Справа № 420/6331/20
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2020-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6331/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (вул..Канатна,83, м.Одеса, 65012, ) про визнання протиправними та скасування наказів Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернувся ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області в якому простять:

визнати протиправними та скасувати накази ГУ Держгеокадастру в Одеській області про «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою» від 11.06.2020 за № 15-10679/13-20-СГ та № 15-10680/13-20-СГ, яким було відмовлено позивачам у наданні дозволів на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки)сільськьгосподарського призначення, державної власності, орієнтовною площею 2 га, що виділена на викопіюванні та знаходиться в районі поруч з земельними ділянками з кадастровими номерами: :01:002:0450, :01:002:0446, :01:002:0404 (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів);

зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області надати дозволи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки) сільськогосподарського призначення, державної власності, орієнтовною площею 2 га, що виділена на викопіюванні та знаходиться в районі поруч з земельними ділянками з кадастровими номерами: :01:002:0450, :01:002:0446, :01:002:0404 (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів).Витребувати від відповідача всі інші докази, які можуть стосуватись предмету спору, на які відповідач посилався при наданні відмови у виді наказу від 11.06.2020 року;

визнати протиправними та скасувати наказ ГУ Держгеокадстру в Одеській області від 29.05.2020р. №15-9712/13-20-СГ «Про проведення інвентаризації земель державної власності»;

стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів по 10 000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди;

судові витрати, в тому числі сплачений судовий збір разом із комісією та витрати на професійну правничу допомогу по даній справі стягнути з відповідача на користь позивача;

зобов`язати відповідача надати звіт про виконання рішення суду по даній справі у строки встановлені судом в порядку ст. 382 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15.05.2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,звернулась до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області з окремими клопотаннями про надання дозволів на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, державної власності, орієнтовною площею 2 га, що виділена на викопіюванні та знаходиться в районі поруч з земельними ділянками з кадастровими номерами: :01:002:0450, :01:002:0446, :01:002:0404, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів) або мотивовану відмову в наданні вказаного дозволу. Проте 11.06.2020р. Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області прийнято накази про «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою» № 15-10679/13-20-СГ та № 15-10680/13-20-СГ, відповідно до яких підставами відмови стало те, що на визначену в клопотаннях земельну ділянку, вже надано дозвіл іншій особі. На адвокатський запит представника позивачів Головне управління Держгеокадастру в Одеській області надало відповідь, що, зокрема, вказано щодо запитуваної земельної ділянки Головним управлінням надано наказ від 29.05.2020 року №15-9712/13-20-СГ «Про проведення інвентаризації земель державної власності», крім того зазначено, що розпорядником запитуваної земельної ділянки є Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, та за наявною інформацією запитувана земельна ділянка не перебуває у користуванні (власності) інших осіб і Головним управлінням не приймались накази про затвердження документацій із землеустрою та передачі запитуваної земельної ділянки у власність. За вказаних обставин позивачі звернулись до суду щодо скасування оспорюваних наказів.

Ухвалою суду від 20.07.2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.6 ст.162 КАС України).

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

15.05.2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернулась до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області з окремими клопотаннями про надання дозволів на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, державної власності, орієнтовною площею 2 га, що виділена на викопіюванні та знаходиться в районі поруч з земельними ділянками з кадастровими номерами: :01:002:0450, :01:002:0446, :01:002:0404 (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів) або мотивовану відмову в наданні в: дозволу. До заяв додано копії паспортів, ідентифікаційних кодів та графічні викопіювання.

Крім того, позивачі 15.05.2020р. направили до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області запити про доступ до публічної інформації стосовно бажаних позивачами земельних ділянок, що були виділені на викопіюванні та знаходиться в районі поруч з земельними ділянками, з кадастровими номерами: :01:002:0450, :01:002:0446, :01:002:0404, в якому просили:

1. Повідомити цільове призначення вказаної земельної ділянки, її місцезнаходження, площу.

2. Повідомити хто є розпорядником вказаної земельної ділянки.

3. Чи використовуються за цільовим призначенням?

4. Чи використовується за договорами оренди? Якщо так, то надати копії відповідних договорів з додатками?

5.Повідомити чи на вказану земельну ділянку видавалися дозволи? Якщо так то надати відповідні копії наказів.

6.Чи затверджувалася документація із землеустрою та надавалися земельні ділянки у власність? Якщо так надати відповідні копії наказів із вищевказаної земельної ділянки.

7.Чи сформована вказана земельна ділянка? Що стало підставою для формування вищевказаної земельної ділянки? Чи відкриті поземельні книги на вищевказану земельну ділянку? Надати витяг з поземельної книги?»

Головне управління Держгеокадастру в Одеській області листами №ПІ-280/0-307/0/63-20 ( ОСОБА_1 ) та №ПІ-281/0-308/0/63-20 ( ОСОБА_2 ) від 25.05.2020р. стосовно питань 1 та 7 повідомило, що за інформацією наданою Міськрайонним управлінням в Овідіопольському районі та м. Чорноморську Головного управління Держгеокадастру в Одеській області земельна ділянка, яка визначена на доданому графічному матеріалі розташована на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів) та відноситься до земель запасу сільськогосподарського призначення державної форми власності. Оскільки земельна ділянка не сформована, надати відомості про її площу не є можливим;стосовно питань 2 та 5 проінформовано, що відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України розпорядником вищезгаданої земельної ділянки є Головне управління Держгеокадастру в Одеській області. Накази про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки Головним управління Держгеокадастру в Одеській області не надавалися. Зазначено, що інформація на питання 3,4,6 в Головному управлінні Держгеокадастру в Одеській області відсутня.

15.06.2020 року позивачами подано запити про доступ до публічної інформації стосовно результатів розгляду клопотань позивачів від 15.05.2020 року.

Листом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №ПІ-345/0-376/0/63-20 від 17.06.2020р. повідомлено ОСОБА_1 , що його клопотання розглянуто Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області та надано наказ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою» № 15-10679/13-20-СГ від 11.06.2020р. Підставою відмови зазначено те, що на визначену земельну ділянку, вже надано дозвіл іншій особі.

Листом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №ПІ-344/0-375/0/63-20 від 17.06.2020р. повідомлено ОСОБА_2 , що його клопотання розглянуто Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області та надано наказ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою» № 15-10680/13-20-СГ від 11.06.2020р. Підставою відмови зазначено те, що на визначену земельну ділянку, вже надано дозвіл іншій особі.

23.06.2020 року позивачами направлено відповідачу запити про доступ до публічної інформації, в якому запитувалась наступна інформація:

1. Повідомити чи на вказану земельну ділянку видавалися дозволи? Якщо видавались, то які саме? Якщо так, то надати відповідні копії наказів та копії клопотань з додатками на підставі яких було надано відповідні дозволи.

2. Повідомити хто розпорядився вказаною ділянкою та на підставі чого.

3. Чи використовується за договорами оренди? Якщо так, то надати копії відповідних договорів з додатками?

4. Чи затверджувалася документація із землеустрою та надавалися земельні ділянки у власність? Якщо так надати відповідні копії наказів із вищевказаної земельної ділянки.

Головне управління Держгеокадастру в Одеській області листами №ПІ-364/0-395/0/63-20 ( ОСОБА_1 ) та №ПІ-363/0-396/0/63-20 ( ОСОБА_2 ) від 01.07.2020р.повідомило щодо першого питання що за результатами розгляду клопотання про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо інвентаризації земель, на запитувану позивачами земельну ділянку Головним Управлінням видано наказ від 29.05.2020 року №15-9712/13-20-СГ «Про проведення інвентаризації земель державної власності». Щодо другого питання запиту проінформовано, що відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України та Положення про Головне Управління, затвердженого наказом Держгеокадастру від 17.11.2016 №308 (у редакції відповідно до наказу Держгеокадастру від 20.02.2020 року №53), розпорядником вищезгаданої земельної ділянки є Головне управління Держгеокадастру в Одеській області. Щодо третього питання запиту надано інформацію, що за наявною інформацією запитувана земельна ділянка не перебуває у користуванні (власності) інших осіб. Щодо четвертого питання запиту вказано, що Головним управлінням не приймались накази про затвердження документацій із землеустрою та передачі запитуваної земельної ділянки у власність.

24.06.2020 року адвокатом Ковальчуком О.М. - представником позивачів направлено до відповідача адвокатські запити вих. № 0620-01, вих. № 0620-02, вих. В даних запитах була витребована інформація стосовно підстав відмов позивачам наказами від 11.06.2020 року, а саме:

1. Якій саме іншій особі та кому було на зазначену заявником земельну ділянку вже надано дозвіл?

2. Коли було надано вказаний дозвіл?

3. Чи було погоджено з Петродолинською сільською радою, на території якого знаходиться зазначена земельна ділянка (відповідно до доручення Віце-прем`єр-міністра від 08.10.2014 №37732/0/1-14? Надати копію відповідного погодження з додатками.

4.Надати копію дозволу іншій особі на зазначену заявником земельну ділянку?

5. Надати копію клопотання або заяви з додатками (в тому числі викопіювання додане до клопотання) на підставі якого на зазначену заявником земельну ділянку вже надано дозвіл іншій особі.

Листом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №29-15-0.32-7083/02-20 та №29-15-0.32-7084/02-20 від 08.07.2020р. надано відповідь на адвокатський запит, з якої вбачається, що на бажану до відведення позивачами земельну ділянку Головним управлінням надано ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» наказ від 29.05.2020 №15-9712/13-20-СГ «Про проведення інвентаризації земель державної власності». Дорученням Віце-прем`єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Гройсмана В.Б. від 08.10.2014 № 37732/0/1-14 передбачено, що під час розгляду клопотань про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності необхідно враховувати позицію органів місцевого самоврядування за місцем розташування земельних ділянок щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування. При цьому зазначаємо, що на підставі наказу Головного управління від 29.05.2020 №15-9712/13-20-СГ земельна ділянка не передається у власність або користування, а лише формується з визначенням її меж, розмірів та вноситься до Державного земельного кадастру. Тобто, відсутня необхідність погодження Головним управлінням надання вищезазначеного наказу з відповідним органом місцевого самоврядування.

24.06.2020 року адвокатом Ковальчуком О.М. - представником позивачів направлено до відповідача адвокатський запит № 0620-03, в якому просив:

1. Надати копію наказу ГУ Держгеокадастру в Одеській області про проведення інвентаризації №15-9712/13-20-СГ від 29.05.2020 року з додатками до наказу.

2. Повідомити, на підставі яких (номери, дати, хто заявник і т.д.) документів, заяв, клопотань, було прийнято вказаний наказ? Надати копії відповідних документів.

3. Повідомити з якою метою видано наказ ГУ Держгеокадастру в Одеській області про проведення інвентаризації № 15-9712/13-20-СГ від 29.05.2020 року?

4. Надати викопіювання № НВ-020 від 28.05.2020 року.

5. Надати копію заяви від 28.05.2020 року № ЗВ-020.

Листом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №29-15-0.32-7083/02-20 та №29-15-0.32-7085/02-20 від 08.07.2020р. надано копію наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №15-9712/13-20-СГ від 29.05.2020 року та зазначено, що вищезазначений наказ прийнято на підставі клопотання ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (вх. №Д-9963/0/36-20 від 27.05.2020). Надано копію клопотання та доданих до нього графічних матеріалів, на підставі якого було прийнято наказ від 29.05.2020 №15-9712/13-20-СГ. Наказ Головного управління від 29.05.2020р. №15-9712/13-20-СГ видано з метою формування земельної ділянки з визначенням її меж, розмірів та внесення до Державного земельного кадастру для її подальшого внесення до переліку земельних ділянок право оренди на які виставляється на земельні торги окремими лотами.

У клопотанні ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (вх. №Д-9963/0/36-20 від 27.05.2020) вказувалось наступне: на виконання умов договору на підготовку лотів та проведення земельних торгів № 34 від 04.03.2019 року, просимо надати наказ про надання дозволу на виготовлення технічної документацій із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 9,2421 та на територій Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (да межами населеного пункту) з метою формування земельних ділянок, як об`єктів цивільних прав із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та внесення відомостей до Державного земельного кадастру.

Відповідно до наказу від 29.05.2020 року «про проведення інвентаризації земель державної власності» було наказано «Провести інвентаризацію земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, площею 9,2421 га, з метою внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру.»

01.07.2020 року в інтересах позивачів адвокатом до відповідача та ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» було направлено окремі запити, де витребувалась копія договору на підготовку лотів та проведення земельних торгів №34 від 04.03.2019 року з додатками до нього. Від ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» відповіді одержано не було, а від ГУ Держгеокадастру в Одеській області надійшли листи від

08.07.2020 року, якими було надано копію запитуваного договору, але буз додатку до нього (додаток 1). Зі змісту даного договору не вбачається зобов`язання ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» стосовно оспорюваної земельної ділянки.

З рішеннями відповідача, наданих відповідачам у наказах про «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою» від 11.06.2020р. за № 15-10679/13-20-СГ та № 15-10680/13-20-СГ та наказі від 29.05.2020р №15-9712/13-20-СГ «Про проведення інвентаризації земель державної власності», останні не погоджуються, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону та звернулися до суду.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Частинами 2,3 ст.22 Земельного кодексу України передбачено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Пунктом «б» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно п. «б» ч.1 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст. 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до п. 6, 7, 8 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186 -1 цього Кодексу.

Таким чином, Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні такого дозволу, який розширеному тлумаченню не підлягає, а саме, невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частиною 3 ст. 136 Земельного кодексу визначено, що земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.

При цьому системний аналіз ст. 118 Земельного кодексу України дає підстави вважати, що нею встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 лютого 2018 року по справі №545/808/17

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі предметом спору є правомірність наказів відповідача, зокрема від 11.06.2020 за № 15-10679/13-20-СГ та № 15-10680/13-20-СГ про відмову у наданні позивачам дозволу на розробку землевпорядної документації щодо відведення земельної ділянки у власність в межах норм безоплатної приватизації.

А відтак, виходячи з приписів частини другої статті 2 КАС України, суд перевіряє відповідність цього індивідуального акта критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень.

Суд враховує, що частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України встановлено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а саме: надати дозвіл або відмову в наданні такого дозволу.

Так само, дана норма визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах безоплатної приватизації, при цьому зобов`язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Однак, як встановлено судом зі змісту спірного рішення, відповідач, відмовляючи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, обмежився виключно посиланням на те, що на визначену земельну ділянку вже надано дозвіл іншій особі.

Суд зауважує, що дане посилання не відповідає вимогам ст. 118 ЗК України.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішення було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття, а також надання оцінки усім фактам та обставинам, що мають значення.

З урахуванням того, що на запити позивачів від 15.05.2020р., Головне управління Держгеокадастру в Одеській області листами від 25.05.2020р. зокрема повідомило, що накази про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки Головним управління Держгеокадастру в Одеській області не надавалися. Крім того, з відповіді Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на запити позивачів від 23.06.2020 року, зокрема, вбачається, що Головним управлінням не приймались накази про затвердження документацій із землеустрою та передачі запитуваної земельної ділянки у власність.

З огляду на те, що відповідачем не надано заявнику обґрунтованих пояснень та не наведено будь-яких конкретних доводів щодо того, що обрана ним земельна ділянка через її місце розташування порушує вимоги законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, суд дійшов висновку, що прийняте відповідачем рішення не містить вмотивованої відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

За викладених обставин, відмова відповідача, оформлена наказами від 11.06.2020 за № 15-10679/13-20-СГ та № 15-10680/13-20-СГ"Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою", не ґрунтується на вимогах статті 118 Земельного кодексу України.

Відсутність належного мотивування підстав для відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою так само свідчить про невідповідність спірного рішення вимогам частини другої статті 2 КАС України.

За таких обставин, зважаючи на те, що відповідач належним чином не мотивував рішення про відмову у наданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість спірних наказів "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою", а тому їх належить визнати протиправним та скасувати, а позов в цій частині - задовольнити.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, суд враховує, що завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10.09.2019 у справі №818/985/18 та від 26.12.2019 у справі №810/637/18.

Оскільки матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про відсутність можливості та наміру у суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення з урахуванням висновків суду, суд вважає, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Наведені висновки суду відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 16.05.2019 у справі №826/9569/17, від 14.08.2019 у справі №480/4298/18, від 5.12.2019 у справі №806/2540/17, від 29.04.2020 у справі №820/4932/18 та у постанові Великої Палати від 6.11.2019 у справі №509/1350/17.

Щодо позовної вимоги щодо визнання протиправним та скасувати наказ ГУ Держгеокадстру в Одеській області від 29.05.2020р. №15-9712/13-20-СГ «Про проведення інвентаризації земель державної власності» суд дійшов висновку про відмову в задоволенні даної позовної вимоги виходячи з наступного.

З клопотань позивачів від15.05.2020 року про надання дозволів на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, державної власності, орієнтовною площею 2 га, вбачається, що обрана ними земельна ділянка знаходиться в районі поруч з земельними ділянками з кадастровими номерами: :01:002:0450, :01:002:0446, :01:002:0404 з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів). Проте до позовної заяви позивачем не додано викопіювання з кадастрової карти. З наказу ГУ Держгеокадстру в Одеській області від 29.05.2020р. №15-9712/13-20-СГ «Про проведення інвентаризації земель державної власності» вбачається, що наказано провести інвентаризацію земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області площею 9.2421 га, з метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру. Суд зазначає, що з наведеної інформації не встановлюється порушення наказом ГУ Держгеокадстру в Одеській області від 29.05.2020р. №15-9712/13-20-СГ «Про проведення інвентаризації земель державної власності» будь-яких прав позивача, оскільки сторонами по справі не надано доказів щодо того що зазначена земельна ділянка у клопотаннях позивачів та оспорюваному наказі є тотожною. З огляду на викладене відсутнє порушення наказом ГУ Держгеокадстру в Одеській області від 29.05.2020р. №15-9712/13-20-СГ «Про проведення інвентаризації земель державної власності» будь-яких прав позивачів.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної на користь кожного з позивачів у розмірі 10000 грн., суд зазначає, що вказана вимога є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Так, за змістом статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.5 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

На підставі ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.3ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як зазначено у пункті 2.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012право фізичних та юридичних осіб на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав, свобод та законних інтересів, має конституційно-правову природу і передбачено в статтях32,56,62,152 Основного Закону України.

У відповідності до пункту 3Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від31.03.1995 р.«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 5постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4зазначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, яким є ступінь вини заподіювача, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Позивач не доводив та в ході судового розгляду суд не встановлював причинно-наслідкового зв`язку між діями/бездіяльністю відповідача та наявною, на його думку, моральною шкодою.

Враховуючи те, що позивачем не було доведено заподіяння діями та бездіяльністю відповідача моральної шкоди, яка полягла у моральних стражданнях, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі десяти мінімальних заробітних плат.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v.» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 1ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч.2 ст. 382 КАС України).

Таким чином, приписами наведеної статті КАС України суду надано право, а не встановлено обов`язок зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За встановлених у даній справі обставин, не вбачається підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Щодо позовної вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

П.1 ч.3 ст.132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Так, відповідно до ч.ч.1,2 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

При цьому, даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.

Зокрема, згідно ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно ч.ч. 3, 4 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження розрахунку вартості послуг адвоката в розмірі 14900 грн. кожним з позивачів представником позивачі надано: копію договорів про надання правничої допомоги №№10/9, 10/7, описів юридичних послуг, актів приймання-передачі юридичних послуг за вказаними договорами, копію прибуткових касових ордерів.

З огляду на надані документи, враховуючи дійсні обставини справи суд приходить до висновку, що вимога про відшкодування позивачу судових витрат підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).

З огляду на викладене, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, виходив зі складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг).

При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну (правничу) допомогу суд, відповідно до положень ч.5, ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", ч.5 ст.242 КАС України враховує висновки Верховного суду щодо застосування норм права.

Так, у відповідності до висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 821/1594/17, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що компенсація таких витрат здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

Суд враховує складність розгляду саме цієї справи, заявлені позовні вимоги та їх співвідношення із заявленим розміром судових витрат, наявність сталої судової практики з розгляду такої категорії спорів, в тому числі, наявність відповідних рішень Верховного суду та те, що позов підлягає частковому задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, витрати кожного з позивачів на правову допомогу склали по 14900 грн.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи представників сторін, суд вважає заявлений представником позивача розмір витрат на правову допомогу неспівмірним зі складністю справи; часом, витраченим адвокатом; обсягом наданих послуг, ціною позову, який є позовом немайнового характеру, і значенням справи для сторони, та, з урахуванням задоволення позову, вважає достатнім і спів мірним розмір витрат правничої допомоги в сумі 3000,00 грн. кожному з позивачів.

При цьому суд враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг і своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст.75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Суд враховує ту обставину, що ухвалою суду про відкриття провадження по справі від 20.07.2020 року відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву та роз`яснення, що згідно положень ч.4 ст.159 КАС України, у разі не подання відзиву без поважних причин, суд може вважати це визнанням позову з боку відповідача.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що при прийнятті рішення суд дійшов висновку про задоволення позову, суд вважає за необхідне, з урахуванням приписів ч. 1ст. 139 КАС України, стягнути з Головного управління Держгеокадастру в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840, 80 грн. та ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 840, 80 грн.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (вул..Канатна,83, м.Одеса, 65012, ) про визнання протиправними та скасування наказів Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати накази Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (вул..Канатна,83, м.Одеса, 65012, )про «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою» від 11.06.2020 за № 15-10679/13-20-СГ та № 15-10680/13-20-СГ, яким було відмовлено ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) у наданні дозволів на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки) сільськогосподарського призначення, державної власності, орієнтовною площею 2 га, що виділена на викопіюванні та знаходиться в районі поруч з земельними ділянками з кадастровими номерами: :01:002:0450, :01:002:0446, :01:002:0404 (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів):

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області (вул..Канатна,83, м.Одеса, 65012, ) повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) від 15.05.2020р. про надання дозволів на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки) сільськогосподарського призначення, державної власності, орієнтовною площею 2 га, що виділена на викопіюванні та знаходиться в районі поруч з земельними ділянками з кадастровими номерами: :01:002:0450, :01:002:0446, :01:002:0404 (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів), з урахуванням висновків суду.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (вул..Канатна,83, м.Одеса, 65012, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (вул..Канатна,83, м.Одеса, 65012, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (вул..Канатна,83, м.Одеса, 65012, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (вул..Канатна,83, м.Одеса, 65012, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.С. Єфіменко

.