тільки зупинку для висадки пасажира. Однак, оскільки під час зупинку було здійснено ДТП, позивач змушений був зупинитись і очікувати на приїзд працівників УПП. Зазначаючи, що ОСОБА_1 порушив п. 15.10 ПДР, а саме правила стоянки, інспектор не пересвідчився яке саме порушення було здійснено і чи було таке взагалі.

На підставі викладеного, позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ДПО18 № 604842 від 01.03.2020 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 , а справу - закрити за відсутністю складу правопорушення.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.03.2020 постановлено позовну заяву залишити без руху, надано позивачеві строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.05.2020 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.05.2020 постановлено відмовити у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

26.05.2020 представником Департаменту патрульної поліції подано до суду відзив на позов про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, доходить наступного висновку.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законом України «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР).

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.03.2020 інспектором взводу № 2 р. № 4 батальйону УПП в Закарпатській області Гнаткович Н.І. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДПО18 № 604842 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у якій зазначено, що ОСОБА_1 порушено п. 15.10 ПДР України та накладено штраф в сумі 255 (двісті п`ятдесят п`ять) гривень.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Зі змісту адміністративного позову слідує, що позивач заперечує факт порушення ним правил дорожнього руху та зазначає, що здійснив зупинку з дотриманням Правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За загальними правилами статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Згідно з ч.2 ст. 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають, крім іншого, справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, частини 1, 2, 3 статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ч.4 ст.258 Кодексу України про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП відповідальність передбачена за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Так відповідно до п. 1.3. Правил дорожнього руху України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно вимог п. 15.1 Правил дорожнього руху України, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Відповідно до Правил дорожнього руху України, стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу; зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Згідно з п. 15.10 Правил дорожнього руху України, стоянка забороняється: а) у місцях, де заборонена зупинка; на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками); на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м; ближче 50 м від залізничних переїздів; поза населеними пунктами в зоні небезпечних поворотів і випуклих переломів поздовжнього профілю дороги з видимістю або оглядовістю менше 100 м хоча б в одному напрямку руху; у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів; ближче 5 м від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів, місце розміщення або облаштування яких відповідає вимогам законодавства; на газонах.

Аналізуючи п. 15.6, пп. «б» та пп. «в» п. 15.10 Правил дорожнього руху у системній взаємодії, суд дійшов висновку, що між цими нормами існує певна колізія, яку слід розтлумачити так, що стоянка легкового автомобілю на тротуарі можлива у декількох випадках:

а) у місцях, позначених дорожніми знаками 5.38, 5.39, встановленими з табличками 7.6.1, 7.6.2-7.6.5 тільки у спосіб, позначений на табличці;

б) на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 метри.

Тобто, пп. «в» слід вважати виключенням із загальної заборони, передбаченої підпунктом «б» п. 15.10 Правил дорожнього руху, рівно як і при застосуванні табличок 7.6.2, 7.6.3., 7.6.5 у місцях, позначених дорожніми знаками 5.38, 5.39. В іншому випадку пп. «в» втрачав би будь-який сенс і можливість його практичного застосування, оскільки повністю нівелювався пп. «б».

Таким чином, суд вважає, що притягнення до відповідальності за порушення пп. «б» п. 15.10 Правил дорожнього руху неможливо, якщо автомобіль було припарковано із дотриманням умов, передбачених п. «в» вказаного пункту Правил.

Отже, на думку суду, підлягає доведенню відповідачем недотримання позивачем таких умов, а саме - розташування легкового автомобілю на краю тротуару, де для руху пішоходів залишається менше двох метрів.

При чому згідно оскаржуваної постанови, в такій не вказується який саме підпункт пункту 15.10 ПДР України, було порушено позивачем, вказується про стоянку на тротуарі. При цьому, згідно долученої до матеріалів справи копії схеми ДТП від 01.03.2020 року, яку складено працівниками УПП, відстань до будинку від місця зупинки ОСОБА_1 до під`їзду № 3 становила 5,9 м., з іншого боку відстань становить 3,7 метра.

Разом з тим, вказана схема ДТП від 01.03.2020 року, яку складено працівниками УПП стосується протоколу серії ДПР 18 №366319, тобто події які фіксувались при складанні протоколу за ст. 124 КУпАП, а не складання оскаржуваної постанови.

При цьому, доказів на підтвердження такого порушення, тобто розташування легкового автомобілю на краю тротуару, де для руху пішоходів залишається менше двох метрів, відповідачем не надано.

Крім того, на думку суду, порушення правил стоянки за умов вчинення його водієм легкового автомобілю та за наявності ширини тротуару, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м, підлягає кваліфікації за пп «в» , а не п «б» п. 15.10, оскільки диспозиція норми має факультативні ознаки: воно вчиняється спеціальним суб`єктом і у відповідному місці.

У відповідності до п.11.13 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, забороняється рух транспортних засобів по тротуарам і пішохідним доріжках, крім випадків, коли вони застосовуються для виконання робіт або обслуговування торговельних та інших підприємств, розташованих безпосередньо біля цих тротуарів або доріжок, за відсутності інших під`їздів і за умови виконання вимог пунктів 26.1.-26.3 цих Правил.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху тротуар - елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном.

Відповідно до п.п.26.1, 26.3 ПДР пішоходам дозволяється рухатися у житловій та пішохідній зоні як по тротуарах, так і по проїзній частині. Пішоходи мають перевагу перед транспортними засобами, але не повинні створювати безпідставних перешкод для їхнього руху.

У пішохідну зону в`їзд дозволяється лише транспортним засобам, що обслуговують громадян і підприємства, які розташовані у зазначеній зоні, а також транспортним засобам, що належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, чи автомобілям (мотоколяскам), позначеним розпізнавальним знаком "Інвалід", якими керують водії-інваліди. Якщо до об`єктів, розташованих на цій території, є інші під`їзди, водії повинні користуватися лише ними.

Суд дослідивши матеріали справи, встановив, що відповідно до матеріалів справи, позовної заяви, відзиву відповідача, вбачається, що позивач здійснював саме зупинку автомобіля, для висадки пасажирів.

Згідно позовної заяви, позивач вказує, на те, що 01.03.2020 року заїхав на автомобілі в м. Ужгород, вул. Легоцького, №3 та здійснив зупинку для висадки пасажира, переконавшись, що не перешкоджає руху іншим транспортним засобам та проходу пішоходам, оскільки до підїзду було більше 5 метрів, в цей момент виїжджаючи з зеленої зони з лівої сторони перпендикулярно його авто, вїхав автомобіль марки Опель, вчинивши ДТП.

Таким чином, це означає, що автомобіль не здійснив стоянку, а саме припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

Вказане свідчить про невизначенність постанови та неналежне зазначення об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення.

З оглянутого судом відеозапису із нагрудного відеореєстратора інспектора патрульної поліції, вбачається, що 01.03.2020 року о 21 годині 23 хвилин на вулиці Легоцького в м. Ужгороді автомобіль марки SKODA FABIA д/н НОМЕР_1 знаходиться біля під`їзду № 3, поряд зафіксовано інший автомобіль марки Опель, які знаходяться в нерухомому стані. Фактично відбувається фіксація ДТП, під час якої позивач вказує, про зупинку автомобіля для висадки пасажира, і в цей момент автомобіль марки Опель здійснив наїзд на автомобіль позивача.

Крім того, з досліджуваного відеозапису не можливо встановити чи були взагалі роз`ясненні права позивачу передбачені КУпАП до складання оскаржуваної постанови, факт складання оскаржуваної постанови відсутній на відеозаписі. Також суд зазначає, що з постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не вбачається, що позивачу роз`яснені його права, в тому числі і передбачені ст.. 268 КУпАП про надання правової допомоги.

Таким чином, оглянувши відеозапис адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку, що вказаний запис не підтверджує наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення передбаченого п. 15.10 ПДР України, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки відповідачем не було зафіксовано факт стоянки позивачем транспортного засобу марки SKODA FABIA д/н НОМЕР_1 01.03.2020 року о 21 годині 23 хвилин на вулиці Легоцького в м. Ужгороді біля підїзду №3 на тротуарі де для руху пішоходів залишається менше 2 м.

Крім того, суд критично ставиться до наявного у матеріалах справи відеозапису, як до доказу, з огляду на те, що такий не зазначений в додатку до постанови (п. 9 постанови не містить, зазначення які матеріали додаються до постанови), отже в постанові від 01.03.2020 року не зазначено, які докази підтверджують безпосередньо факт вчинення правопорушення.

Згідно п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу та події адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину.

Статтею 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За приписами статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналіз законодавчих норм, заперечення позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення дає підстави суду дійти висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати позицію позивача, однак доказів того, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.15.10 Правил дорожнього руху суду не надано.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого а адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин, факт вчинення позивачем правопорушення, суд вважає недоведеним.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Зважаючи на той факт, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б у встановленому законом порядку підтверджували, що позивач порушив саме п. 15.10 Правил дорожнього руху, та який саме підпункт такого, що виключає в його діях об`єктивну сторону правопорушення та відповідно наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, суд вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 604842 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень, підлягає скасуванню.

Стаття 247 КУпАП визначає обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення, зокрема, згідно з п.1 ч.1 даної норми Закону провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення;

Згідно статті 1 КАС України Кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

Отже, закриття провадження у адміністративній справі може мати місце лише з підстав, визначених КАС України.

Оскільки повноваженням щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, закриття провадження у такій адміністративній справі, наділений виключно державний орган, а суд в адміністративному судочинстві лише перевіряє законність і обґрунтованість спірного рішення, та не приймає рішення замість нього, що повністю узгоджується з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року.

Закриття провадження по справі, постанова по якій прийнята в рамках іншого Закону, чинним Кодексом адміністративного судочинства не передбачено.

Статтею 245 КАС України визначені повноваження суду при вирішення справи. Зазначена норма Закону не передбачає ухвалення судом рішення про закриття провадження по справі, яка розглядалась за іншим Законом.

Згідно з приписами ст. 222 КУпАП, розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачених, зокрема, частиною 1 статті 122 КУпАП, відноситься до компетенції органів Національної поліції та не передбачає повноваження судів розглядати дані справи в розумінні глави 22 КУпАП.

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП, органи Національної поліції виносять постанову (частина 1 статті 283 КупАП). Відповідно до частини 1 статті 284 КупАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Таким чином, виключне право виносити одну із вищевказаних постанов по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 статті 122 КУпАП, належить органам Національної поліції та відноситься до дискреційних повноважень останніх.

Тому Суд, розглядаючи спір у порядку адміністративного судочинства, у справах про адміністративні правопорушення, перелік яких зазначений у статті 222 КУпАП, не вправі перебирати на себе повноваження органів Національної поліції з вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу та виносити одну з постанов, визначених статтею 284 КУпАП замість вказаного суб`єкта владних повноважень, що виключатиме втручання суду у дискреційні повноваження останнього.

Вказане знаходить своє відображення в постанові Верховного Суду від 16.07.2018 у справі №214/2517/17.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов в частині закриття провадження задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.229, 241-246, 250, 286, 293, 295 КАС України, ст. 9, 23, 30, 33, ст. 122, 257, 258, 268, 278, 280, 283 КУпАП, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Закарпатській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Постанову інспектора взводу № 2 р. № 4 батальйону УПП в Закарпатській області Гнаткович Н.І. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДПО18 № 604842 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень - скасувати.

В решті позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош