Справа № 360/2855/20
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2020-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

26 серпня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2855/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Свергун І.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об`єднання Азот" до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

27.07.2020 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об`єднання Азот" (далі - позивач, ПрАТ "Сєвєродонецьке об`єднання Азот") до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича (далі - відповідач, приватний виконавець Щербаков І.М.), в якому позивач просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Щербакова І.М. від 16.07.2020 ВП № 62597704 про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що 16.07.2020 відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62597704 з примусового виконання наказу № 913/869/14 від 21.12.2017, виданого Господарським судом Харківської області, про стягнення з позивача на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (надалі - ДК «Газ України») загальної суми у розмірі 275357631,18 грн.

Також 16.07.2020 винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця ВП № 62597704 у розмірі 27535763,11 грн.

Позивач вважає оскаржену постанову протиправною та такою, яка підлягає скасуванню, оскільки у відповідності до положень частин четвертої та п`ятої статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів» питання розміру основної винагороди приватного виконавця залежить від суми фактичної стягнутої ним суми, а не від суми, зазначеної у виконавчому документі.

За своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі.

На цей час сума заборгованості в примусовому порядку з позивача на користь ДК «Газ України» стягнута не була, а будь-які дії відповідача в межах виконавчого провадження не є належними заходами примусового виконання рішень в розумінні норм законодавства, оскільки не спричинили фактичного виконання рішення суду та стягнення заборгованості з боржника.

Тому позивач вважає, що у приватного виконавця були відсутні підстави для стягнення основної винагороди приватного виконавця, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Ухвалою суду від 30.07.2020 позов було залишено без руху для усунення недоліків. У встановлений судом строк позивачем недоліки було усунуто.

Ухвалою суду від 18.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін, із врахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, встановлених статтею 287 КАС України.

25.08.2020 від відповідача надійшли письмові пояснення (арк. спр. 44-45), в яких останній зазначив, що згідно вимог пункту 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч. 7 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Тому відповідач вважає, що винесення постанови про стягнення основної винагороди є обов`язком приватного виконавця, більше того, приватний виконавець зобов`язаний винести постанову про стягнення основної винагороди саме одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 8 розділу III «Інструкції з організації примусового виконання рішень» стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору. Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 9 розділу III «Інструкції з організації примусового виконання рішень» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Посилаючись на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.08.2020 у справі № 200/13920/19-а, відповідач вважає дії приватного виконавця щодо стягнення основної винагороди законними та обґрунтованими, а скарга подана позивачем (боржником по справі) не з метою захисту порушених прав, а лише з метою ухилення від зобов`язань за виконавчим документом та в подальшому сплати основної винагороди приватного виконавця, що в свою чергу є результатом свідомого зловживання боржником своїми процесуальними правами.

На підставі викладеного відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлені належним чином.

На підставі частини дев`ятої статті 205 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив таке.

ПрАТ "Сєвєродонецьке об`єднання Азот" (ідентифікаційний код юридичної особи 33270581) зареєстровано як юридична особа 24.12.2004 за № 0000337.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 28.11.2017, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 12.02.2016, у справі № 913/869/14 позов в частині вимог про стягнення 257096613,12 грн інфляційних втрат і 16775723,19 грн 3% річних задоволено, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об`єднання Азот" (93403, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, 5, ) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, код ЄДРПОУ 3130113,12 грн інфляційних втрат, 17933755,02 грн 3% річних, 327263,04 грн судового збору (арк. спр. 58 зв. - 65).

21.12.2017 Господарським судом Харківської області видано наказ № 913/869/14 про стягнення з ПрАТ "Сєвєродонецьке об`єднання Азот" () на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (ЄДРПОУ 3130113,12 грн інфляційних втрат, 17933755,02 грн 3% річних, 327263,04 грн судового збору (арк. спр. 55 зв.).

Наказ від 21.12.2017 № 913/869/14 перебував на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 16.07.2020 ВП № 58667721 наказ № 913/869/14 від 21.12.2017 повернуто стягувачу за його заявою. Пунктом 3 постанови встановлено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 16.07.2023 (арк. спр. 49-50).

16.07.2020 дочірня компанії "Газ України" звернулася до приватного виконавця Щербакова І.М. з заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі наказу від 21.12.2017 № 913/869/14 (арк. спр. 54-55).

Постановою приватного виконавця Щербакова І.М. від 16.07.2020 ВП № 62597704 відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу від 21.12.2017 № 913/869/14. Пунктом 3 постанови визначено стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 27535763,11 грн (арк. спр. 71).

Також 16.07.2020 приватним виконавцем Щербакова І.М. винесено постанову ВП № 62597704 про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у сумі 27535763,11 грн (арк. спр. 71).

16.07.2020 приватним виконавцем Щербаковим І.М. винесено постанову ВП № 62597704 про об`єднання виконавчих проваджень ВП № 62597669, ВП № 62597704 у зведене виконавче провадження № 62598000 (арк. спр. 76).

З матеріалів справи судом встановлено, що на момент розгляду справи з позивача борг та винагороду приватного виконавця не стягнуто.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначає стаття 287 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 02 лютого 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404) та Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі - Закон № 1403).

За визначенням статті 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1-1 частини першої статті 3 Закону № 1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі судових наказів.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина перша статті 5 Закону № 1404).

Приписами статті 26 Закону № 1404 визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкції № 512/5), вона розроблена відповідно до Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження", інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусовому виконанню підлягають виконавчі документи, визначені у статті 3 Закону. Заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа (пункт 1, 3 Розділу III Інструкції № 512/5).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною четвертою статті 27 Закону № 1404 передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частиною першою статті 42 Закон № 1404 передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону № 1404 основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Згідно з частиною першою статті 31 Закону України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон 1403) за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Відповідно до частин другої, третьої та четвертої статті 31 Закону 1403 винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частина п`ята статті 31 Закону 1403 передбачає, що якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (частина шоста статті 31 Закону 1403).

Відповідно до частини сьомої статті 31 Закону 1403 приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року № 643 «Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця» (далі - Порядок № 643).

Пунктом 4 Порядку № 643 встановлено, що фактичним виконанням вважається виконання рішення за виконавчим документом майнового характеру в повному обсязі або частково та виконавчого документа немайнового характеру в повному обсязі в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", якщо за такими документами стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Відповідно до пункту 19 Порядку № 643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

З аналізу наведених норм, враховуючи конструкцію статті 31 Закону 1403, законодавець зобов`язує приватного виконавця при відкритті виконавчого провадження прийняти постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок. При цьому основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення, в залежності від суми, стягнутої за результатами здійснення виконавчих дій, тобто виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми.

Таким чином, стягнення виконавчого збору, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов`язується з початком примусового виконання. Початок примусового виконання рішення виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

Як вже зазначено судом, основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Посилання позивача на те, що обов`язковими умовами для стягнення суми основної винагороди відповідно до приписів Закону України «Про виконавче провадження» є фактичне виконання судового рішення та вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень, є необґрунтованими, оскільки виходячи із вищенаведених положень діючого законодавства визначення суми основної винагороди, що підлягає стягненню, в постанові про відкриття виконавчого провадження є обов`язком приватного виконавця.

Оскільки на час відкриття виконавчого провадження відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у приватного виконавця були відсутні, тому приватним виконавцем правомірно одночасно з відкриттям виконавчого провадження визначено суму основної винагороди приватного виконавця, яка підлягає стягненню за умови примусового виконання виконавчого документу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 808/3791/16, від 18 жовтня 2018 року у справі № 442/2670/17, від 13 березня 2019 року у справі № 812/1413/17, від 04 серпня 2020 року у справі № 200/13920/19-а.

Посилання представника позивача на рішення Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 804/8289/16 суд вважає необґрунтованим, оскільки предметом розгляду вказаної справи були рішення державного виконавця, а не приватного виконавця.

Твердження представника позивача щодо необхідності застосовувати практику Верховного Суду викладену у постанові від 03 березня 2020 року по справі № 260/801/19, суд вважає незмістовним з урахуванням останньої практики Верховного Суду та встановлених під час судового розгляду обставин справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, відповідач, приймаючи спірну постанову про стягнення з божника основної винагороди приватного виконавця, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При вказаних обставинах, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено протиправність постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 16.07.2020 ВП № 62597704 з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, а тому, виходячи системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати, понесені позивачем, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову йому не відшкодовуються.

Керуючись статтями 2, 14, 243-246, 287, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об`єднання Азот" до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.О. Свергун