Справа № 522/5259/20
Суддя: Донцов Д. Ю.
Дата ухвалення: 2020-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/5259/20
Провадження №2-а/522/296/20
УХВАЛА

19 серпня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

під головуванням судді Донцова Д.Ю.

за участю секретаря судового засідання Скибінській Є.С.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання дій протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВНИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 31.03.2020 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання дій протиправною та скасування постанови №867/19 від 19.12.2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що про час та день проведення перевірки позивача не було належним чином повідомлено, акт перевірки, протокол та припис складено за відсутності позивача, справу про адміністративне правопорушення розглянуто без повідомлення та за відсутності позивача, внаслідок чого остання не мала можливості на захист від обвинувачення та надання власних пояснень і доказів по справі.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.04.2020 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін із призначенням судового засідання на 24.04.2020 року.

В судове засідання, яке було призначено на 24.04.2020 року учасники справи, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з`явилися.

27.04.2020 року та 15.06.2020 року до суду надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду від представника відповідача, в обґрунтування чого зазначено, що позивач пропустила строк на звернення до адміністративного суду, а доводи на підтвердження обґрунтованості пропуску строку є недостатніми.

15.06.2020 року до суду надійшов відзив на позов, відповідно якого представник відповідача просив відмовити у задоволені позову у повному обсязі. Відзив був вмотивований тим, що під час перевірки був присутній представник позивача Гришаєв В.М., який відмовився від отримання документів, які були складені за результатом перевірки.

17.08.2020 року до суду надійшли заперечення на заяву про залишення позову без розгляду.

В судове засідання, яке було призначено на 19.08.2020 року учасники справи, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з`явилися.

Від представника позивача Завальнюка Д.Ю. надійшла заява, в якій останній не заперечував проти розгляду справи у його відсутність та відсутність ОСОБА_1 , позов підтримав, не заперечував проти розгляду справи в порядку письмового провадження.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.250 КАС України).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Як зазначає позивач про наявність оскаржуваної постанови стало відомо постанова у справі про адміністративне правопорушення №867/19 від 19.12.2019 року була отримана 30.03.2020 року в Другому Малиновському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) під час ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження №61496585.

Відповідач зазначає, що копію постанови відповідач отримала поштою 30.12.2019 року.

За правилами ч. 2ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, норми КАС України покладають на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльність та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, невиконання відповідачем свого обов`язку довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, свідчить про достовірність повідомлених позивачем обставин і не викликає у суду обґрунтованого сумніву.

Таким чином, суд вважає такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться у постанові про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що сама по собі постанова, за відсутності інших доказів вини, не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», оскільки відомості, зазначені в постанові, не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Отже, на відповідача покладається тягар доведення обставин обізнаності позивача про винесену постанову.

Суд виходить із того, що наявність у матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення не доводить «поза розумним» сумнівом отримання конверту особисто ОСОБА_1 .

Згідно абзацу 27 пункту 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 ( далі Правила), документом, який підтверджує надання послуг поштового зв`язку, є розрахунковий документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадською харчування та послу і» форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Відповідно до пункту 61 Правил у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

Відповідно до п.105 Правил одержання реєстрованого поштового відправлення, грошових коштів за поштовим переказом здійснюється за умови пред`явлення документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, визначених законодавством. У разі отримання рекомендованого поштового відправлення одержувач власноруч зазначає прізвище та ставить свій підпис в книзі (на окремому аркуші) встановленого зразка.

В постанові ВС КЦС від 14.11.2018 року у справі №761/9285/17 зазначено, що належним доказом надіслання документів може бути опис вкладення разом із розрахунковим документом; копія супровідного листа із зазначенням в ній додатків не дає можливості суду перевірити вміст поштового відправлення та встановити чи дійсно такі документи були направлені та отримані адресатом.

Таким чином, суд не має можливості з`ясувати, чи дійсно у поштовому відправленні № 061 була направлена копія оскаржуваної постанови.

У постанові ВС від 23.04.2020 року у справі №813/3756/17 зазначено, що порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Розуміючи важливість дотримання оптимального балансу між забезпеченням реалізації права особи на доступ до правосуддя та принципом правової визначеності, Європейський Суд з прав людини (сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції», «Ільхан проти Туреччини», «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» тощо).

Крім того, ЄСПЛ висловив позицію стосовно того, що, розглядаючи підстави для поновлення пропущеного строку, національні суди мають враховувати, що питання стосовно того, чи було дотримано справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (справи «Скордіно проти Італії», «Ятрідіс проти Греції»).

Так, у своєму рішенні у справі «Скорик проти України» Суд зазначив, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені Конвенцією.

У справі «Пономарьов проти України», 03.04.2008, п. 41, зазначено, що неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі є підствою для поновлення пропущеного строку.

Таким чином, на підставі викладених обставин, суд приходить до висновку, що заява Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської про залишення позовної заяви без розгляду не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 118-122, ч.3 ст.123, ч.1 ст. 166, п.8 ч.1 ст. 240, 241, 242-243, 248, 294 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали суду складено 25.08.2020 року.

Суддя Д.Ю. Донцов