Справа № 360/2644/20
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2020-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

26 серпня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2644/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Свергун І.О., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

09.07.2020 до Луганського окружного адміністративного суду звернувся адвокат Солодовніков Олександр Петрович (далі представник позивачки) в інтересах ОСОБА_1 (далі позивачка, ОСОБА_1 ) із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить суд стягнути з відповідача середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.05.2019 по 15.06.2020 в сумі 154012,64 грн.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що 19.11.2015 позивачка уклала контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України терміном на п`ять років на посадах сержантського та старшинського складу з Луганським прикордонним загоном, який в подальшому був перейменований на « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (Військова частина НОМЕР_1 ). Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 11 липня 2016 року позивачка є учасником бойових дій.

07 травня 2019 року позивачці було надано витяг з наказу начальника 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 07 травня 2019 року № 216-ОС, згідно з яким: припинено (розірвано контракт) та звільнено з військової служби у запас Збройних сил України, виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення - старшину ОСОБА_1 (П-019084), інспектора прикордонної служби-майстра-начальника відділення управління службою відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 1 категорії (Тип Б) імені Віктора Банних, яка звільнена з військової служби за ст. 26 ч. 5 п. 2 пп. «ж» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», без права носіння військової форми одягу, та не зараховувати на службу у військовому оперативному резерві першої черги. Вислуга років на 07 травня 2019 року складає: календарна 03 роки 05 місяців 18 днів; пільгова 06 років 11 місяців 06 днів; всього 10 років 04 місяці 24 дні. Виплатити грошову компенсацію за невикористані 10 діб щорічної основної відпустки за 2019 рік. Виплатити грошову допомогу на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення. Остаточною датою закінчення проходження військової служби вважати 07 травня 2019 року. Направити старшину ОСОБА_1 на військовий облік до Марківського об`єднаного районного військового комісаріату Луганської області.

13.03.2020 на адресу представника позивачки надійшов лист від відповідача № 14/2519 від 12.03.2020 з довідками, з яких було встановлено, що відповідач, під час проходження служби позивачки, не здійснював їй виплати компенсації за не відбуті додаткові відпустки за 2016, 2017, 2018, 2019 роки, як учаснику бойових дій, та за час проходження служби не здійснив виплату індексації грошового забезпечення позивача за період з червня 2016 року по 07 травня 2019 року.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду по справі № 360/1209/20 від 23.04.2020 стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 невиплачену в день звільнення індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01 червня 2016 року по 07 травня 2019 року в розмірі 5493,77 грн, а також грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2019, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 07.05.2019 у сумі 12558,00 грн.

Відповідач за рішенням суду по справі № 360/1209/20 в добровільному порядку 15.06.2020 виплатив заборгованість з виплати грошової компенсації за не відбуті додаткові відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 рік та індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01 червня 2016 року по 07 травня 2019 року на загальну суму 17780,99 грн, таким чином здійснив остаточний розрахунок з позивачем всіх належних до виплати сум в день звільнення (07.05.2019) тільки 15.06.2020.

06.07.2020 на адресу представника позивачки надійшла відповідь № 11/7272 від 01.07.2020 з розрахунковим листом за червень 2020 року № 553 від 30.06.2020, в якому зазначалось про виплату відповідачем позивачці компенсації відпусток (УБД) разом з індексацією в сумі 17780,99 грн 15.06.2020.

Тому представником позивачки здійснено розрахунок середнього заробітку за час затримки з вини відповідача виплати всіх сум належних позивачці в день звільнення, який склав 154012,64 грн.

Ухвалою суду від 13.07.2020 позовну заяву було залишено без руху з наданням позивачці строку для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 24.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні.)

13.08.2020 від відповідача надійшов відзив на позову заяву (арк. спр. 80-88), в якому відповідач заперечував проти позовних вимог з огляду на таке.

Трудові відносини та військова служба мають різну правову природу та врегульовані різним законодавством, отже передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб.

Тобто норми законодавства України, яке врегульовує правовідносини з питань проходження та звільнення з військової служби є спеціальним нормами в порівнянні із КЗпП України. Спеціальним законодавством врегульовані спірні правовідносини таким чином, що виплата компенсацій або відшкодувань за затримку виплати розрахунку при звільненні осіб, які проходили військову службу, не передбачена, а дія норм КЗпП України на них не поширюється. Отже, доходи військовослужбовців Державної прикордонної служби України не є доходами у вигляді заробітної плати, іншими доходами, що нараховуються (виплачуються) у зв`язку з трудовими відносинами, і військовослужбовці не є працівниками відповідно до чинного трудового законодавства, а проходять військову службу.

Отже, застосування ст. 117 Кодексу законів про працю України є безпідставним.

В березні 2020 року позивачка звернулась до суду із позовом про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку як УБД та індексації грошового забезпечення.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 23.04.2020 по справі № 360/1209/20 позов задоволено в повному обсязі, визнано бездіяльність відповідача протиправною та стягнуто грошову компенсацію за невикористану відпустку як УБД у сумі 12558,00 грн та індексацію грошового забезпечення у сумі 5493,77 грн. За рішенням суду відповідач сплатив зазначені кошти 15.06.2020, що підтверджується розрахунковим листом № 668 від 10.08.20.

Підставою для виплати передбаченого частиною 2 статті 117 КЗпП України відшкодування є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; незгода працівника з нарахованими сумами, що стало підставою для виникнення спору, який вирішився на користь працівника (це щодо частини 2 статті 116 КЗпП).

При цьому саме орган, який вирішує спір, повинен зазначити про стягнення середнього заробітку або його частки. В наказі про виключення позивачки із списків частини від 07.05.2019 № 216- ОС зазначено, які саме виплати нараховуються. З даним наказом позивачка була обізнана беззаперечно.

Більш того, наказ про виключення із списків частини позивачки, який по супі є правовою підставою для здійснення нарахувань, пов`язаних із звільненням, нею не оскаржений.

Незгода працівника з розміром належних до виплати при звільненні сум повинна мати активні прояви шляхом звернення до роботодавця або безпосередньо до суду. Це звернення повинно бути здійснене відразу після виплати цих сум чи ознайомленні з їхнім розміром або принаймні у достатньо стислі строки. Такі дії будуть свідчити про наявність спору щодо розміру належних йому сум при звільненні.

Таким чином, спір щодо невиплаченої індексації та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки виник більш ніж через 8 місяців та був стягнутий за рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 23.04.2020 по справі №360/1209/20.

Отже, при нарахуванні і виплаті позивачці належних при звільненні сум був відсутній спір щодо їх розміру, а тому підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗПП України відсутні. Такий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 04.12.2019 по справі № 825/742/16.

За позицією позивачки, сума середнього заробітку, яка нею обрахована, складає 154012,64 грн. Кількості днів позивачка розрахував невірно за період з 07.05.2019 по 15.06.2020 кількість днів становить 405, замість 436, таким чином сума середнього заробітку складає 143 062,20 грн. Сума середнього заробітку у розмірі 143 062,20 грн є не співмірною по відношенню до суми, з якої, на думку позивача, прострочена виплата в день звільнення (грошова компенсація за невикористану відпустку як УБД та індексація грошового забезпечення всього 17780,99 грн.).

З урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 24.10.2011 № 6-39цс11, 15.09.2015 по справі № 21-1765а15, постановах Верховного Суду від 04.04.2018 по справі № 524/1714/16-а, від 30.10.2019 по справі № 806/2473/18, при вирішенні питання про визначення розміру суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивачки за затримку розрахунку, слід взяти до уваги такі фактори, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Частина грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, яка припадає на кожен місяць року, в якому нараховується грошова компенсація за невикористані календарні додаткової відпустки, в даному випадку за період з 2016 - 2019 та частина індексації грошового забезпечення, в якому нараховується індексація грошового забезпечення, за період з 2016 - 2019, в порівнянні із середньомісячним грошовим забезпеченням позивачки (10639,50 грн), складає: у грошовому виразі - 370,43 грн (17780,99:48 місяців), у процентному виразі - 3,48 % (370,43 грн: 10639,50 x100).

Тобто, на момент звільнення зі служби не виплачена частина від усієї суми, на яку, як вважає позивачка, вона мала право при виключені зі списків військової частини складає 3,48%. Таким чином, сума відшкодування становила би 4978,56 грн.

На підставі викладеного відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову.

17.08.2020 від представника позивачки надійшов відзив на позовну заяву (арк. спр. 95-102), у якому зазначено таке.

Відзив по адміністративній справі не відповідає вимогам п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України, а саме - зазначено невірне повне найменування (для юридичних осіб) відповідача, (відповідно до його реєстру як юридичної особи), не зазначені номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та пошти.

Крім того, до відзиву не надано повноважень Богдана Ігнатюка щодо права здійснювати підписування відзиву, а також документів - (наказу), що він займає саме посаду в.о. начальника Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса (яка до Єдиного державного реєстру не є відповідачем по справі), а не в.о. керівника Військової частини НОМЕР_1 .

Також представник позивачки зазначив, щодо твердження відповідача про непоширення положень статей 116, 117 Кодексу законів про працю України щодо предмету спору, а саме стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені, є хибним, що спростовується аргументацією, яка в повній мірі розписана в позовній заяві, щодо підстав поширення дій статей 116, 117 Кодексу законів про працю України на предмет спору, бо положення статей 116, 117 Кодексу законів про працю України не поширюються тільки при спорі про норми оплати грошового забезпечення, але предметом спору в цій справі не є спір про норми оплати грошового забезпечення, а том норми статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України, поширюються на дані правовідносини.

Зазначає, що у відповідності до вимог статті 116 КЗпП при звільнені працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. В день звільнення позивачка знаходилась на службі, що підтверджується витягом з наказу про її звільнення, де день звільнення є останнім днем, коли позивачка здійснювала службу.

Також представник позивачки зазначив, що при розрахунку середнього заробітку було здійснено технічну помилку. Дійсно кількість днів прострочки виплати необхідних до виплати всіх сум при звільнені позивачці за період з 07.05.2019 по 15.06.2020 складає 405 днів, а відповідно, розмір середнього заробітку позивача складає 143062,20 грн.

В цій частині позивачка зменшує свої позовні вимоги, та просить суд стягнути з відповідача середній заробіток в сумі 143062,20 грн.

В день звільнення 07 травня 2019 року відповідач не здійснив з позивачкою повного розрахунку та не виплатив всі належні до виплати суми в день звільнення згідно роздруківки карткового руху грошових коштів позивачки, а здійснив такі виплати після звільнення в супереч вимогам законодавства, а саме: 15.05.2019 - зарплата в сумі 15 844,71 грн; 21.05.2019 - зарплата в сумі 1 295 грн; 19.06.2019 - службова операція безготівкове зарахування (компенсація за речове майно) - 13 609,79 грн; 15.08.2019 - зарплата в сумі 335,73 грн; 15.06.2020 зарплата (виплати по рішенню суду індексація та компенсація за додаткові відпустки, як учаснику бойових дій) в сумі 17 780,99 грн. Таким чином, за весь час прострочки виплат всіх належних до виплати в день звільнення сум позивачці відповідач не сплатив грошові кошти на загальну суму 48866,22 грн.

На думку представника позивачки, в позові достовірно доведено, що з вини відповідача при звільнені позивачки не була здійснена виплата всіх сум у день звільнення, а тому відповідач повинен виплатити позивачці саме її середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 72-77,90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов такого.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (арк. спр. 14-158), має статус учасника бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 (арк. спр. 16).

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_4 позивачка з 19.11.2015 по 07.05.2019 проходила військову службу в Державній прикордонній службі (арк. спр. 17-18).

Згідно із витягом з наказу начальника 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 07.05.2019 № 216-ОС припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України, виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення старшину ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби майстра-начальника відділення управління службою відділу прикордонної служби «Мілове» 1 категорії (тип Б) імені Віктора Банних, яка звільнена з військової служби за ст. 26 ч. 5 п. 2 пп. «ж» (у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» без права носіння військової форми одягу, та не зараховувати на службу у військовому оперативному резерві першої черги (арк. спр. 19).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду у справі № 360/1209/20 від 23.04.2020 позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено:

визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за не використані дні додаткових відпусток, як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018 та 2019 рік в кількості 56 діб на загальну суму 12 558 грн;

визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 , в день звільнення індексації грошового забезпечення за період з 01 червня 2016 року по 07 травня 2019 року на загальну суму 5 493,77 грн;

стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 невиплачену в день звільнення індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01 червня 2016 року по 07 травня 2019 року в розмірі 5 493,77 грн (п`ять тисяч чотириста дев`яносто три гривні 77 коп.);

стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2019, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 07.05.2019 у сумі 12558,00 грн (дванадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят вісім гривень 00 коп.) (арк. спр. 111-117).

Відповідно до розрахункового листа за червень 2020 року № 553 від 30.06.2020 компенсацію за невикористані дні відпустки та індексацію грошового забезпечення позивачці було виплачено 15.06.2020 (арк. спр. 43).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ Про військовий обов`язок і військову службу (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до статті 5 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі Закон № 3551-XII), учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як основного грошового забезпечення, так і додаткових видів грошового забезпечення, які не є складовими грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці від 01 липня 1949 року № 95 Про захист заробітної плати, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Статтею 12 Конвенції установлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту

Враховуючи, що перебування особи на публічній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю (постанова Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 21-389а13), суд вважає за необхідне застосувати до даних правовідносин норми КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби).

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Згідно статтею 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Дане право безпосередньо реалізується шляхом гарантування своєчасної та повної виплати заробітної плати (грошового забезпечення).

Зокрема, відповідно до статті 94 КЗпП України, частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно із частиною третьою статі 21 Закону України «Про оплату праці» забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Пунктом 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням. У разі спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, йому в день виключення із списків особового складу виплачується сума, не оспорювана керівництвом органу Держприкордонслужби, у якому проходив службу цей військовослужбовець.

Змістом частини 3 статті 24 Законом № 2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було виплачено позивачці:

- 15.06.2020 грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як особа, що має статус учасника бойових дій за 2016-2019 роки в сумі 12558,00 грн;

- 15.06.2020 індексацію грошового забезпечення в сумі 5493,77 грн (арк. спр. 90).

При цьому, згідно наказу відповідача 216-ОС, ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення 07.05.2019.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що відповідачем на час виключення позивачки зі списків особового складу військової частини 07.05.2019 не здійснено з нею розрахунку за всіма належними на день звільнення видами грошового забезпечення.

Остаточний розрахунок з позивачкою було проведено лише 15.06.2020 із виплатою грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як особою, що має статус учасника бойових дій, за 2016-2019 роки та індексації грошового забезпечення.

Відтак, суд дійшов висновку про наявність у спірних правовідносинах протиправної бездіяльності відповідача щодо непроведення з ОСОБА_1 на день звільнення 07.05.2019 повного розрахунку у зв`язку зі звільненням (компенсація за невикористану додаткову відпустку та індексація грошового забезпечення).

Оскільки остаточний розрахунок з позивачкою було проведено лише 15.06.2020, за період з 07.05.2019 по день фактичного розрахунку військова частина НОМЕР_1 зобов`язана нарахувати та виплатити позивачці компенсацію за затримку розрахунку при звільненні - середнє грошове забезпечення (середній заробіток) за весь період затримки обрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Абзацом третім пункту 3 Порядку № 100 передбачено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно абзаців першого та третього пункту 2 Постанови № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати. (абз.1, 3 та 7 п.4 розділу 4 Постанови № 100)

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Таким чином, індексація - це компенсаційна виплата, яка дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг, тому під час обчислення середньої заробітної плати не враховується.

Проте, позивачкою при розрахунку суми середньоденного грошового забезпечення за березень - квітень 2019 року помилково враховано такі складові як індексація, яка складає 134,47 грн.

Отже, без урахування одноразових сум виплат, відповідно до довідки від 10.08.2020 № 669 військової частини НОМЕР_1 , середньоденний розмір грошового утримання позивачки становить 348,84 грн (арк. спр. 88).

Кількість календарних днів за період з 07.05.2019 по 15.06.2020 становить 405, середній заробіток за час затримки розрахунку складає 141280,20 грн (348,84 грн х 405 грн =141280,20 грн).

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Поряд з цим, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст. 117 КЗпП України).

Крім того, Верховний Суд України у постанові від 15.09.2015 (справа № 21-1765а15) прийшов до висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, як зазначає Верховний Суд України, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку.

Проте, суд вважає за необхідне вказати на те, що при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, те що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету та інших обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 825/325/16.

Не заперечуючи факту непроведення виплати відповідачем позивачці суми індексації грошового забезпечення та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, суд не вважає справедливою та співмірною вимогу про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок під час звільнення, що є більшим аніж сама сума індексації та компенсації за невикористану відпустку, що була заявлена у позовній заяві.

Виходячи з конкретних обставин справи, приймаючи до уваги формулювання назви компенсаційної виплати, вказаної у КЗпП України, принципів законності та справедливості, принципу співмірності, а також з того, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету, суд вважає, що справедливим та співмірним буде задоволення вимог позивачки шляхом стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з 07.05.2019 року (день звільнення) до 15.06.2020 року (день проведення остаточного розрахунку) в сумі 5000 грн, яка буде співмірною відносно розміру суми компенсації за невикористану відпустку та індексації грошового забезпечення.

До висновків щодо можливості застосування принципу співмірності дійшов і Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року в справі № 825/325/16.

Відповідно до пункту 171.1 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (підпункт 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України).

Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є відповідно обов`язком роботодавця, а не працівника, то сума середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні визначена судом без утримання такого податку та інших обов`язкових платежів, які повинен утримати та сплатити за працівника роботодавець.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, з врахуванням вказаних правових позицій Верховного Суду, суд дійшов висновку, що позивачка частково довела позовні вимоги, а суб`єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, не довів правомірності невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тому позов задовольняється частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з матеріалами справи позивачка при зверненні до суду з позовом сплатила 1540,13 грн судового збору за вимогу майнового характеру в розмірі 154012,64 грн.

Ціна позову складає 14 062,20 грн (з урахуванням зменшення суми позову). Задоволена частина позовних вимог складає 5000 грн, що є 3,2% від ціни позову.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме в сумі 50,07 грн (1430,62 грн (сума судового збору, яка мала бути сплачена з урахуванням зменшення суми позову) х 3,5%).

Також суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Стосовно вимоги позивача щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн суд зазначає наступне.

Згідно положень статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Аналіз положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом пункту 1 частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (пункт 2 частини третьої статті 134 КАС України).

Частиною четвертою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд звертає увагу на те, що зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (постанова Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

Згідно частин шостої, сьомої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, законодавець визначив, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами та при наявності зазначеного положення суд розглядає питання співмірності витрат.

13.08.2020 відповідачем надано суду клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу (арк. спр. 93-94), в якому зазначено, що наданий позивачкою акт приймання-передачі наданих послуг № 22 від 07.07.2020 містить наступні види послуг: надання консультацій, запитів, збору доказів, робота з нормативною базою та судовою практикою 1500 грн; складання позовної заяви 1500 грн. Однак вказані послуги не передбачені договором про надання правової допомоги від 15.03.2019.

Окрім того, представник позивачки Солодовніков О.П. звертається до суду з аналогічними позовами в інтересах інших осіб, а тому не потребує додаткового вивчення різноманітних нормативних актів, внаслідок чого на думку відповідача, вартість роботи адвоката завищена.

Судом встановлено, що до позовної заяви представником позивачки додано договір про надання правової допомоги від 15.03.2019 (арк. спр. 44).

Згідно з додатком №1 до договору про надання правової допомоги від 20.01.2020 за правову допомогу, передбачену в п.п. 1.2 договору замовник сплачує адвокату винагороду в розмірі 3000,00 грн, про що додатково складається акт прийому-передачі послуг з зазначенням прийняття наданих послуг з виданням квитанції про отримання адвокатом грошових коштів від замовника (арк. спр. 45).

Відповідно до акту приймання-передачі послуг № 22 до договору про надання правової допомоги від 15.03.2019 виконавець надав, а замовник прийняв юридичні послуги щодо надання правової консультації протягом 1 години, 45 хвилин, подальшого збору доказів, складання адвокатських запитів, проведення роботи з судовою практикою, щодо предмета позову протягом 6 годин 50 хвилин, надання роз`яснень та юридичної консультації замовнику, щодо порушення його прав з боку Військової частини НОМЕР_1 складання, позовної заяви, протягом 4 годин 15 хвилин. Вартість надання консультацій, запитів, збору доказів, робота з нормативною базою та судовою практикою склала 1500 грн; вартість складання позовної склала 1500 грн (арк. спр. 46).

На підтвердження оплати послуг за договором надано копію квитанції від 07.07.2020 № 22 (арк. спр. 47).

В квитанції зазначено призначення платежу: надання консультацій, збір доказів, складання позовної заяви.

Зазначена інформація в квитанції в сукупності з іншими документами щодо надання представником правової допомоги позивачці дає підстави стверджувати, що саме позивачка є платником за послуги, надані адвокатом.

В той же час, суд вважає слушними заперечення відповідача щодо суми, яка підлягає стягненню за надання правової допомоги.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частина п`ята статті 134 КАС України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката маг бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд частково погоджується із запереченнями відповідача, що ця справа є справою незначної складності, а отже, розмір суми витрат на правничу допомогу не є співмірним зі складністю цією справи.

Окрім того, суд враховує часткове задоволення позовних вимог.

Відтак, до відшкодування суд присуджує не 3000 грн, а 1000 грн понесених позивачкою витрат на правову допомогу.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 19, 20, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код за ЄДРПОУ НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про стягнення середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 07.05.2019 по 15.06.2020 у сумі 5000,00 грн (п`ять тисяч грн 00 коп.).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 50,07 грн (п`ятдесят грн 07 коп.)

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн (одна тисяча грн 00 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Суддя І.О. Свергун