Справа № 240/7325/20
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2020-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
25 серпня 2020 року м. Житомир справа № 240/7325/20
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
20 травня 2020 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Міністерства оборони України, у якому просить:
- визнати протиправним пункт 15 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії з питань розгляду матеріалів пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби від 3 квітня 2020 року №5 про відмову ОСОБА_1 у наданні статусу учасника бойових дій;
- зобов`язати Міністерство оборони України надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ та Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій затвердженого наказом Міністерства оборони України від 7 травня 2015 року №200.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року відповідачем розглянуто заяву позивача про встановлення йому статусу учасника бойових дій. Однак рішенням МОУ, оформленим протоколом від 3 квітня 2020 року №5 позивачу відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій, з посиланням на відсутність інформації щодо особистої участі позивача у бойових діях чи бойовій діяльності військ, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідно до довідки у справі від 21 серпня 2020 року згідно з наказом Житомирського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року №01-55-в суддя Гурін Д.М. у період з 6 липня 2020 року до 31 липня 2020 року перебував у щорічній відпустці.
Згідно з частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.
Частиною 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
ОСОБА_1 28 жовтня 1966 року був призваний на дійсну строкову військову службу Любарським районним військовим комісаріатом Житомирської області Міністерства оборони та 26 травня 1969 року звільнений з військової служби на підставі наказу Міністра оборони від 23 травня 1969 року №90, що підтверджується військовим квитком НОМЕР_1 та довідкою Любарського районного військового комісаріату від 15 травня 2019 року №53 (а.с.11-13).
У період з 27 липня 1968 року до 5 листопада 1968 року позивач виконував обов`язки військової служби на території Чехословацької РСР в складі військової частини польова пошта НОМЕР_2 , що підтверджується архівною довідкою Федеральної Служби Охорони Російської Федерації від 31 січня 2019 року №9/20/4-56у, витягом з історичного формуляру військової частини НОМЕР_3 із супровідним листом Державної спеціальної служби зв`язку та захисту інформації України від 22 серпня 2018 року №55/01-1085, показами двох свідків ОСОБА_2 від 4 жовтня 2018 року та ОСОБА_3 від 13 серпня 2018 року (а.с.14-19).
На думку позивача, він відповідно до абзацу першого пункту 2 частини першої статті 6 Закону №3551-ХІІ, Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1994 року №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" із затвердженим переліком держав і періодів бойових дій на їх території (Чехословаччина 20 серпня 1968 року 1 січня 1969 року), від 13 січня 1995 року №16 Про застосування пункту 2 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», набув право на встановлення йому статусу учасника бойових дій на території інших держав.
11 лютого 2019 року позивач вперше звернувся до Житомирського обласного військового комісаріату через Любарський районний військовий комісаріат про встановлення йому статусу учасника бойових дій у зв`язку із його участю в бойових діях на території Чехословаччини та додав документи визначені пунктами 12, 13 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та Інструкції про порядок видачі в Міністерстві оборони України посвідчень учасника бойових дій, нагрудних знаків Ветеран війни - учасник бойових дій та листів талонів на право одержання проїзних квитків з 50-відсотковою знижкою їх вартості затвердженого наказом Міністерства оборони України від 7 травня 2015 року №200 (далі - Положення №200) (чинного на час виникнення правовідносин), що підтверджується заявою позивача до військового комісару Любарського РВК від 11 лютого 2019 року, копією списку осіб на встановлення статусу «Учасник бойових дій», особі звільненій з військової служби, яка перебувала на обліку у Любарському РВК, супровідного листа Любарського РВК від 13 лютого 2019 року №181 (а.с.22-24).
На виконання рішення Міністра оборони України від 14 січня 2019 року №693/з ІНФОРМАЦІЯ_1 направив документи позивача для розгляду по суті до Міністерства оборони України (лист Житомирського ОВК від 11 липня 2019 року №СЗ 3737 (а.с.25).
16 квітня 2019 року Міністерством оборони України повернуто документи позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо встановлення йому статусу учасника бойових дій без реалізації, оскільки вирішення порушеного позивачем питання не відноситься до компетенції комісій Міністерства оборони України з рекомендацією позивачу звернутися до міжвідомчої комісії, утвореної Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, що підтверджується листом Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 16 квітня 2019 року №226/1767 (а.с.26-27).
19 квітня 2019 року Житомирський ОВК повернув документи позивача до Любарського РВК без розгляду (лист від 19 квітня 2019 року №2039 (а.с.28).
Не погодившись із такими діями МОУ, позивач оскаржив їх до суду.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2020 року, у справі №240/9496/19 визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо повернення без розгляду заяви та документів позивача про визнання його учасником бойових дій та зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву про визнання ОСОБА_1 учасником бойових дій відповідно до Закону України "Про статус війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ та прийняти рішення згідно з Положенням про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 7 травня 2015 року №200 (а.с.29-41).

З метою забезпечення виконання зазначених судових рішень 27 січня 2020 року позивач повторно звернувся із заявою до Міністерства оборони України через Любарський районний військовий комісаріат про встановлення йому статусу учасника бойових дій у зв`язку із його участю в бойових діях на території Чехо-Словаччини та додав документи визначені пунктами 12, 13 Положення №200 (чинного на час первинного звернення до відповідача 11 лютого 2019 року), а саме: посвідчені копії: військового квитка НОМЕР_1 та обліково-послужної картки про проходження служби; архівної довідки Федеральної Служби охорони Російської Федерації від 31 січня 2019 року №9/20/4-56у та витягу із історичного формуляру військової частини НОМЕР_3 із супровідним листом Державної спеціальної служби зв`язку та захисту інформації України від 22 серпня 2018 року №55/01-1085 про участь в бойових діях; нотаріально посвідчених заяв ОСОБА_2 від 4 жовтня 2018 року та ОСОБА_3 від 13 серпня 2018 року про спільне проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_3 із позивачем та участь у бойових діях в Чехословацькій Радянській Соціалістичній Республіці в період з 27 липня 1968 року до 5 листопада 1968 року разом із позивачем із копіями їх посвідчень учасників бойових дій; зазначені вище судові рішення та інші документи, що підтверджується заявою позивача до військового комісару Любарського РВК від 27 січня 2020 року із супровідним листом Любарського РВК від 27 січня 2020 року №246 (а.с.42-43).

На виконання вказаних рішень суду відповідачем розглянуто подані позивачем документи про встановлення статусу учасника бойових дій та пунктом 15 рішення Міністерства оборони України, оформленим протоколом засідання комісії з питань розгляду матеріалів пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби від 3 квітня 2020 року №5 позивачу відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій, оскільки на думку відповідача у наданих позивачем документах відсутня інформація щодо особистої участі позивача у бойових діях чи бойової діяльності військ, а покази свідків відповідно до Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій від 30 вересня 2019 року №511 (набуло чинності з 20 грудня 2019 року) передбачені тільки для добровольців та інших осіб визначених пунктом 16 частини 1 статті 6 Закону №3551-ХІІ (а.с.44-47).

Позивач, вважаючи рішення Міністерства оборони України про відмову у наданні йому статусу учасника бойових дій протиправним та таким, що порушує його право на встановлення йому статусу учасника бойових дій, звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правовий статус ветеранів війни визначено Законом №3551-ХІІ, котрий забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Згідно зі статтею 1 Закону №3551-ХІІ, цей Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

Пунктом 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1994 року №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» затверджено перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, і періодів бойових дій на їх території.

Відповідно до вказаного Переліку Чехословаччину віднесено до держав, на території яких у період з 20 серпня 1968 року до 1 січня 1969 року проходили бойові дії.

Враховуючи зазначені норми законодавства, обов`язковою умовою для надання статусу учасника бойових дій є встановлення факту участі особи у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ на території Чехословаччини у зазначений вище період.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 травня 2014 року №21-94а14.

Проте, позивачем не було надано письмових доказів у підтвердження його особистої участі у бойових діях або в забезпеченні бойової діяльності військ (сил).

Факту проходження служби у військовій частині, яка дислокувалась на території держави, де велися бойові дії, є недостатнім, для встановлення статусу учасника бойових дій.

На підтвердження свого права на отримання статусу учасника бойових дій позивач зазначає про показання свідків - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Пункт 14 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій від 30 вересня 2019 року №511, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 5 грудня 2019 року за №1209/34180 (далі - Положення №511) передбачає, що за відсутності в особи з незалежних від неї причин необхідних документів, які підтверджують її право на отримання статусу учасника бойових дій, дозволяється брати до уваги завірені в установленому законодавством порядку показання свідків (не менше двох), які в період, що потребує підтвердження, разом із такою особою брали участь у збройній боротьбі у складі організацій, структур та формувань, зазначених у підпункті 13 пункту 13 цього Положення, та отримали статус учасника бойових дій за такий період.

У підпункті 13 пункту 13 Положення №511 обмежуються коло осіб, наділених цією можливістю до осіб, які брали участь у всіх формах збройної боротьби за незалежність України у XX столітті у складі Української повстанської армії. Української повстанчої армії отамана Тараса Боровця (Бульби) «Поліська Січ», Української народної революційної армії (УНРА), Організації народної оборони «Карпатська Січ», Української військової організації (УВО), збройних підрозділів Організації українських націоналістів і відповідно до Закону України «Про правовий статус та вшанування пам`яті борців за незалежність України у XX столітті» визнані борцями за незалежність України у XX столітті.

Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 , згодом у військовій частині НОМЕР_4 , тобто у військових формуваннях, які не передбачені підпунктом 13 пункту 13 Положення №511, тому позивач, у розумінні пункту 14 Положення №511, не відноситься до кола осіб, наділених можливістю підтвердити свою участь у бойових діях за допомогою показів свідків, а тому пункт 14 Положення №511 не може бути застосований до позивача.

Окрім того, показання свідків - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не кокретизовані, у них зазначено, що свідки "приймали участь у бойових діях в Чехословацькій ССР разом з ОСОБА_1 ", однак не вказано у який спосіб вони брали участь у бойових діях, що не дає можливості перевірити їх свідчення на відповідність вимогам пункту 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Верховним Судом у постанові від 22 січня 2019 року у справі №822/3413/17 була висловлена наступна правова позиція. Обов`язковою умовою для надання статусу учасника бойових дій є встановлення факту участі особи у бойових діях чи забезпечення бойової діяльності військ на території Чехословаччини, зазначений в постанові Кабінету Міністрів України період.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі цієї категорії у постанові від 20 травня 2014 року у справі №21- 94а14.

Судами у цій справі встановлено факт проходження позивачем військової служби в Чехословаччині в період ведення там бойових дій, однак докази безпосередньої участі позивача в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ на території Чехословаччини у вказаний період відсутні.

Одного факту проходження служби у військовій частині, яка дислокувалась на території держави, де велися бойові дії, є недостатнім, для встановлення певній особі статусу учасника бойових дій.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №824/544/16-а.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про правомірність прийняття комісією з питань розгляду матеріалів пов`язаних із визначенням учасників бойових дій МОУ рішення щодо відмови у визнанні позивача учасником бойових дій та про відповідність вказаного рішення вимогам Конституції України та законам України.

За таких обставин, оцінюючи у сукупності встановлені обставини та перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,
вирішив:
Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Міністерства оборони України (проспект Повітрофлотський, 6, м.Київ, 03168, ) про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.М. Гурін