Справа № 200/12486/19-а
Суддя: Мозговая Н.А.
Дата ухвалення: 2020-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2020 р. Справа№200/12486/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мозгової Н.А.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Служби автомобільних доріг у Донецькій області до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання дій державного виконавця та постанови про стягнення виконавчого збору протиправними, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року Служба автомобільних доріг у Донецькій області звернулася до суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в якому просила:

- визнати протиправним дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Бусела В.О. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 06 серпня 2019 року № 59668221;

- визнати протиправною постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Бусела В. О. про стягнення виконавчого збору від 06 серпня 2019 року № 59668221.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 05.08.2019 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Буселом В.О. було прийнято виконавче провадження ВП № 59668221 з примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області № 905/2307/17 від 13.03.2018 року про стягнення зі Служби автомобільних доріг у Донецькій області на користь ТОВ «Ялта Град Строй» боргу у розмірі 1 079 301,41 грн., яке передано з Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на підставі постанови начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 02.08.2019 року. 06.08.2019 року державним виконавцем, в рамках виконавчого провадження ВП № 59668221, винесено постанову про стягнення виконавчого збору з боржника. 14.08.2019 року по виконавчому провадженню № 59668221 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з тих підстав, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Ухвалою Господарського суду Донецької області від 23.09.2019 року визнано незаконними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Донецькій області Бусела Володимира Олександровича по винесенню постанови від 14.08.2019 року (ВП№59668221) про повернення виконавчого документа стягувачу, визнано незаконною постанову від 14.08.2019 року (ВП№59668221) про повернення виконавчого документа стягувачу, прийняту старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Донецькій області Буселом Володимиром Олександровичем, скасовано постанову від 14.08.2019 року (ВП№59668221) про повернення виконавчого документа стягувачу, прийняту старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Донецькій області Буселом Володимиром Олександровичем. 15.10.2019 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Буселом В.О. було винесено постанову про відновлення виконавчого провадження № 59668221. 21.10.2019 року від стягувача ТОВ «Ялта Град Строй» до відділу надійшла заява про повернення виконавчого документу стягувачу № 18/10-з від 18.10.2019 року та в той же день державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Буселом В.О. було винесено постанову (ВП № 59668221) про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 1, ч. 1, ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначає, що державним виконавцем не було стягнуто з боржника на користь стягувача присуджених сум за наказом Господарського суду Донецької області №905/2307/17 від 13.03.2018 року. Дії відповідача щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 06.08.2019 року №59668221 вважає протиправними. Враховуючи викладене, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26.12.2019 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2020 року, позов задоволено.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22.04.2020 року замінено боржника відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у виконавчому провадженні по справі № 200/12486/19-а на його правонаступника відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Постановою Верховного суду від 30.06.2020 року касаційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) задоволено частково. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року у справі №200/12486/19-а скасовано. Справу №200/12486/19-а направлено на новий судовий розгляд до Донецького окружного адміністративного суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддям від 14.07.2020 року здійснено розподіл справи № 200/12486/19-а, справу передано до провадження судді Мозговій Н.А.

Ухвалою суду від 15.07.2020 року прийнято до провадження справу №200/12486/19-а та призначено судове засідання на 22.07.2020 року на 09-00 год.

Ухвалою суду від 22.07.2020 року замінено первісного відповідача - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на належного відповідача - Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Харків) ().

Ухвалою суду від 03.08.2020 року продовжено строк розгляду справи до 26.08.2020 року та відкладено судове засідання у справі на 26 серпня 2020 року о 10-00 год.

Ухвалою суду від 26.08.2020 року відмовлено представнику відповідача у закритті провадження по справі.

28.07.2020 року через відділ діловодства та документообігу суду, відповідачем надано відзив на адміністративний позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначає, що основним доводом позивача є посилання на норми Закону України «Про виконавче провадження», які були викладенні у попередній редакції Закону. Позивач посилається на попередню редакцію статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», в якій було зазначено що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Законом України № 2475-УІІІ від 03.07.2018 року було внесено зміни до Закону України «Про виконавче провадження» (набрання чинності 28.08.2018 року), а саме у частині другій слова «фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувану за виконавчим документом» замінено словами «підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів». Таким чином, постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору ВП № 59668221 від 06.08.2019, винесена на підставі статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» в новій редакції Закону, а саме: «виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів». Крім того зазначив, що помилковим є посилання позивача на судову практику Верховного суду (справа № 910/1587/13 від 15.02.2018 року, № 761/11524/15-ц від 18.04.2018 року), у зв`язку з тим, що при винесені даних рішень судами застосовувалась стара редакція статті 27 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначив, що стягнення з боржника виконавчого збору під час відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця, спрямованим на перерахування цих коштів до Державного бюджету України. Таким чином, постанова про стягнення виконавчого збору ВП № 59668221 від 06.08.2019 року винесена з дотриманням норм чинного законодавства.

31.07.2020 року через відділ діловодства та документообігу суду позивачем надано відповідь на відзив на адміністративний позов, в якій зазначено, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, та виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав заву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі- КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що перешкод для розгляду справи, передбачених статтею 205 КАС України не має, суд вважає за можливе розглянути заяву у порядку письмового провадження.

Розглянувши адміністративний позов, перевіривши доводи, викладені в адміністративному позові, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Позивач, Служба автомобільних доріг у Донецькій області () є юридичною особою організаційно-правової форми державна організація, зареєстрованою з 15.03.2002 року, номер запису 1 004749.

Відповідач - Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків), згідно ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» здійснює повноваження щодо виконання судових рішень, в порядку передбаченому цим Законом, а тому, згідно положень ст. 55 Конституції України, п.1 ч.1 ст. 19, ст. 287 КАС України позивач може оскаржити до суду в порядку адміністративного судочинства рішення, дії чи бездіяльність органу виконання судових рішень.

Судом встановлено, що 30.07.2019 року державним виконавцем Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області розглянуто заяву стягувача про примусове виконання наказу Господарського суду Донецької області від 13.03.2018 № 905/2307/17 та відкрито виконавче провадження (Т.1 а.с. 19).

05.08.2019 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Буселом Володимиром Олександровичем було винесено постанову про прийняття виконавчого провадження ВП №59668221 з примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області №905/2307/17 від 13.03.2018 про стягнення зі Служби автомобільних доріг у Донецькій області на користь ТОВ «Ялта Град Строй» боргу у розмірі 1079301,41 грн., яке передано з Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на підставі постанови начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про передачу виконавчого провадження від 02.08.2019 року (Т.1 а.с. 20).

06.08.2019 року державним виконавцем Буселом В.О. в рамках виконавчого провадження ВП № 59668221 винесено постанову про стягнення виконавчого збору зі Служби автомобільних доріг у Донецькій області у розмірі 107930,14 грн. (Т.1 а.с. 23).

14.08.2019 року по виконавчому провадженню №59668221 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Постанова прийнята з посиланням на ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Додатково роз`яснено про необхідність звернення для подальшого виконання рішення до відповідного органу казначейства. (Т.1 а.с. 25-26).

Не погодившись з постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Бусела В.О. стягувач (ТОВ «Ялта град строй») оскаржив в судовому порядку постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 23.09.2019 року №905/2307/17 визнано незаконними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Донецькій області Бусела Володимира Олександровича по винесенню постанови від 14.08.2019 (ВП№59668221) про повернення виконавчого документа стягувачу. Визнано незаконною постанову від 14.08.2019 (ВП№59668221) про повернення виконавчого документа стягувану та скасовано постанову від 14.08.2019 (ВП№59668221) про повернення виконавчого документа стягувачу. (Т.1 а.с. 27-34).

15.10.2019 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Буселом Володимиром Олександровичем було винесено постанову про відновлення виконавчого провадження № 59668221 у зв`язку з скасуванням постанови від 14.08.2019 р., про повернення виконавчого документу стягувачу. (Т.1 а.с. 48).

21.10.2019 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Буселом Володимиром Олександровичем було винесено постанову (ВП № 59668221) про повернення виконавчого документу стягувану з тих підстав, що 21.10.2019 р., від стягувача - ТОВ «Ялта Град Строй» до відділу надійшла заява про повернення виконавчого документу стягувачу № 18/10-з від 18.10.2019 р. на підставі п. 1, ч. 1, ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (Т.1 а.с. 50-51).

21.10.2019 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у донецькій області Буселом Володимиром Олександровичем було винесено постанову № 60375143 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови № 59668221 від 06.08.2019 року, про стягнення виконавчого збору у розмірі 107930,14 грн. (Т.1 а.с. 53).

19.11.2019 року Східним апеляційним Господарським судом прийнято постанову по справі № 905/2307/17, якою апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг в Донецькій області задоволено. Ухвалу Господарського суду Донецької області від 23.09.2019 року по справі № 905/2307/17 скасовано та відмовлено в задоволенні скарги ТОВ «Ялта Град Строй» на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Бусела Володимира Олександровича в повному обсязі.

Отже, спірним питанням у даній справі є правомірність винесення постанови від 06.08.2019 року ВП №59668221 про стягнення зі Служби автомобільних доріг у Донецькій області виконавчого збору у розмірі 107930,14 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить із наступного.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 26 цього виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:

1)звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2)звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3)вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4)заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5)інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 4 ст. 27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Аналогічні положення містяться в Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 37 Закону визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до п. 22 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», яка визначає наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, відповідно до наведених положень законодавства підставою для стягнення виконавчого збору є здійснення державним виконавцем не будь-яких дій, пов`язаних з організацією виконавчого провадження, а виключно фактичних дій примусового характеру щодо виконання виконавчого документу.

Тобто, обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є сукупність: 1) фактичного виконання виконавчого документу; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Верховного Суду від 19.06.2019 року в справі № 824/172/18-а, де Верховний Суд також зазначив, що за своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

В постанові Верховного Суду від 19.06.2019 року в справі № 824/172/18-а Верховний Суд зазначив, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, та виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

З матеріалів справи вбачається, що при прийнятті виконавчого провадження ВП № 59668221 державним виконавцем наступного дня винесено постанову про стягнення з позивача як боржника у вказаному у виконавчому провадженні виконавчого збору в сумі 107930,14 грн., тобто в розмірі 10 відсотків суми (1079301,41 грн.), що підлягала примусовому стягненню.

Під час виконання наказу Господарського суду Донецької області, державним виконавцем не здійснювались будь-які дії та заходи примусового виконання, відповідно, після повернення виконавчого документу стягувачу заходи примусового виконання державним виконавцем не вживалися, примусові дії не вчинялися.

Отже, виконавчі дії, за які б державному виконавцю мала би бути виплачена винагорода у виді виконавчого збору в сумі 107930,14 грн., державним виконавцем не вчинялися.

Крім того, при винесення такої постанови державним виконавцем не враховано те, що виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 37 цього Закону повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, державним виконавцем не враховано те, що подальше стягнення з позивача виконавчого збору (за оскарженою постановою про відкриття виконавчого провадження) за дії примусовому характеру, які державним виконавцем не вчинялися, може призвести до негативних наслідків для позивача і до порушення його прав та законних інтересів, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль, адже виконавчий документ щодо решти невиконаної його частини може бути повторно поданий стягувачем на примусове виконання, і в такому разі державний виконавець має знову винести одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню (ч.ч. 2 та 4 ст. 27 Закону).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 18.04.2018 року у справі № 761/11524/15-ц, де Верховний Суд зазначив, що при стягненні виконавчого збору відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону (Закону України «Про виконавче провадження») без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду. Суд дійшов висновку, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми.

Суд також звертає увагу відповідача, що відповідно до ч. 1-3 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішень здійснюється також іншими органами та установами: 1) у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами; 2) рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів; 3) у випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами.

Положення ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» щодо виконання рішень про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів узгоджуються зі ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який набрав чинності з 01.01.2013 року.

За змістом ч. 1 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган, державні підприємство, установа, організація (далі за термінологією цього Закону «державне підприємство»), юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

У ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» зазначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Приписами ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» унормований порядок виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства (установи, організації) або юридичної особи, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Так, ст. 4 цього Закону встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п.п. 2-4, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Держказначейство не є органом примусового виконання судових рішень, не здійснює заходів з примусового виконання рішень в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», а є встановленою Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» особою, яка здійснює гарантоване державою забезпечення виконання рішень суду способом безспірного списання коштів з рахунку боржника, зокрема, у випадку невиконання рішення суду про стягнення коштів з державної організації протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження в Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845.

Пунктом 2 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845, визначено, що:

- безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів;

- боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання;

- виконавчі документи - оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно п. 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників від 03.08.2011 року № 845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій.

В ст. 2 Бюджетного кодексу України наведено тлумачення основних термінів, вживаних в ньому, зокрема:

- бюджетні установи це органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими (п. 12 Бюджетного кодексу України);

- одержувач бюджетних коштів - суб`єкт господарювання, громадська чи інша організація, яка не має статусу бюджетної установи, уповноважена розпорядником бюджетних коштів на здійснення заходів, передбачених бюджетною програмою, та отримує на їх виконання кошти бюджету (п. 38 Бюджетного кодексу України).

Згідно безкоштовного Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач (божник) - Служба автомобільних доріг в Донецькій області є державною організацією.

Служба автомобільних доріг в Донецькій області згідно пп. 1.1, 1.3, 1.4, 1.5, 3.1, 3.3. 3.9, 5.3 Положення про Службу автомобільних доріг у Донецькій області, затвердженого наказом Державного агентства автомобільних доріг України від 29.07.2019 року № 241, Служба заснована на державній формі власності і належить до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг України, є державною неприбутковою організацією, має самостійний баланс, розрахунковий, валютний та інші рахунки в установах банків, рахунки в органах казначейства; Служба є одержувачем бюджетних коштів, передбачених бюджетними програмами на розвиток мережі та утримання автомобільних доріг загального користування на території у Донецькій області, які обслуговуються органами казначейської служби. Служба утримується в межах кошторису видатків, затвердженого Укравтодором, за рахунок: коштів, передбачених у вартості будівництва та ремонту автомобільних доріг, виходячи законодавчо встановлених нормативів на утримання служби замовника; коштів, передбачених у вартості експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування згідно з розрахунками за методикою, затвердженою Укравтодором. Джерелами формування майна Служби є: основні фонди, що визначаються самостійним балансом служби; кошти, перелічені в п. 1.6 положення, що надходять на дорожні роботи відповідно до законодавства; кредити банків та інших кредиторів; безоплатні та благодійні внески, пожертвування юридичних осіб і громадян; передане майно інших державних та комунальних підприємств та організацій; інші джерела, не заборонені законодавством, по узгодженню з засновником.

Відповідно до п. 4.1 зазначеного Положення, джерелами фінансування Служби є кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, а також кошти з інших джерел, які надходять на рахунки Служби згідно з чинним законодавством для фінансування дорожнього господарства.

Одержані кошти Служба використовує виключно для фінансування видатків на її утримання, реалізації мети, предмету та напрямів діяльності, визначених цим Положенням (п. 4.3 Положення).

Відповідно до пп. 1 п. 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету, рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Позивач зазначає, що перебуває на розрахунково-касовому обслуговуванні в Головному управлінні Державної казначейської служби України у Донецькій області (яке є розпорядником та одержувачем бюджетних коштів) на підставі договору № 4-1/1 від 04.01.2017 про здійснення розрахунково-касового обслуговування, здійснюється Головним управлінням Державної казначейської служби України у Донецькій області.

Таким чином, Служба автомобільних доріг у Донецькій області є державною неприбутковою організацією, зважаючи на приписи п. 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників від 03.08.2011 року № 845, виконання рішення суду про стягнення коштів з боржника - Служби автомобільних доріг у Донецькій області, як з державної організації в розумінні Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають здійснювати органи Казначейства, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. При цьому, процедура виконання рішення має відбуватись з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Крім того, зазначені обставини встановленні Східним апеляційним Господарським судом в постанові від 19.11.2019 року у справі № 905/2307/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи зазначене, суд наголошує, що відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження», наказ Господарського суду Донецької області не підлягав виконанню органами державної виконавчої служби або приватним виконавцем, що в свою чергу виключає примусове виконання рішення та винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Суд зазначає, що органи Казначейства відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» не є органами примусового виконання, а отже стягнення виконавчого збору не здійснюється.

Таким чином, державна виконавча служба повинна була здійснити дії передбачені ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме повернути виконавчий документ без прийняття до виконання на підставі п. 9 у зв`язку з тим, що виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 2 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб`єкти владних повноважень при реалізації своїх повноважень.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено в частині 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно частини 1-3 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку, що державним виконавцем не дотримано вимог чинного законодавства при здійсненні виконавчого провадження, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

З урахуванням наведених вище норм та статей 245 та 287 КАС України, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права є визнання протиправними дій щодо винесення державним виконавцем спірної постанови про стягнення виконавчого збору від 06.08.2019 року ВП № 59668221, а також визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про стягнення виконавчого збору від 06.08.2019 року ВП № 59668221.

Зважаючи на вищевказані норми законодавства та встановлені судом обставини справи, письмові докази, суд вважає, що адміністративний позов Служби автомобільних доріг у Донецькій області до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання дій державного виконавця та постанови про стягнення виконавчого збору протиправними, підлягає задоволенню.

Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно з частино 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку з задоволенням позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з суб`єкта владних повноважень на користь позивача у розмірі 3842,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 47, 72-77, 90, 132, 139, 143, 205, 241-246, 250, 251, 255, 287, 295, 297, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Служби автомобільних доріг у Донецькій області (адреса місцезнаходження: 84333, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Уральська, 12, ) до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (адреса місцезнаходження: Донецька область, м. Краматорськ, бул. Машинобудівників, 32, ) про визнання дій державного виконавця та постанови про стягнення виконавчого збору протиправними задовольнити.

Визнати протиправними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 06.08.2019 року ВП № 59668221.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про стягнення виконавчого збору від 06.08.2019 року ВП № 59668221.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (місцезнаходження: Донецька область, м. Краматорськ, бул. Машинобудівників, 32, ) на користь Служби автомобільних доріг у Донецькій області (адреса місцезнаходження: 84333, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Уральська, 12, ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн. 00 коп.

Повний текст судового рішення складено та підписано 26 серпня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Строк на апеляційне оскарження застосовується з урахуванням положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 року №731-ІХ (який набрав чинності 17.07.2020 року).

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Н.А. Мозговая