Справа № 240/6425/20
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2020-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року м. Житомир справа № 240/6425/20

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

23 квітня 2020 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Міністерства внутрішніх справ України, у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України у зв`язку із неприйняттям у встановлений пунктом 9 Порядку №850 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850, місячний строк, рішення щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності 2 групи з 10 жовтня 2017 року, внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути матеріали про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому 2 групи з 10 жовтня 2017 року, внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та прийняти рішення відповідно до Закону України від 20 грудня 1990 року №565-XІІ "Про міліцію" та Порядку №850 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що у зв`язку із встановленням йому інвалідності 2 групи з 10 липня 2017 року, внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, він звернувся із заявою та відповідними документами до голови Ліквідаційної комісії УМВС України на Південно-Західній залізниці з питання нарахування та призначення одноразової грошової допомоги. Однак 15 квітня 2020 року позивачем отримано відповідь Департаменту персоналу МВС України згідно з якою подані позивачем документи не відповідають вимогам Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ №850 від 21 жовтня 2015 року (далі - Порядок №850) та повернуті до відповідної ліквідкомісії для перегляду на відповідність вказаному Порядку. Позивач не погоджується з такою бездіяльністю відповідача, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

3 червня 2020 року на адресу суду відповідачем надіслано відзив на позовну заяву (а.с.27-31), в якому відповідач проти заявлених вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування заперечень відповідач зазначає, що позивачу було встановлено 2 групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії па ЧАЕС, тому відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на думку відповідача, позивач має право на виплату компенсації за шкоду, заподіяну здоров`ю, що передбачена у Державному бюджеті України на відповідний рік для соціального захисту громадян. Дана виплата проводиться управліннями праці та соціального захисту населення за місцем проживання.

На думку відповідача, позивач хибно вважає, що саме МВС України зобов`язано прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності.

Крім того, відповідачем 3 червня 2020 року разом із відзивом на адміністративний позов було надіслано клопотання про залишення позову без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.34-36).

5 червня 2020 року від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив (а.с.49-55), у якій представник позивача заперечує проти доводів, що зазначені у відзиві та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

16 червня 2020 року ухвалою суду у задоволенні клопотання МВС України про залишення позову без розгляду відмовлено.

2 липня 2020 року ухвалою суду витребувано у Ліквідаційної комісії УМВС України на Південно-Західній залізниці додаткові документи, однак вказана ухвала повернулась на адресу суду із відміткою поштового відділення на поштовому відправленні "ліквідовано" (а.с.68).

Відповідно до довідки у справі від 21 серпня 2020 року згідно з наказом Житомирського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року №01-55-в суддя Гурін Д.М. у період з 6 липня 2020 року до 31 липня 2020 року перебував у щорічній відпустці.

Згідно з частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Частиною 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 до 1 березня 1987 року проходив службу в лінійному відділі внутрішніх справ на станції Коростень Південно-Західного управління внутрішніх справ на транспорті Міністерства внутрішніх справ України (копія трудової книжки НОМЕР_1 , довідкою ПЗ Управління ВСТ МВС України від 4 лютого 1993 року №7/191 а.с.9-10).

При цьому у період з 27 квітня 1986 року до 10 травня 1986 року позивач виконував службові обов`язки по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою лінійного пункту міліції на станції Новоград-Волинський Південно-Західного управління внутрішніх справ на транспорті МВС України від 23 березня 1991 року (а.с.11).

24 травня 2004 року Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією №1 позивачу встановлено 3 групу інвалідності, внаслідок професійного захворювання пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою Житомирської обласної МСЕК №1 серія ЖИК №054634 (а.с.12).

12 липня 2017 року Центральною міжвідомчою експертною комісією Міністерства охорони здоров`я та Міністерства з надзвичайних ситуацій України зроблено експертний висновок №4686, що отримане позивачем захворювання, пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.13).

16 листопада 2017 року Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією №1 позивачу встановлено 2 групу інвалідності, з 10 жовтня 2017 року, внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою Житомирської обласної МСЕК №1 серія 12ААА №919993 (а.с.14).

При цьому компенсаційні виплати або одноразова грошова допомога у зв`язку із встановленням позивачу інвалідності 3 та 2 груп не призначалися та не виплачувалися, що підтверджується довідкою Департаменту праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської міської ради Житомирської області від 29 жовтня 2019 року №2821 (а.с15).

17 листопада 2017 року Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області позивачу встановлено статус інваліда війни 2 групи, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 (а.с.16).

У зв`язку із встановленням ОСОБА_1 інвалідності 2 групи з 10 жовтня 2017 року, внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, на думку позивача, він набув право на отримання за рахунок МВС України одноразової грошової допомоги відповідно до приписів статті 23 Закону України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ "Про міліцію" та Порядку №850.

27 листопада 2019 року позивач звернувся до Міністерства внутрішніх справ України через ліквідаційну комісію УМВС України на Південно-Західній залізниці із заявою та необхідними документами про виплату йому одноразової грошової допомоги відповідно до частини 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» та пункту 3 Порядку №850 (а.с.17).

28 лютого 2020 року позивач отримав лист ліквідаційної комісії УМВС України на Південно-Західній залізниці №37/7-38 про те, що його матеріали щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Порядку №850 направлені до Міністерства внутрішніх справ України (а.с.18).

15 квітня 2020 року позивач отримав лист Департаменту персоналу МВС України №11280/22-2020 про те, що за результатами вивчення цих документів Департаментом Фінансово-облікової політики МВС України встановлено, що вони не відповідають вимогам Порядку, тому були повернуті до вказаної ліквідаційної комісії для перегляду на відповідність вимогам цього Порядку, а також листа МВС від 29 жовтня 2015 року №39313/Тх «Про окремі питання соціальних виплат», яким передбачено, що оформлені належним чином за місцем проходження служби заява (рапорт) та пакет документів пoдaються підрозділами кадрового забезпечення до фінансових підрозділів відповідних ліквідаційних комісій за місцем їх дислокації для підготовки та відправки до МВС на затвердження (а.с.19).

Позивач, вважаючи, що відповідач допустив бездіяльність щодо розгляду його заяви та прийняття відповідно рішення про призначення одноразової грошової допомоги, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку правовідносинам у даній справі, суд зазначає про таке.

У силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До набрання чинності Законом України від 2 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII), тобто до 7 листопада 2015 року, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону №565-ХИ та Порядком №850.

За приписами статті 23 Закону №565-ХІІ у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності І групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

В свою чергу, згідно з пунктом з Порядку №850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності it групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності ІІІ групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Порядком №850 визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку №850, висновок щодо виплати грошової допомоги. Міністерство внутрішніх справ України в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 Порядку №850 документів приймає рішення про призначення або, у випадках передбачених пунктом 14 Порядку №850, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Згідно з пунктом 14 Порядку №850, призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Слід указати, що ці підстави є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Разом з тим, пунктом 4 Порядку №850 визначено, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Водночас, пунктом 5 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIII Закон №565-ХII визнано таким, що втратив чинність.

В той же час, за змістом пункту 15 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Таким чином, за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченою Законом №565-ХІІ відповідно до Порядку №850, який діяв до набрання чинності Законом №580-VІІ, виходячи з положень якого, обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України.

При цьому Законом №565-ХІІ не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку №850. Вказана норма Порядку №850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само цей пункт Порядку не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу дворічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.

Надаючи оцінку діям Міністерства внутрішніх справ України щодо розгляду документів позивача для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, слід зазначити, що у відповідності до пункту 9 Порядку №850 розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих працівником міліції для призначення і виплати одноразової грошової допомоги повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), що відповідачем зроблено не було.

Так позивач проходив службу в підрозділах Південно-Західного управління внутрішніх справ на транспорті Міністерства внутрішніх справ України, правонаступником якої є УМВС України на Південно-Західній залізниці, яке на цей час перебуває в стадії ліквідації (наказ МВС України від 29 липня 2009 року №327 на https://2akononline.com.ua/documents/show/60261 60261).

З листа ліквідаційної комісії УМВС України на Південно-Західній залізниці МВС України №37/7-38 вбачається, що отримавши відповідну заяву позивача та додані до неї документи, зазначена ліквідаційна комісія матеріали щодо виплати йому одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Порядку №850 направила до Міністерства внутрішніх справ України.

Проте, у порушення вимог пункту 9 Порядку №850, МВС України не прийняло за результатом розгляду документів рішення про виплату позивачу одноразової грошової допомоги, а лише листом повернуло ліквідаційній комісії УМВС України на Південно-Західній залізниці МВС України матеріали без прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги позивачу, з посиланням на те, що вони на його думку не відповідають вимогам Порядку №850.

Отже, спосіб, у який Міністерство внутрішніх справ України розглянуло заяву та документи про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності, Законом №565-ХІІ та Порядком №850 не передбачені та суперечить зазначеним вище нормам матеріального права, оскільки відповідачем не прийнято рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги позивачу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15 квітня 2020 року у справі №806/3247/18.

У постанові від 19 лютого 2019 року у справі №802/498/18-а Верховний Суд також дійшов правового висновку про те, що повернення документів як таких, що не відповідають вимогам законодавства Порядком №850 не передбачено, а тому повернення документів позивача без прийняття рішення про призначення чи відмову у призначенні одноразової грошової допомоги суперечить Порядку №850.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, що полягала у не розгляді належним чином заяви ОСОБА_1 та доданих до неї документів та прийняття відповідного рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності з 10 жовтня 2017 року, яка настала внаслідок захворювання, що пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги із зазначенням мотивованих причин такої відмови.

Частиною 1 та 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України вказано, що при вирішенні справи по суті, суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача у спірних відносинах, колегія суддів виходить з того, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, а практичне застосування ефективного механізму захисту для адміністративного суду є обов`язковим, оскільки протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання МВС України повторно розглянути заяву щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , передбаченої Законом України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ "Про міліцію" та Порядком №850, як особі з інвалідністю 2 групи з 10 жовтня 2017 року, інвалідність якого настала внаслідок захворювання, що пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Враховуючи наведене, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених понесених судових витрат у даній адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статями 77, 90, 139, 242-246, 250-251, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Міністерства внутрішніх справ України (вул.Академіка Богомольця, 10, м.Київ, 01601, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України у зв`язку із неприйняттям у встановлений пунктом 9 Порядку №850 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850, місячний строк, рішення щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності 2 групи з 10 жовтня 2017 року, внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути матеріали про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому 2 групи з 10 жовтня 2017 року, внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та прийняти рішення відповідно до Закону України від 20 грудня 1990 року №565-XІІ "Про міліцію" та Порядку №850 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.М. Гурін