Справа № 640/10433/20
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2020-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2020 року м. Київ № 640/10433/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області

до Відділу примусового виконання рішень Управління примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

про скасування постанови про накладення штрафу у розмірі 10 200,00 грн.

В С Т А Н О В И В :

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач), в якому просить: скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 16 квітня 2020 року про накладення штрафу в розмірі 10 200,00 грн у ВП №61404914 за невиконання Управлінням виконавчого листа у справі №320/3169/19.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним станом на час прийняття оскаржуваної постанови від 16 квітня 2020 року було повідомлено про виконання рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року по справі №320/3169/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України у Київській області про зобов`язання вчинити дії, отже оскаржувана постанова від 16 квітня 2020 року винесена за відсутності підстав, визначених Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач заперечував проти задоволення позову та зазначив, що оскаржувану постанову прийнято відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 серпня 2020 року в задоволенні клопотання представника Відділу примусового виконання рішень Управління примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про залучення до участі у розгляді справи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору відмовлено.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Амброським А.В. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №320/3169/19, виданого 13 лютого 2020 року Київським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який дає право на призначення, нарахування і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, крім часу роботи на посаді судді терміном 10 років 1 місяць 6 днів, також час роботи на посаді слідчого відділу внутрішніх справ Білоцерківського району Головного управління МВС України в Київській області із 20 березня 1993 року по 26 червня 1995 року; на посаді стажиста помічника прокуратура м. Біла Церква Київської області із 26 червня 1995 року по 17 червня 1997 року; на посаді помічника прокурора м. Біла Церква Київської області із 17 червня 1997 року по 22 вересня 1998 року; на посаді старшого помічника прокурора м. Біла Церква Київської області із 22 вересня 1998 року по 17 травня 2007 року.

13 березня 2020 року на адресу позивача скеровано вимогу виконавця, якою від позивача вимагається терміново виконати вимоги вказаного вище виконавчого документа.

Листом від 13 березня 2020 року, який отримано відповідачем 19 березня 2020 року, позивач повідомив відповідача про зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який дає право на призначення, нарахування і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, крім часу роботи на посаді судді терміном 10 років 1 місяць 6 днів, також час роботи на посаді слідчого відділу внутрішніх справ Білоцерківського району Головного управління МВС України в Київській області із 20 березня 1993 року по 26 червня 1995 року; на посаді стажиста помічника прокуратура м. Біла Церква Київської області із 26 червня 1995 року по 17 червня 1997 року; на посаді помічника прокурора м. Біла Церква Київської області із 17 червня 1997 року по 22 вересня 1998 року; на посаді старшого помічника прокурора м. Біла Церква Київської області із 22 вересня 1998 року по 17 травня 2007 року та проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 88% від суддівської винагороди судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з 24 червня 2017 року та з 21 березня 2018 року - 90% від суддівської винагороди судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

25 березня 2020 року постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Амброським А.В. на позивача накладено штраф в сумі 5 100,00 грн.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Амброським А.В. від 16 квітня 2020 року на позивача повторно накладено штраф в сумі 10 200,00 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Преамбулою Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ (далі по тексту - Закон № 1404-VІІІ) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VІІІ визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною 3 статті 18 Закону №1404-VІІІ, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 63 Закону №1404-VІІІ за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону №1404-VІІІ визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, постанова про накладення штрафу виноситься державним виконавцем стосовно боржника у разі невиконання без поважних причин останнім рішення суду.

Так, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року по справі №320/3169/19 задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який дає право на призначення, нарахування і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, крім часу роботи на посаді судді терміном 10 років 1 місяць 6 днів, також час роботи на посаді слідчого відділу внутрішніх справ Білоцерківського району Головного управління МВС України в Київській області із 20 березня 1993 року по 26 червня 1995 року; на посаді стажиста помічника прокуратура м. Біла Церква Київської області із 26 червня 1995 року по 17 червня 1997 року; на посаді помічника прокурора м. Біла Церква Київської області із 17 червня 1997 року по 22 вересня 1998 року; на посаді старшого помічника прокурора м. Біла Церква Київської області із 22 вересня 1998 року по 17 травня 2007 року.

Як зазначено вище, листом від 13 березня 2020 року, який отримано відповідачем 19 березня 2020 року, позивач повідомив відповідача про зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який дає право на призначення, нарахування і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, крім часу роботи на посаді судді терміном 10 років 1 місяць 6 днів.

Матеріалами справи підтверджено, що до листа від 13 березня 2020 року позивачем було додано протокол розрахунку стажу ОСОБА_1 , яким підтверджено зарахування до стажу роботи періодів із 20 березня 1993 року по 26 червня 1995 року, із 26 червня 1995 року по 17 червня 1997 року, із 17 червня 1997 року по 22 вересня 1998 року, із 22 вересня 1998 року по 17 травня 2007 року.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позивачем виконано судове рішення про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який дає право на призначення, нарахування і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, крім часу роботи на посаді судді терміном 10 років 1 місяць 6 днів, також час роботи на посаді слідчого відділу внутрішніх справ Білоцерківського району Головного управління МВС України в Київській області із 20 березня 1993 року по 26 червня 1995 року; на посаді стажиста помічника прокуратура м. Біла Церква Київської області із 26 червня 1995 року по 17 червня 1997 року; на посаді помічника прокурора м. Біла Церква Київської області із 17 червня 1997 року по 22 вересня 1998 року; на посаді старшого помічника прокурора м. Біла Церква Київської області із 22 вересня 1998 року по 17 травня 2007 року, що підтверджено належними доказами та про що належним чином повідомлено відповідача.

Наведене вище, на думку суду, свідчить про необґрунтованість оскаржуваної постанови про накладення штрафу.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем доведено протиправність оскаржуваної постанови про накладення штрафу, в той час, як відповідачем покладений на нього обов`язок доказування не виконано, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правих підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статі 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області задовольнити.

2.Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 16 квітня 2020 року про накладення штрафу в розмірі 10 200,00 грн у ВП №61404914.

3.Стягнути на користь Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (04071, місто Київ, вулиця Ярославська, будинок 40, ) за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (03056, місто Київ, вулиця Виборзька, будинок 32, ) судовий збір в сумі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко