Справа № 200/13749/19-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2020-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року справа №200/13749/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєв Е.Г., суддів Арабей Т.Г., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Комерційний Банк "ПриватБанк" на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 р. у справі № 200/13749/19-а (головуючий І інстанції Дмитрієв В.С.) за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до Управління забезпечення примусового виконання рішень Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), третя особа ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Комерційний Банк «ПриватБанк», Публічне акціонерне товариство "ВіЕйБі Банк" про визнання неправомірним розпорядження,-

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - позивач, АТ «ПУМБ») звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі - відповідач), третя особа ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство "Комерційний Банк "ПриватБанк", Публічне акціонерне товариство "ВіЕйБі Банк", в якому просило: визнати неправомірним розпорядження №54849253 від 26 січня 2018 року винесене заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Шмаковим Р.С. щодо розподілу грошових коштів, отриманих від реалізації заставного транспортного засобу.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року задоволено позовні вимоги, а саме суд: визнав неправомірним розпорядження №54849253 від 26 січня 2018 року, винесене заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Шмаковим Р.С. щодо розподілу грошових коштів, отриманих від реалізації заставного транспортного засобу; стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь АТ «ПУМБ» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1921 грн.

Приватне акціонерне товариство «Комерційний Банк «ПриватБанк», не погодившись з судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на обґрунтування позовних вимог. Позивачем не було надано доказів про зареєстровані обтяження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна транспортного засобу SUBARU Impreza, на користь позивача. Також не доведено права першочергового задоволення вимог заставодержателя.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

25 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством "Донгорбанк", правонаступником якого є АТКБ "Перший український міжнародний банк", був укладений кредитний договір №АВ-59 на купівлю автомобіля у сумі 70000 грн. (а.с.10-12)

В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 , позичальника за вказаним кредитним договором, між Банком (заставодержателем) та ОСОБА_2 (заставодавцем) був укладений Договір застави транспортного засобу №АВ-59 від 25 квітня 2008 року, згідно якого було передано в заставу транспортний засіб SUBARU IMPREZA, 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.13-15)

25 квітня 2008 року, на підставі вказаного вище договору застави, приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області Дубровським В.М. накладена заборона відчуження ТЗ SUBARU IMPREZA, 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 до припинення чи розірвання договору та внесені відомості до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Так, згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна: обтяжувачем є ЗАТ "Донгорбанк", божник - ОСОБА_1 , заборонено відчужувати - ТЗ SUBARU IMPREZA, 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником майна є заставодавець - ОСОБА_2 (а.с.16)

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором, ПАТ "ПУМБ" звернувся до суду щодо стягнення заборгованості в судовому порядку.

Державним виконавцем Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області, на підставі виконавчого листа від 23 січня 2017 року №219/2084/2014-ц, відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ПУМБ" боргу в сумі 131013,84 грн.

Позивач звернувся до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області із заявою про повернення заставодержателю АТ "ПУМБ" грошових коштів, отриманих від реалізації заставного транспортного засобу.

Відповідач листом від 1 листопада 2019 року №2-19-213 повідомив, що транспортний засіб SUBARU IMPREZA, реєстраційний номер НОМЕР_1 реалізований в процесі зведеного виконавчого провадження, як рухоме майно боржника ОСОБА_2 та при розподілі отриманих грошових коштів інтереси АТ "ПУМБ" не враховані, оскільки в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за ОСОБА_2 на користь АТ "ПУМБ" не виявлено. До того ж зазначено, що у зв`язку із перерахуванням на користь ПАТ КБ "Приватбанк" та ПАТ "ВіЕйБі Банк" грошових коштів, державним виконавцем 22 жовтня 2019 року направлено до вказаних банківських установ вимоги щодо повернення зарахованих коштів для вчинення дій передбачених законодавством (а.с. 19 зворотній бік).

У відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області знаходились на виконанні виконавчі листи №2-2740-2010, що виданий Артемівським міськрайонним судом 29 березня 2010 року про стягнення з ОСОБА_2 боргу на користь ПАТ "ВіЕйБі Банк" коштів в розмірі 11639,96 грн. та виконавчий лист №2/219/132/13, що виданий Артемівським міськрайонним судом 16 серпня 2013 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості у розмірі 82626,95 грн. та судових витрат у сумі 3219 грн.

Постановою державного виконавця від 5 жовтня 2017 року виконавчі провадження об`єднані у зведене виконавче провадження (ВП №52697150).

В рамках зведеного виконавчого провадження ВП №52697150 був реалізований транспортний засіб ОСОБА_2 SUBARU , модель: Impreza, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно протоколу №311816 проведення електронних торгів (лот №258637) від 17 січня 2018 року, транспортний засіб: легковий седан, марка SUBARU, модель: Impreza, об`єм двигуна: 1994 куб.см., рік випуску: 2002, колір: чорний, номер кузову: НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був залоговим майном згідно договору застави транспортних засобів № АВ-59 від 25 квітня 2008 pоку, був проданий за 118758 грн. (сума яку необхідно перерахувати на рахунок продавця - 112820,10 грн.)

Розпорядженням заступника начальника відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Донецькій області №54849253 від 26 січня 2018 року грошові кошти від реалізації транспортного засобу розподілені на користь ПАТ КБ "Приватбанк" перераховано 85545,95 грн. (платіжне доручення №64 від 29 січня 2018 року на погашення заборгованості боржника ОСОБА_2 ) та на користь ПАТ "ВіЕйБі Банк" перераховано 11632,96 грн. (платіжне доручення №65 від 29 січня 2018 року на погашення заборгованості боржника ОСОБА_2 ).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, зважаючи на першочерговість задоволення вимог заставодержателя, ураховуючи, підтвердження права АТ "ПУМБ" на заставлене майно, дійщов висновку, що розпорядження щодо реалізації заставного транспортного засобу є неправомірним та таким, що порушує права позивача.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 1 Законом №1404 передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 5 статті 18 Законом №1404 під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Статтею 48 Закону № 1404 врегульовані питання порядку звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

Так, частиною 1 статті 48 Закону № 1404, передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до частини 6 статті 48 Закону № 1404, стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Відповідно до частин 1, 5, грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

Не допускається виплата стягувачу стягнутих сум готівкою або виплата стягнутих сум іншим особам, які не є стягувачами (крім виплати грошових сум заставодержателю, який не є стягувачем, згідно із статтею 51 цього Закону).

Частиною 1 статті 51 Закону № 1404 визначено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо, зокрема право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі.

За рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються відрахування, передбачені пунктами 1 і 2 частини першої статті 45 цього Закону, після чого кошти перераховуються заставодержателю та стягується виконавчий збір. Якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом (ч.ч. 3, 5 ст. 51 Закону № 1404)

За положенням статті 523 Цивільного кодексу України (в редакції чинній на момент укладання договору застави), порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником.

Застава, встановлена первісним боржником, зберігається після заміни боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 статті 523 Цивільного кодексу України (в редакції чинній на момент укладання договору застави), виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За положенням статті 572 Цивільного кодексу України (в редакції чинній на момент укладання договору застави), в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За статтею 574 Цивільного кодексу України (в редакції чинній на момент укладання договору застави), застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До застави, яка виникає на підставі закону, застосовуються положення цього Кодексу щодо застави, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 576 Цивільного кодексу України (в редакції чинній на момент укладання договору застави), предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Предметом застави може бути майно, яке заставодавець набуде після виникнення застави (майбутній урожай, приплід худоби тощо).

Права заставодержателя (право застави) на річ, яка є предметом застави, поширюються на її приналежності, якщо інше не встановлено договором. Право застави поширюється на плоди, продукцію та доходи, одержані від використання заставленого майна, у випадках, встановлених договором.

Предметом застави не можуть бути національні, культурні та історичні цінності, які є об`єктами права державної власності і занесені або підлягають занесенню до Державного реєстру національної культурної спадщини.

Предметом застави не можуть бути вимоги, які мають особистий характер, а також інші вимоги, застава яких заборонена законом.

Предмет застави залишається у заставодавця, якщо інше не встановлено договором або законом.

Застава окремих видів майна може бути заборонена або обмежена законом.

За вимогами частини 1, 3 - 4 статті 577 Цивільного кодексу України (в редакції чинній на момент укладання договору застави), якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню.

Застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно статті 589 Цивільного кодексу України (в редакції чинній на момент укладання договору застави), у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про заставу" (в редакції чинній на момент укладання договору застави) застава - це спосіб забезпечення зобов`язань. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає в силу договору, закону або рішення суду.

Згідно статті 16 Закону України "Про заставу" право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Якщо предмет застави відповідно до закону чи договору повинен знаходитись у заставодержателя, право застави виникає в момент передачі йому предмета застави. Якщо таку передачу було здійснено до укладення договору, - то з моменту його укладення.

Частиною 5 статті 18 Закону України "Про заставу" визначено, що якщо предметом застави є рухоме майно, заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та заставодержателями застав, які зареєстровані пізніше. Переважне право заставодержателів одного і того ж майна, що зареєстровані в один і той же день, визначається моментом реєстрації застави. Переважне право у задоволенні вимог із заставленого рухомого майна визначається на підставі моменту реєстрації застави та моменту реєстрації змін щодо предмета застави в частині цих змін.

Згідно статті 19 Закону України "Про заставу" за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Частиною 1 статті 23 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" визначено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Частиною 1 та 2 статті 14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" встановлено, що якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог.

Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

При цьому, поняття пріоритету та вищого пріоритету розтлумачено в статті 1 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", а саме: пріоритет - переважне право обтяжувача відносно права іншої особи на те ж саме рухоме майно; вищий пріоритет - переважний пріоритет одного обтяжувача відносно пріоритету іншого обтяжувача на отримання задоволення своїх прав чи вимог щодо одного й того ж рухомого майна.

Положеннями статті 2 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" визначено, що боржник це особа, яка має виконати на користь обтяжувала забезпечене обтяженням зобов`язання, або майновий поручитель за таким зобов`язанням.

Відповідно до частини 5 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Положеннями статті 45 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено, що пошук у Державному реєстрі може здійснюватися за реєстраційним номером запису та/або за найменуванням боржника, ідентифікаційним кодом боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України, за індивідуальним ідентифікаційним номером боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів. Держатель Державного реєстру зобов`язаний на запит бюро кредитних історій надавати витяги з Державного реєстру в електронному вигляді (у форматі бази даних), у разі наявності письмової згоди юридичних, фізичних осіб - власників рухомого майна.

Відповідно до пункту 6 розділу IX "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" Кабінет Міністрів України постановою від 5 липня 2004 року № 830 затвердив Порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна (далі - Порядок).

Так, згідно пункту 32 Порядку посадові особи органів державної влади чи інші визначені законом особи (далі - користувачі) отримують витяги у зв`язку із здійсненням ними повноважень, визначених законом, шляхом безпосереднього доступу до Реєстру.

Як зазначалось, 25 квітня 2008 року між ЗАТ "Донгорбанк", правонаступником якого є акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк" та ОСОБА_2 був укладений нотаріально посвідчений договір застави транспортного засобу, за реєстраційним №2771, який діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором і Позичальником ( ОСОБА_1 ) за основним зобов`язанням, забезпеченням якого він є.

Згідно п.1.2. вказаного договору, предмет застави забезпечує виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором №АВ-59 від 25 квітня 2008 року.

Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, 25 квітня 2008 року за № 7111034 приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області Дубровським В.М., на підставі вказаного вище договору застави, накладена заборона відчуження ТЗ SUBARU IMPREZA, 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , обтяжувачем є ЗАТ "Донгорбанк", божник - ОСОБА_1 , власником майна є заставодавець - ОСОБА_2 (а.с.16)

Отже, на дату реалізації вказаної майна в Державному реєстрі прав існував реєстраційний запис про обтяження речових прав на це майно, і реєстраційного запису про припинення цього обтяження не було.

В контексті цієї справи потрібно зазначити, що вирішуючи питання про звернення стягнення на майно виконавець зобов`язаний враховувати відомості, які містяться у Державному реєстрі прав. Ці відомості вважаються достовірними до тих пір, поки їх не буде скасовано/змінено. Тобто зареєстровані в Державному реєстрі прав, зокрема, обтяження майна є доведеним (констатованим) фактом, змінити який можна лише шляхом державної реєстрації, в цьому випадку, припинення застави. Виконавець не може на власний розсуд давати правову оцінку зареєстрованим речовим правам та їх обтяженням, тим паче ігнорувати їх.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем здійсненні запиту щодо боржника ОСОБА_2 та не було здійснено пошук за предметом обтяження - майном (транспортний засіб SUBARU IMFREZA, державний номерний знак НОМЕР_1 ), що свідчить про неналежне виконання відповідачем обов`язків визначених Законом №1404.

Рішення щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на користь АТКБ "ПриватБанк" та ПАТ "ВіЕйБі Банк" були прийняті Артемівським міськрайонним судом 29 березня 2010 року (справа №2-2740-2010) та 11 червня 2013 року (справа №0503/8916/2012).

Тобто, право застави за договором позивача з ЗАТ "Донгорбанк", правонаступником якого є АТ "ПУМБ", виникло раніше, ніж прийняті судові рішення щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на користь АТКБ "ПриватБанк" та ПАТ "ВіЕйБі Банк", які не є заставодержателями.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки зобов`язання ОСОБА_1 перед ЗАТ "Донгорбанк", правонаступником якого є АТ "ПУМБ", не виконані, при реалізації заставного майна ТЗ SUBARU, модель: Impreza, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в першу чергу задовольняються вимоги заставодержателя (позивача), а залишок коштів використовують для задоволення інших стягувачів.

Таким чином, розпорядження щодо розподілу грошових коштів не відповідає вимогам чинного законодавства, порушує право АТ "ПУМБ" як заставодержателя, тому є протиправним.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статями 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Комерційний Банк "ПриватБанк" на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 р. у справі № 200/13749/19-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 р. у справі № 200/13749/19-а - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 25 серпня 2020 року.

Суддя-доповідач: Е.Г. Казначеєв

Судді Т.Г. Арабей

І.В. Сіваенко