Справа № 640/19167/20
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2020-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про забезпечення адміністративного позову

25 серпня 2020 року м. Київ № 640/19167/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви, заявника - ОСОБА_1 , відповідачі: Міністерство юстиції України, Дисциплінарна комісія приватних виконавців,

УХВАЛИВ:

Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, у якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- зупинення дії рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 12 серпня 2020 року, яке прийнято за результатами розгляду подання Міністерства юстиції України № 2597/20.5.1/32-20 від 16 липня 2020 року, про притягнення приватного виконавця ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, в частині застосування до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця строком на три місяці;

- заборони Міністерству юстиції України до вирішення справи по суті вчиняти запис в Єдиному реєстрі приватних виконавців України про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 на підставі рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 12 червня 2020 року, яке прийнято за результатами розгляду подання Міністерства юстиції України № 2597/20.5.1/32-20 від 16 липня 2020 pоку, про притягнення приватного виконавця ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Заявник вказує на очевидну протиправність спірних дій та рішень відповідачів, що полягають у грубому порушенні Конституції і законів України при їх вчиненні (прийнятті) та щодо безпідставності таких дій та рішень з огляду на норми законодавства у сфері виконавчого провадження, зокрема у частині відсутності у Дисциплінарної комісії приватних виконавців та у Міністерства юстиції України законних повноважень для вчинення дій з розгляду скарг боржників у виконавчих провадженнях з примусового виконання рішень судів в цивільних справах на процесуальні дії, бездіяльність і рішення приватного виконавця, а також по прийняттю рішень за наслідками розгляду таких скарг.

21 серпня 2020 року до Окружного адміністративного суду міста Києва від Міністерства юстиції України надійшли заперечення на заяву про забезпечення позову у яких зазначається про безпідставність заявленого способу забезпечення позову та відсутності правових підстав для його застосування.

25 серпня 2020 року до суду від заявника надійшло клопотання про приєднання до заяви про забезпечення позову копії окремої думки члена Дисциплінарної комісії приватних виконавців Соломко О.В. до рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців за результатами розгляду подання Міністерства юстиції України про притягнення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності (протокол № 36 від 12 серпня 2020 року), в якому викладена думка стосовно необґрунтованості рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 12 серпня 2020 року щодо приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1.

Розглянувши дану заяву, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі заяви ОСОБА_2 . Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 щодо здійснення виконавчого провадження № 58308342.

За результатами позапланової невиїзної перевірки складено довідку від 19 червня 2020 року, якою встановлено порушення приватним виконавцем вимог:

пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» щодо здійснення діяльності приватного виконавця з дотриманням принципів законності;

пункту 3 частини першої статті 2 Закону щодо здійснення виконавчого провадження з дотриманням засад законності;

пункту 3 частини другої статті 18 Закону щодо розгляду звернення боржника;

частини першої статті 28 Закону щодо доведення до відома боржника постанови про залучення працівників органів внутрішніх справ;

частини другої статті 39 Закону щодо строків винесення постанови про закінчення виконавчого провадження;

статті 55 Закону щодо накладення арешту на майно боржника, на яке не може бути звернено стягнення;

частини одинадцятої статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» щодо стягнення з боржника додаткових витрат виконавчого провадження;

пункту 22 розділу III Інструкції щодо зазначення в постанові про закінчення виконавчого провадження розміру авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу.

16 липня 2020 року Міністерством юстиції України складено подання №2597/20.5.1/32 про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 внаслідок порушення вимог законодавства при здійсненні виконавчого провадження № 58308342.

Листом від 06 серпня 2020 року Дисциплінарна комісія приватних виконавців повідомила заявника, що 12 серпня 2020 року об 11:00 год у режимі відеоконференцзв`язку відбудеться засідання щодо розгляду вказаного подання.

12 серпня 2020 року на засіданні Дисциплінарної комісії приватних виконавців оголошено рішення про притягнення приватного виконавця ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця строком на три місяці.

Дослідивши заяву про вжиття заходів забезпечення позову до його подання та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення.

Відповідно до частин першої - третьої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Порядок розгляду заяви про забезпечення позову визначений ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Системний аналіз вказаних вище законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо її буде прийнято на користь позивача, та недопущення подальшого порушення прав позивача під час судового розгляду.

Так, метою забезпечення адміністративного позову є захист прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів. Відтак, вжиття судом заходів забезпечення позову покликане своєчасно унеможливити настання негативних та непоправних наслідків, які можуть настати в результаті невжиття таких заходів. Тобто, невідворотність наслідків означатиме, що спірні правовідносини не зможуть існувати в майбутньому у первісному вигляді у випадку незастосування заходів забезпечення позову.

Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятими Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

За своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Отже, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову приватний виконавець Кращук Катерина Леонідівна просить суд зупинити дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 12 серпня 2020 року про притягнення її до дисциплінарної відповідальності в частині застосування дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на три місяці та заборонити Міністерству юстиції України вчиняти відповідний запис у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Згідно з положеннями статті 39 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» дисциплінарна комісія приватних виконавців утворюється при Міністерстві юстиції України для розгляду питань притягнення приватних виконавців до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків.

Дисциплінарна комісія: розглядає подання Міністерства юстиції України, Ради приватних виконавців України про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності; у разі надходження скарг на діяльність приватних виконавців направляє їх на перевірку Міністерству юстиції України чи Раді приватних виконавців України; приймає рішення на підставі подання Міністерства юстиції України чи Ради приватних виконавців України про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» дисциплінарна комісія розглядає подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності та приймає рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення протягом двох місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Згідно з частиною третьою статті 41 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення робиться запис у Єдиному реєстрі при ватних виконавців України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» до дня внесення інформації про зупинення діяльності приватного виконавця до Єдиного реєстру приватних виконавців України приватному виконавцю забороняється здійснювати діяльність приватного виконавця, крім дій, пов`язаних із передаванням виконавчих документів іншому приватному виконавцю або відповідному органу державної виконавчої служби.

Отже, внаслідок прийняття Дисциплінарною комісією приватних виконавців рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення його діяльності та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру приватних виконавців України, така особа не має права здійснювати відповідну професійну діяльність протягом установленого строку.

Так, рішенням Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 12 серпня 2020 року до приватного виконавця ОСОБА_1 застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця строком на три місяці.

Суд звертає увагу на те, що заява про забезпечення позову подана до його пред`явлення, тобто судове провадження по суті у межах спірних правовідносин ще не здійснюється.

У випадку незастосування заходів забезпечення позову, під час розгляду спору судом приватний виконавець ОСОБА_1 не здійснюватиме професійну діяльність протягом трьох місяців, що є негативним наслідком дисциплінарної відповідальності та фактичною реалізацією дисциплінарного стягнення.

У випадку задоволення позовних вимог у межах спірних правовідносин професійні права приватного виконавця ОСОБА_1 не будуть поновлені, оскільки термін зупинення діяльності закінчиться.

Суд також звертає увагу на те, що незастосування заходів забезпечення позову матиме наслідком додаткові зобов`язання приватного виконавця ОСОБА_1, які реалізуються до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

Так, відповідно до частини третьої статті 43 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» для поновлення діяльності приватного виконавця, зупиненої на підставі пункту 4 частини першої статті 42 цього Закону, приватний виконавець після закінчення строку зупинення його діяльності зобов`язаний скласти іспит у порядку, передбаченому статтею 33 цього Закону.

Отже, незастосування заходів забезпечення позову у межах спірних правовідносин нівелює ефективність судового захисту з огляду на строк розгляду справи по суті у судах першої та апеляційної інстанції, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України.

Крім того, згідно з частиною п`ятою статті 42 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» у разі зупинення діяльності приватного виконавця на підставі пунктів 4 частини першої цієї статті приватний виконавець зобов`язаний вирішити питання про його заміщення іншим приватним виконавцем.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, у приватного виконавця ОСОБА_1 перебуває на виконанні 78 виконавчих проваджень.

Так, внесення відповідного запису до Єдиного реєстру приватних виконавців України матиме наслідком фактичну передачу виконавчих проваджень іншому приватному виконавцю на час дії заходу дисциплінарної відповідальності.

Отже, незастосування заходів забезпечення позову у межах спірних правовідносин створює очевидну небезпеку та ускладнення ефективного захисту (поновлення) оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Обставинами справи підтверджується, що незалежно від результатів вирішення майбутнього спору, вжиття заходів позову до його подання щодо збереження чинною діяльності приватного виконавця та убезпечення її від зупинення не в змозі завдати істотної шкоди, тоді як зупинення такої діяльності безумовно завдає більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Застосуванням заходів забезпечення позову не буде завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти, а тому вжиття заходів забезпечення адміністративного позову буде мати наслідком виключно збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Суд звертає увагу на те, що дисциплінарне стягнення та його наслідки невідворотно будуть застосовані до приватного виконавця після набрання законної сили судовим рішенням у цій справі, якщо у задоволенні позову буде відмовлено.

Отже, забезпечення позову у даній справі не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища заявника до набрання законної сили рішенням у даній справі.

Також суд звертає увагу на те, що правомірність рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців підлягатиме дослідженню під час судового вирішення справи за позовом, з яким приватний виконавець виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 має намір звернутися.

Так, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову до його подання, суд не дає оцінки спірному рішенню: не оцінює його обґрунтованість та наявність для прийняття, не перевіряє його на відповідність критеріям, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» (Заява № 11901/02) зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У контексті наведеного суд вважає заявлені заходи забезпечення позову співмірними фактичним обставинам спірних правовідносин і, за встановлених судом обставин, дієвими та ефективними заходами забезпечення з урахуванням дотримання балансу процесуальних прав та обов`язків сторін.

Таким чином, перевіривши зазначені в заяві про забезпечення позову доводи на предмет їх відповідності вищевикладеним нормам та з`ясованим судом обставинам, а також оцінивши докази, які містяться у матеріалах справи, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість на даному етапі та про наявність підстав для її задоволення.

Керуючись положеннями статтей 150, 151, 153, 154, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви - задовольнити.

2. Зупинити дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 12 серпня 2020 року про притягнення приватного виконавця ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, в частині застосування до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця строком на три місяці - до набрання законної сили рішенням по суті спору у справі.

3. Заборонити Міністерству юстиції України до набрання законної сили рішенням по суті спору у справі вчиняти запис в Єдиному реєстрі приватних виконавців України про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 на підставі рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 12 червня 2020 року про притягнення приватного виконавця ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

4. Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надіслати заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

6. Ухвала є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення.

7. Строк пред`явлення ухвали до виконання - до 25 серпня 2023 року.

Стягувач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Боржники: Міністерство юстиції України (м. Київ, вул. Архітектора Городецького, буд. 13; ); Дисциплінарна комісія приватних виконавців (м. Київ, вул. Архітектора Городецького, буд. 13).

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, передбачені статтями 293 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя В.В. Аверкова