Справа № 520/3246/2020
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2020-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2020 р. № 520/3246/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Заічко О.В.,

при секретареві судового засідання - Борисюк Р.Р.,

за участі: представника позивача - Самойлова Є.Ю.,

представник відповідача - Богодущенко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Слобожанської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2019/003377/2 від 18.11.2019 року; визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807190/2019/02326 від 18.11.2019 року; визнати протиправною бездіяльність Слобожанської митниці Держмитслужби, в частині не вжиття заходів щодо оформлення та подання висновку до уповноваженого казначейства або до іншого уповноваженого органу про повернення грошових коштів ОСОБА_1 в загальній сумі 62400,00 грн., яка складається з наступних сум: 8900,00 грн. (доплата за штучну зміну року автомобіля з 2015 року на 2014 рік); 53500,00 грн. (доплата на підставі Рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2019/003377/2 від 18.11.2019 року); зобов`язати Слобожанську митницю Держмитслужби (61003, м. Харків, вул. Короленка, 16-Б, ) скласти та подати висновок до уповноваженого казначейства або до іншого уповноваженого органу про повернення грошових коштів ОСОБА_1 в загальній сумі 62400,00 грн., яка складається з наступних сум: 8900,00 грн. (доплата за штучну зміну року автомобіля з 2015 року на 2014 рік); 53500,00 грн. (доплата на підставі Рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2019/003377/2 від 18.11.2019 року).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не погоджується з оскаржуваними Рішенням про коригування митної вартості товарів та Карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Позивач вважає, що спірні рішення з підстав нібито відсутності документів в частині фактичної оплати та оплати за доставку задекларованого товару є необґрунтованими, а визначення митницею митної вартості автомобіля на підставі цінової інформації наявної в АСМО та ІААІ не відповідає та суперечить механізму оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, передбаченому чинним законодавством. Крім того, позивач посилався на протиправність бездіяльності відповідача в частині не вжиття заходів щодо оформлення та подання висновку до уповноваженого казначейства або до іншого уповноваженого органу про повернення грошових коштів на його вимогу про негайне повернення грошових коштів, яку відповідачем було проігноровано. Таким чином, позивач вважає, що позовні вимоги вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву, просив її задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, з огляду доводів наданого суду відзиву на позов в контексті того, що під час виконання митних формальностей стосовно задекларованого товару, за результатами застосування АСАУР (СУР), серед іншого, була визначена митна формальність по контролю правильності визначення митної вартості. За результатами проведеного аналізу документів, наданих декларантом під час митного оформлення, було виявлено, що ці документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар. Відповідач посилається на те, що на спростування вказаної інформації позивачем жодним документом не було доведено дійсного рівня митної вартості товару, у тому числі, при проведенні митним органом консультації для підтвердження заявленої митної вартості товару. Щодо спірної Картки відмови в прийнятті митної декларації, відповідач посилається на те, що така вичерпала свою дію фактом її виконання позивачем шляхом здійснення декларування товарів за новою митною декларацією. Інші позовні вимоги відповідач також вважає необґрунтованими, при цьому, посилається на те, що суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення таких платежів. Таким чином, відповідач вважає, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню.

Свідок - ОСОБА_2 , викликаний ухвалою суду від 10.06.2020 року, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ст. 206 КАС України якщо в судове засідання не з`явилися свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, суд заслуховує думку учасників справи про можливість продовження судового розгляду справи за відсутності свідка, експерта, спеціаліста, перекладача, які не з`явилися, та постановляє ухвалу про продовження судового розгляду або про відкладення розгляду справи.

Заслухавши думку учасників справи, суд вважає за можливим продовжувати судовий розгляд справи за відсутності свідка.

Експерт - Фокін Д.І. , в судовому засіданні надав пояснення з приводу експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню ринкової вартості автомобіля «Toyota Highlander» в контексті того, що висновком експерту ринкова вартість досліджуваного автомобіля, виробленого в США, який має пошкодження аварійного характеру, на момент проведення огляду складає 168978,01 грн., що складає 6892,61 дол. США. Експерт пояснив, що оскільки встановлений модельний рік виготовлення автомобіля не збігався з роком початку його експлуатації, перевищував такий, що визначається з реєстраційних документів, для розрахунків прийнято дату випуску автомобіля - грудень 2014 року (01.12.2014).

Заслухавши пояснення представників сторін, пояснення експерта, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що не заперечується сторонами по справі та підтверджується листом від 17.01.2020 року №7.14-08-7.14-15/1-12/767 (а.с. 74-78), Слобожанську митницю Держмитслужби, як територіальний орган Державнох митної служби, утворено згідно постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 року №858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби». Одночасно, Харківську митницю ДФС реорганізовано шляхом приєднання до Слобожанської митниці Держмитслужби.

30.05.2019 року ОСОБА_1 отримала в електронному вигляді від Baltic Auto Shipping Інвойс №73116868 від 30.05.2019 року з умовами купівлі-продажу і поставки автомобіля марки «Toyota», модель «Highlander», VIN НОМЕР_1 , рік 2015 V=3500сm (т. 1 а.с. 25).

31.05.2019 року за купівлю вказаного автомобіля позивач сплатив грошові кошти в сумі 8172 дол. США, що підтверджується платіжним дорученням за №0408004 (т. 1 а.с. 26).

24.09.2019 року та 22.10.2019 року позивач на депозитний рахунок Харківської митниці ДФС сплатив 98000 грн. та 2500 грн., як попереднє грошове забезпечення сплати майбутніх митних платежів за подальше розмитнення вказаного автомобіля, що підтверджується банківськими квитанціями №0.0..1 від 24.09.2019 року та №0.0..1 від 22.10.2019 року (т. 1 а.с. 27-28).

22.10.2019 року ТОВ «Магістраль Автотранзит - Плюс» в особі декларанта ОСОБА_2 подало до Харківської митниці ДФС електронну декларацію №UA807190/2019/022761 від 22.10.2019 року, задекларувавши суму покупки автомобіля марки «Toyota», модель «Highlander», VIN НОМЕР_1 , рік 2015, в розмірі 8172 дол. США та модельний рік виготовлення автомобіля - 2015 (т. 1 а.с. 29).

15.11.2019 року за зобов`язанням митного органу за висновком про те, що рік задекларованого автомобіля - 2014, замість 2015, позивач доплатив грошові кошти в сумі 8900 грн., що підтверджується банківською квитанцією №0.0..1 від 15.11.2019 року (т. 1 а.с. 31).

15.11.2019 року ТОВ «Магістраль Автотранзит - Плюс» в особі декларанта ОСОБА_2 подало до Харківської митниці ДФС електронну декларацію №UA807190/2019/024508 від 15.11.2019 року, задекларувавши суму покупки автомобіля марки «Toyota», модель «Highlander», VIN НОМЕР_1 , рік 2015, в розмірі 8172 дол. США та модельний рік виготовлення автомобіля - 2015 (т. 1 а.с. 32).

18.11.2019 року посадовою особою Харківської митниці ДФС було прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2019/003377/2, відповідно до якого коригування митної вартості здійснено за другорядним методом (резервним) у відповідності до ст. 64 Митного кодексу України (т. 1 а.с. 62).

18.11.2019 року головним державним інспектором МП «Харків - автомобільний» складено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807190/2019/02326 від 18.11.2019 року, з підстав неможливості здійснення митного оформлення товарів, в зв`язку з невірним визначенням їх митної вартості та прийняття Рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2019/003377/2 від 18.11.2019 року (т. 1 а.с. 64).

Позивач, не погодившись з зазначеним Рішенням про коригування митної вартості товарів та Карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, звернувся до суду за їх оскарженням.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправним та скасування Рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2019/003377/2 від 18.11.2019 року та Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807190/2019/02326 від 18.11.2019 року, суд зазначає наступне.

Як вбачається з Рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2019/003377/2 від 18.11.2019 року відповідачем здійснено коригування митної вартості автомобіля за другорядним методом - резервним у відповідності до ст. 64 Митного кодексу України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними приписами норм чинного законодавства.

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно приписів ч.1, ч.2 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В силу ч.5 ст.53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу ч.1 та ч.2 ст.53 Митного кодексу України вбачається, що наведені норми Кодексу містять вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Вказана норма закону кореспондує з положеннями ч.3 ст.318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Зазначене вище також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 року №3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, вказане узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

Відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст.58 цього Кодексу.

Зокрема, ст. 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 та ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст. 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно з ч. 3 ст. 54 Митного кодексу України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Пунктом 2 ч. 4 ст. 54 Митного кодексу України передбачено, що орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана.

Вказана норма законодавства спрямована на те, щоб декларант був обізнаний з недоліками (хибами), які виявлені митним органом, які, в свою чергу, перешкоджають митному органу підтвердити задекларовану митну вартість товарів, за яких декларант мав би реальну можливість їх усунути шляхом подання додаткових документів.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.2 ст. 55 Митного кодексу України, прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

За результатами аналізу вищезазначених положень Митного кодексу України вбачається, що орган доходів і зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного кодексу України.

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, коли надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з`ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Разом з тим, витребувати необхідно тільки ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як вбачається з матеріалів справи, що не заперечується відповідачем, декларантом разом з декларацією №UA807190/2019/024508 від 15.11.2019 року були надані наступні документи (зазначені у графі 44 МД): 0380 - рахунок - фактура (інвойс) від 30.05.2019 №73116868; 0862 - декларація про походження товару від 30.05.2019 №73116868; 1721 - акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA305100/2019/612968 від 01.11.2019; 2800 - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 02.05.2019; d3007 - документ, що підтверджує вартість перевезення товару - лист від 01.11.2019; 3016 - висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією - Висновок експертного автотоварознавчого дослідження №24223 від 14.11.2019; 4207 - Договір про надання послуг митного брокера №24/09-3 від 24.09.2019; 7017 - висновок про проходження товару або акт експертизи, виданий уповноваженим органом V190502199В від 02.05.2019; 9000 - розшифровка VIN коду від 30.05.2019; 9202 - касовий ордер, що підтверджує сплату митних та інших платежів №0.0..1 від 24.09.2019; 9202 - касовий ордер, що підтверджує сплату митних та інших платежів №0.0..1 від 22.10.2019; 9202 - касовий ордер, що підтверджує сплату митних та інших платежів №0.0..1 від 15.11.2019; 9801 - паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України; 9802 - паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України.

15.11.2019 року посадовою особою митниці було проведено процедуру консультації між митницею та декларантом з метою обміну наявною інформацією та обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості товарів шляхом надіслання електронного повідомлення засвідченого ЄЦП інспектора (т. 1 а.с. 23).

Проте, при проведенні консультації, повідомляючи позивача про необхідність надати додаткові документи, митним органом не обґрунтовано вимоги щодо їх надання, узгоджуючи таке надання документів з правовою суттю правовідносин, які склалися між позивачем та його контрагентом.

Відповідачем не наведено жодних обставин та не надано доказів на підтвердження наявності у митного органу законодавчо визначених підстав для витребування у позивача додаткових документів, зокрема, що позивач в митній декларації зазначив не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, вніс до декларації недостовірні або неточні відомості або що надані митному органу документи містили розбіжності чи ознаки підробки.

Що стосується року виготовлення задекларованого автомобілю, судом взято до уваги Salvage certificate №0524698 вказаного автомобіля, в якому визначено рік - 2015 (т. 1 а.с. 30).

Висновком експертного автотоварознавчого дослідження №24233 від 14.11.2019 року встановлена ринкова вартість вказаного автомобіля, виробленого в США, який має пошкодження аварійного характеру, на момент проведення огляду яка складає 168978,01 грн., що складає 6892,61 дол. США (т. 1 а.с. 34-55). При визначенні ринкової вартості вказаного автомобіля експертом встановлено модельний рік виробництва визначений на підставі VIN коду інформаційної таблички (розташованої на стійці боковини лівої) - 2015, для розрахунків прийнято дату випуску автомобіля - грудень 2014 року (01.12.2014), оскільки встановлений модельний рік виготовлення автомобіля не збігався з роком початку його експлуатації, перевищував такий, що підтверджено в судовому засіданні експертом - Фокіним Д.І.

При цьому, відповідно до листа «Балтік Авто Шиппінг» від 10.09.2019 року вартість вказаного автомобіля, 2015 року, складає 6972 дол. США. Вартість доставки у межах США становить - 150 дол. США. Вартість доставик з порту Лос-Анджелеса, штат Каліфорнія, США до Клайпедського порту, Литва - 1050 дол. США (а.с. 56-58).

Листом «Балтік Авто Шиппінг» від 01.11.2019 року перевезення вказаного автомобіля від порту Клайпеди, Литва до українського кордону/Ужгород - Вишнє Німецьке відбулось за 150 дол. США (а.с. 59-61).

З правовідносин позивача та митного органу вбачається, що позивач разом з митною декларацією подав повний пакет документів, визначений ч. 2 ст. 53 МК України, які підтверджують митну вартість автомобіля, а саме: платіжне доручення в іноземній валюті №0408004 від 31.05.2019 року на суму 8172 дол. США, Інвойс №73116868 від 30.05.2019 року на суму 8172 дол. США, висновок експертного автотоварознавчого дослідження №24233 від 14.11.2019 року та листи «Балтік Авто Шиппінг» від 10.09.2019 року та від 01.11.2019 року.

В свою чергу, відповідач не довів, що подані у відповідності до ч. 2 ст. 53 МК України декларантом документи, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за автомобіль.

Щодо посилань відповідача на ненадання декларантом документів стосовно оплати за доставку товару, платіжні документи щодо оплати винагороди комісіонеру, то вказане спростовується листами «Балтік Авто Шиппінг» від 10.09.2019 року та від 01.11.2019 року наданими до митної декларації, з яких вбачається вартість перевезення автомобіля.

При цьому, згідно з ч. 1, п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України, декларант подає митному органу документи, які підтверджують митну вартість товару, а саме транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару.

Відповідно до умов Інвойс №73116868 від 30.05.2019 року Baltic Auto Shipping взяло на себе зобов`язання поставити вказаний автомобіль за 8172 дол. США на умовах FCI KLAIPEDA (Інкотермс-2010) з порту Лос-Анджелеса, штат Каліфорнія, США до порту Клайпеда, Литва.

Враховуючи вказане, в зазначену вартість автомобіля також була включена вартість його доставки.

З огляду на те, що декларантом позивача надані вищезазначені документи, суд приходить до висновку, що у відповідача були наявні достатні документи, які підтверджують числові значення усіх складових митної вартості імпортованого товару та відомості щодо ціни товару.

Суд також зазначає, що відповідачем не вказано обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної митницею у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів, а лише містяться посилання на те, що надані декларантом документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Коригування митної вартості здійснено за другорядним (резервним) методом на підставі цінової інформації наявної в АСМО та ІААІ на подібні ТЗ, які були оформлені в митних органах, та було визначено митну вартість ТЗ позивача на рівні 15350 дол. США.

При цьому, оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів не містить докладної інформації, яка використовувалася митним органом при її визначенні, як того вимагає положення пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України.

Окремо суд зазначає, що визначення митної вартості товару лише виходячи з відомостей з одного джерела, не є достатнім обґрунтуванням визначення вартості товару, при цьому застосування цінової інформації наявної в АСМО та ІААІ для визначення митної вартості транспортного засобу не відповідає вимогам чинного законодавства та суперечить механізму оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, визначених Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року за №1074/8395.

Крім того, митним органом не враховано, що вартість транспортного засобу (відповідного року випуску) залежить від звітного періоду ввезення його на територію України адже фактична кількість років перебування транспортного засобу в експлуатації на час придбання та ввезення на територію України безпосередньо впливає на його вартість.

На необхідність з`ясування вказаних обставин при прийнятті рішення про корегування митної вартості вказав також Верховний Суд у постановах від 23.04.2019 року по справі №810/1479/16 та від 26.02.2019 року по справі №808/454/18.

За приписами ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд також зазначає, що факт ненадання позивачем додатково витребуваних документів, які підтверджують митну вартість товарів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Щодо посилання відповідача на оформлення вищевказаного транспортного засобу та випущення його у вільний обіг за новою митною декларацією №UA807190/2019/024680 від 19.11.2019 року під фінансову гарантію сплати митних платежів згідно ч. 7 ст. 55 МК України, що на теперішній час має юридичну силу, суд зазначає наступне.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників і відповідальність визначена главою 4 Митного кодексу України.

Частиною 1 статтею 24 Митного кодексу України встановлено, що кожна особа має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

Відповідно до п.1.ч. 2 ст.24 Митного кодексу України предметом оскарження є рішення - окремі акти, якими органи доходів і зборів або їх посадові особи приймають рішення з питань, передбачених законодавством України з питань державної митної справи, а також задовольняють скарги, заяви, клопотання конкретних фізичних чи юридичних осіб або відмовляють у їх задоволенні .

Правила цієї глави 4 Митного кодексу України застосовуються у всіх випадках оскарження рішень, дій або бездіяльності органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, крім оскарження постанов по справах про порушення митних правил та випадків, коли законом встановлено інший порядок оскарження зазначених рішень, дій чи бездіяльності (частина 3 ст. 24 Митного кодексу України ).

Частиною 1 ст. 29 Митного кодексу України передбачено, що рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів або їх посадових осіб можуть бути оскаржені безпосередньо до суду в порядку, визначеному законом.

Частиною 2 ст. 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, національним законодавством встановлено строк тривалістю у шість місяців (який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав) впродовж якого особа може здійснити правовий аналіз рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень та звернутись до суду за захистом у випадку виявлення обставин щодо порушення гарантованих прав, свобод та інтересів такої особи.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів, позивач оформив нову митну декларацію №UA807190/2019/024680 від 19.11.2019 року (т. 1 а.с. 65), сплативши митні платежі відповідно до зміненої вартості автомобіля, яка згідно розрахунків митниці склала 15350 дол. США, що підтверджується банківською квитанцією №0.0..1 від 19.11.2019 року (т. 1 а.с. 66).

Митним органом вищевказаний транспортний засіб було оформлено та випущено його у вільний обіг, позивачу видано посвідчення про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4 від 19.11.2019 року (т. 1 а.с. 67).

Суд зазначає, що подання декларантом «нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості» не може бути достеменним доказом відсутності спору у сторін з приводу винесеного рішення про коригування митної вартості, оскільки якщо і припуститися, що декларант на момент подання такої «нової декларації» погоджувався із рішенням про коригування митної вартості, то це не позбавляє його на протязі шести місяців (з моменту отримання такого рішення) здійснити повний правовий аналіз такого рішення, дій, бездіяльності митного органу, що йому передували та встановити обставини стосовно порушення прав (інтересів) такої особи та звернутись до суду за захистом порушеного права.

Із змісту положень Митного кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України слідує, що положення обумовлених нормативно-правових актів не містять жодних обмежень та винятків для декларанта з приводу неможливості оскаржити ним до суду рішення митного органу про коригування митної вартості та захистити порушене право в продовж шести місяців (з моменту його отримання) в залежності від того, як випущено товар у вільний обіг «під гарантію» або шляхом подання «нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості».

Водночас, як слідує з частини 7 ст. 55 Митного кодексу України декларант має право у випадку незгоди (під час митного оформлення товару) з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за своїм зверненням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

При цьому, відповідно до частини 8 ст. 55 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа може протягом 80 днів з дня випуску товарів надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

У такому випадку митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Таким чином, положення ч.7 та ч. 8 ст. 55 Митного кодексу України встановлено лише додаткові преференції для декларанта у вигляді можливості на протязі 80 днів зібрати та подати митному органу додаткові документи у випадку якщо про незгоду буде заявлено під час митного оформлення і випуск товару буде здійснено у вільний обіг «під гарантію». Митний орган в свою чергу при надходженні додаткових документів у вказаний проміжок часу самостійно зможе переглянути винесене ним рішення про коригування митної вартості.

У випадку ж випуску товарів у вільний обіг шляхом подання «нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості» декларант названими правами щодо можливості подання на протязі 80 днів митному органу додаткових документів для перегляду митним органом свого рішення не наділений.

Відтак, єдиним негативним наслідком для декларанта у випадку випуску товарів у вільний обіг шляхом подання «нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості» є неможливість застосування положень ч.7 та ч. 8 ст. 55 Митного кодексу України, якими встановлено додаткові преференції для декларанта, який про незгоду заявив під час митного оформлення та здійснив випуск товару у вільний обіг «під гарантію».

У свою чергу, частина 1 статті 29 і підпункт "б" пункту 5 частини 2 статті 55 Митного кодексу України врегульовує правовідносини щодо права декларанта оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до суду без будь яких застережень чи умов (випуску та порядку випуску товарів у вільний обіг), в тому числі за умови сплати митних платежів згідно із митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів, та/або за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу.

Крім того, статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Вказаний принцип верховенство права проголошено, як одним із основних принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд зазначає, що будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним. Національним законодавства не передбачено чіткої та передбачуваної норми закону, за якою декларант позбавляється права на захист його прав (щодо можливості скасування рішення про коригування митної вартості постановленого з порушенням закону) у випадку, якщо про обставини щодо порушеного права декларант дізнався за наслідками правового аналізу оскаржуваного рішення, дій (бездіяльності), який здійснено після випуску товарів у вільний обіг, шляхом подання «нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості».

Як наслідок такої нечіткості закону вказує ціла низка судових рішень, як Верховного Суду України, так і новоутвореного Верховного Суду, а зокрема: від 24 січня 2019 року у справі №821/1697/17, від 22 квітня 2019 року у справі №815/6242/17, 09 квітня 2019 року у справі №825/1990/17, серед яких у численних рішеннях (винесених в продовж тривалого часу) Верховний Суд надає правову оцінку рішенню про коригування митної вартості після випуску товару у вільний обіг незалежно від застосованого методу випуску у вільний обіг - «під гарантію» або шляхом подання «нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості» та встановивши обставини щодо прийняття рішення в порушення закону, суд приймає рішення стосовно задоволення вимог декларанта шляхом визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення, тим самим визнає право декларанта на захист його порушеного права у вигляді визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості незалежно від застосованого декларантом способу випуску товару у вільний обіг «під гарантію» чи «за новою декларацією».

Отже, норми національного законодавства не містять чіткої норми, яка позбавляє декларанта права на оскарження рішення про коригування митної вартості ввезеного автомобіля та картки відмови в прийнятті митної декларації після правового аналізу винесеного митним органом рішення.

Таким чином, суд вважає, що оформлення транспортного засобу позивача та випущення його у вільний обіг за новою митною декларацією не позбавляє права позивача на захист його порушеного права в даній справі незалежно від застосованого ним способу випуску товару у вільний обіг.

Виходячи з вищевказаного, суд вважає оскаржувані Рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2019/003377/2 від 18.11.2019 року та Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807190/2019/02326 від 18.11.2019 року необґрунтованими та приходить до висновку про їх протиправність.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача, в частині не вжиття заходів щодо оформлення та подання висновку до уповноваженого казначейства або до іншого уповноваженого органу про повернення грошових коштів ОСОБА_1 в загальній сумі 62400,00 грн., та зобов`язання відповідача скласти та подати висновок до уповноваженого казначейства або до іншого уповноваженого органу про повернення грошових коштів ОСОБА_1 в загальній сумі 62400,00 грн., яка складається з наступних сум: 8900,00 грн. (доплата за штучну зміну року автомобіля з 2015 року на 2014 рік); 53500,00 грн. (доплата на підставі Рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2019/003377/2 від 18.11.2019 року), суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 301 Митного кодексу України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України. У разі виявлення факту помилкової та/або надмірної сплати митних платежів митний орган не пізніше одного місяця з дня виявлення такого факту зобов`язаний повідомити платника податків про суми надміру сплачених митних платежів. Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Якщо надмірна сплата сум митних платежів сталася внаслідок помилки з боку посадових осіб митного органу, повернення надміру сплачених сум митних платежів здійснюється у першочерговому порядку.

Відповідно до положень ст. 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу. Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання та пені є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми та/або пені. Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку. Контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення належних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету. Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

Аналогічні положення закріплені Порядком повернення авансових платежів (передоплати) та помилково/або надміру сплачених сум митних платежів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 18.07.2017 року №643, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.08.2017 за №976/30844.

Правовий аналіз вищенаведних норм свідчить, що помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державною бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 10.02.2020 року звертався до Слобожанської митниці Держмитслужби з вимогою про негайне повернення грошових коштів ОСОБА_1 в загальній сумі 62400,00 грн., яка складається з наступних сум: 8900,00 грн. (доплата за штучну зміну року автомобіля з 2015 року на 2014 рік); 53500,00 грн. (доплата на підставі Рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2019/003377/2 від 18.11.2019 року) (т. 1 а.с. 108-120).

Листом від 17.02.2020 року за №08-1/7.14-15/10/2565 митним органом було відмовлено у поверненні вказаних сум (т. 1 а.с. 121-123).

21.02.2020 року позивач звернувся до Слобожанської митниці Держмитслужби із заявою про повернення авансових платежів (передоплати) та помилково/або надміру сплачених сум митних платежів, складання висновку щодо повернення грошових коштів та подання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів (т. 1 а.с. 124-138).

Листом від 03.03.2020 року №08-1/7.14-15/10/3496 митним органом фактично відмовлено в поверненні вказаних вище сум з повідомленням про неможливість перегляду Рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2019/003377/2 від 18.11.2019 року (т. 1 а.с. 139-141).

Висновку про повернення належних сум коштів з відповідного бюджету митним органом складено не було.

Зазначене не спростовано відповідачем під час розгляду справи.

Посилання відповідача не неподання позивачем заяви про повернення авансових платежів (передоплати) та помилково/або надміру сплачених сум митних платежів спростовано матеріалами справи.

Внаслідок зазначеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльність відповідача, в частині не вжиття заходів щодо оформлення та подання висновку до уповноваженого казначейства або до іншого уповноваженого органу про повернення грошових коштів ОСОБА_1 в загальній сумі 62400,00 грн., та зобов`язання відповідача скласти та подати висновок до уповноваженого казначейства або до іншого уповноваженого органу про повернення грошових коштів ОСОБА_1 в загальній сумі 62400,00 грн., яка складається з наступних сум: 8900,00 грн. (доплата за штучну зміну року автомобіля з 2015 року на 2014 рік); 53500,00 грн. (доплата на підставі Рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2019/003377/2 від 18.11.2019 року), а тому вказані позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене, відповідачем не доведено правомірності Рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2019/003377/2 від 18.11.2019 року, Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807190/2019/02326 від 18.11.2019 року та своєї в частині не вжиття заходів щодо оформлення та подання висновку до уповноваженого казначейства або до іншого уповноваженого органу про повернення грошових коштів позивачу, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат по справі, суд зазначає наступне.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 КАС України шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської митниці Держмитслужби на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн.

У стягненні вартості експертного автотоварознавчого дослідження 24233 від 14.11.2019 року та судових витрат на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської митниці Держмитслужби на користь позивача належить відмовити, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Стосовно стягнення вартості експертного автотоварознавчого дослідження 24233 від 14.11.2019 року, суд зазначає, що замовлення позивачем висновку вказаного дослідження було проведено самостійно ще під час митного оформлення товару.

Отже, вказані витрати не відноситься до судових витрат у розумінні положень ст.ст. 132, 137, 101-104 КАС України

Стосовно судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що представником позивача на підтвердження витрат з оплати професійної правничої допомоги надано до матеріалів справи копії наступних документів: договір про надання юридичних послуг та правової допомоги від 02.09.2019 року, додаткові угоди до цього договору від 02.12.2019 року та від 04.03.2020 року, акт здачі-приймання виконаних послуг від 04.03.2020 року, адвокатський ордер серії КС №507106, квитанцію про сплату послуг за вказаним договором №0.0..1 від 04.03.2020 року (т. 1 а.с. 24, 142-153).

Згідно акту здачі-приймання виконаних послуг від 04.03.2020 року адвокатом було надано послуги з ознайомлення з митною документацією, пошук нормативно-правових актів та правовий аналіз перспективи стягнення грошових коштів, пошук судової практики, на що витрачено 4 години (ціна за 1 годину 50% п.м. - 1051 грн.) усього на суму 4204 грн., складено адвокатський запит Слобожанській митниці Держмитслужби від 11.01.2020 року (ціна за 1 сторінку - 500 грн.) усього на суму 3000 грн., адвокатський запит ТОВ «Автоарт» від 11.01.2020 року (ціна за 1 сторінку - 500 грн.) усього на суму 1500 грн., адвокатський запит МП «Харків - Автомобільний» СМ Держмитслужби від 14.01.2020 року (ціна за 1 сторінку - 500 грн.) усього на суму 3000 грн., адвокатський запит ТОВ «Магістраль автотранзит - плюс» від 14.01.2020 року (ціна за 1 сторінку - 500 грн.) усього на суму 3000 грн., адвокатський запит Слобожанській митниці Держмитслужби від 10.02.2020 року (ціна за 1 сторінку - 500 грн.) усього на суму 3000 грн., складено вимогу про негайне повернення грошових коштів від 10.02.2020 року (ціна за 1 сторінку - 500 грн.) усього на суму 6500 грн., заяву про повернення авансових платежів від 21.02.2020 року (ціна за 1 сторінку - 500 грн.) усього на суму 7500 грн., позовну заяву (ціна за 1 сторінку - 500 грн.) усього на суму 11500 грн., клопотання про виклик і допит свідків та експерта (ціна за 1 сторінку - 500 грн.) усього на суму 4500 грн., клопотання про витребування доказів (ціна за 1 сторінку - 500 грн.) усього на суму 3500 грн. Усього вартість наданих послуг склала 51204 грн.

При цьому, згідно квитанції про сплату послуг за вказаним договором №0.0..1 від 04.03.2020 року оплату позивачем проведено лише на суму 30000 грн.

Не надано доказів зарахування сплачених коштів за надану правничу допомогу на рахунок Адвокатського об`єднання «Авангард», яким видано ордер серії КС №507106, та Додатку №1 до вказаного договору, визначеного п. 2.1. вказаного договору.

Водночас, суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд виходить зі складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), надання до суду доказів, які стосуються спірних правовідносин.

Щодо таких видів правничої допомоги як: «ознайомлення з митню документацією, пошук нормативно-правових актів та правовий аналіз перспективи стягнення грошових коштів, пошук судової практики», «складання позовної заяви», «складання клопотання про виклик свідків та експертів», «складання клопотання про витребування доказів», суд зазначає, що вони не є окремими послугами та охоплюються послугою «підготовка та складання позовної заяви». Інакше, вказані послуги були б окремими консультаційними послугами з юридичних питань.

Враховуючи предмет спірних правовідносин та наявність значного обсягу судової практики з цього питання, здійснення представництва адвокатом у аналогічних спорах та можливість використання у своїй діяльності раніше напрацьованих матеріалів та шаблонних документів, які застосовуються при розгляді судових справ даної категорії, суд вважає, що витрати, які підлягають відшкодуванню за підготовку та складання позовної заяви є необґрунтовано завищеними та не відповідають фактичним затратам наданих послуг.

Щодо таких видів правничої допомоги як: «складання адвокатських запитів, вимоги про негайне повернення грошових коштів та заяви про повернення авансових платежів», суд зазначає, що вони надані до подання позовної заяви, поза виникнення спірних відносин.

Не надано доказів зарахування сплачених коштів за надану правничу допомогу на рахунок Адвокатського об`єднання «Авангард», яким видано ордер серії КС №507106, та Додатку №1 до вказаного договору, визначеного п. 2.1. вказаного договору.

Тобто опис виконаних робіт не узгоджується із можливістю застосування в даному випадку положень ст. 134 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Слобожанської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2019/003377/2 від 18.11.2019 року.

Скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807190/2019/02326 від 18.11.2019 року.

Визнати протиправною бездіяльність Слобожанської митниці Держмитслужби (61003, м. Харків, вул. Короленка, 16-Б, ), в частині не вжиття заходів щодо оформлення та подання висновку до уповноваженого казначейства або до іншого уповноваженого органу про повернення грошових коштів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) в загальній сумі 62400,00 грн. (шістдесят дві тисячі чотириста гривень 00 копійок), яка складається з наступних сум: 8900,00 грн. (доплата за штучну зміну року автомобіля з 2015 року на 2014 рік); 53500,00 грн. (доплата на підставі Рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2019/003377/2 від 18.11.2019 року).

Зобов`язати Слобожанську митницю Держмитслужби (61003, м. Харків, вул. Короленка, 16-Б, ) скласти та подати висновок до уповноваженого казначейства або до іншого уповноваженого органу про повернення грошових коштів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) в загальній сумі 62400,00 грн. (шістдесят дві тисячі чотириста гривень 00 копійок), яка складається з наступних сум: 8900,00 грн. (доплата за штучну зміну року автомобіля з 2015 року на 2014 рік); 53500,00 грн. (доплата на підставі Рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2019/003377/2 від 18.11.2019 року).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської митниці Держмитслужби (61003, м. Харків, вул. Короленка, 16-Б, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 27 серпня 2020 року.

Суддя Заічко О.В.