Справа № 400/4791/19
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2020-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

28 серпня 2020 р.справа № 400/4791/19
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., за участю секретаря судового засідання Кафанової Г.Г.,

представника позивача: Пересунько Р.В.,

представника відповідача: Коваль О.В.,

в спрощеному позовному провадженні з повідомленням учасників справи, у відкритому судовому засіданні, розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідачаГоловного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001

провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.04.18 р. № 02-1413, № 02-1413, № 02-1413
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області, яке під час розгляду справи замінено його правонаступником - Головним управлінням Державної податкової служби у Миколаївській області (надалі - відповідач або ГУ ДПС у Миколаївській області), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 27 квітня 2018 р. № № 0-1413, 0-1413, 0-1413, якими йому визначені грошові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 р.

Свої вимоги позивач обґрунтував наступним: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки нараховано йому за 2017 р., але ставки цього податку прийняті органом місцевого самоврядування в січні того ж року, що суперечить принципу стабільності податкового законодавства, який вимагає прийняття рішення про введення нових та/або зміну існуючих податків або їх елементів, не пізніше ніж за півроку до початку нового бюджетного періоду. Крім того, позивач зазначає, що нерухоме майно, на яке нарахований податок, передано ним в якості внеску до статутного фонду ФГ "Тіт", яке є сільськогосподарським товаровиробником, і в силу приписів ст. 266 п. 266.2. пп. 266.2.2. "ж" Податкового кодексу України (надалі - ПК України), таке майно не об`єктом оподаткування.

Відповідач позов не визнав, у відзиві просив відмовити в його задоволенні. Вважає, що ним вірно застосовані норми податкового законодавства (а. с. 47-48).

Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої вимоги та заперечення викладені в заявах по суті справи.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Як вбачається з витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_1 належить:

- 33/100 права приватної власності на нежитлову будівлю (складське приміщення), розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ;

- 33/100 права приватної власності на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 ;

- 33/100 права приватної власності на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 12-17).

14 липня 2017 р. позивач передав вищеперелічені об`єкти нерухомості до статутного фонду ФГ "Тіт" (а. с. 11).

27 квітня 2018 р. відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення:

- № 0-1413, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 р., в розмірі 3 708,67 грн.;

- № 0-1413, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 р., в розмірі 25 618,05 грн.;

- № 0-1413, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 р., в розмірі 7 577,86 грн. (а. с. 8-10).

Стаття 10 ПК України визначає, що до місцевих податків належать податок на майно та єдиний податок.

Стаття 12 п. 12.3. ПК України, в редакції станом на 2017 р., передбачала, що сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (ст. 12 п. 12.3. пп. 12.3.4. ПК України в редакції станом на 2017 р.).

26 січня 2017 р. рішенням Березнегуватської селищної ради № 3 встановлено ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів нежитлової нерухомості для фізичних та юридичних осіб, які є власниками таких об`єктів, в розмірі 1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. м бази оподаткування (а. с. 49-51).

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році" установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Таким чином, наведений Закон прямо передбачає, що в 2017 р. на прийняття органами місцевого самоврядування рішень про встановлення місцевих податків, не розповсюджуються вимоги ПК України щодо стабільності податкового законодавства, строків прийняття таких рішень та їх оприлюднення.

Позивач вказує на те, що нежитлові будівлі, на які нарахований податок передані ним в якості внеску до статутного фонду ФГ "Тіт", яке є сільськогосподарським товаровиробником, а тому за правилами ст. 266 п. 266.2. пп. 266.2.2. "ж" ПК України не є об`єктами оподаткування. Суд знаходить ці доводи позивача хибними.

Відповідно до ст. 266 п. 266.2. пп. 266.2.2. "ж" ПК України, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Стаття 14 п. 14.1. пп. 14.1.235. ПК України в редакції на час прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, визначала, що сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Системний аналіз вищенаведених норм дозволяє дійти висновку про те, що звільняючи від оподаткування нерухоме майно сільськогосподарських товаровиробників, законодавець перш за все прагнув створити сприятливі податкові умови саме для останніх, а не для власників нерухомого майна, яке використовується сільськогосподарським товаровиробником у своїй діяльності. Ключовим елементом для звільнення від сплати податку на нерухоме майно, є статус виробника сільськогосподарської продукції, якого позивач не має, так як сільськогосподарським товаровиробником в даному випадку виступає ФГ "Тіт", а не ОСОБА_1 . Крім того, на час виникнення спірних правовідносин, ст. 14 п. 14.1. пп. 14.1.235. ПК України передбачала статус сільськогосподарського товаровиробника тільки для юридичних осіб.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) відмовити.

2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням вимог розділу VI п. 3 "Прикінцеві положення" КАС України.

Суддя А. О. Мороз