Справа № 631/168/20
Суддя: Трояновська Т. М.
Дата ухвалення: 2020-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

номер провадження 2-а/631/18/20
справа 631/168/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Трояновської Т. М.,

за участю секретаря судового засідання М`ячиної Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань приміщення Нововодолазького районного суду Харківської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просить визнати дії патрульної служби Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області в особі керівника цього підрозділу, підполковника поліції Глущенка А. В. незаконними та скасувати постанову серії ДП 18 № 289928 про накладення на нього адміністративного стягнення за частиною 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як вказав позивач, відповідно до змісту постанови, 10 грудня 2019 року працівниками патрульної служби Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області було складено постанову серії ДП 18 № 289928 про накладення на нього адміністративного стягнення за частиною 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вказана постанова є такою, що неможливо з`ясувати характер та обставини вчиненого, начебто, ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За обставинами подій, що мали місце у селищі міського типу Нова Водолага 10 грудня 2019 року о 05 годині 40 хвилин, водій ОСОБА_1 був зупинений екіпажем патрульної поліції Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області через відсутність пристебнутого ременя безпеки під час керування автомобілем марки «ВАЗ 21213». В результаті бесіди з патрульним поліцейським, останній повідомив водія про складення на нього постанови про накладення адміністративного стягнення за частиною 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вказані обставини не підтверджуються жодними доказами, а тому дії патрульної служби Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області є незаконними, а постанова серії ДП 18 № 289928 про накладення на нього адміністративного стягнення за частиною 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення підлягає скасуванню.

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 27 лютого 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали суду, а також роз`яснено наслідки невиконання ухвали суду.

Позивачем в установлений законом та зазначений в ухвалі суду від 27 лютого 2020 року строк, недоліки, що були підставою для залишення позовної заяви без руху усунуті.

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 11 березня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позивач, ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, ОСОБА_1 через канцелярію суду надав заяву, яка була зареєстрована за вхідним № 4754/20 - вх. від 20 серпня 2020 року, відповідно до якої просив розгляд справи з єдиним унікальним 631/168/20 здійснювати за його відсутністю на підставі наявних в матеріалах справі доказів.

Уповноважений представник відповідача - Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи відповідно до положень статтей 124 - 127, частини 1 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. На пропозицію суду подати відзив на позовну заяву, відповідно до статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, відповідач не відреагував. Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження на адресу суду не надходило.

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного. Провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення осіб до адміністративної відповідальності відноситься до категорії термінових адміністративних справ і розглядаються з урахуванням положень § 2 Глави 11 Розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до частини 2, частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на вебпорталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Аналогічні приписи містить й частина 3 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючи до уваги той факт, що судом створені необхідні умови для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав на участь у розгляді справи в суді та наданні відзиву (пояснень) щодо заявлених позовних вимог, враховуючи відсутність підстав для визнання їх явки обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності останніх.

При цьому, відповідно до положень частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Ознайомившись із доводами, викладеними у позовній заяві, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов та пояснення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, встановленими Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності викладені у статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (частина 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України.).

З копії постанови серії ДП 18 № 289928 про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, 10 грудня 2019 року працівниками патрульної служби Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області було винесено постанову про накладення на водія ОСОБА_1 адміністративного стягнення за частиною 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення. При цьому, загальні обставини справи, особу працівника патрульної служби Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, що склала відповідну постанову, та інші дані, що мають бути відображені у постанові про накладення адміністративного стягнення, з`ясувати не уявляється можливим через низьку якість виготовлення її копії (а. с. 6, 19).

Загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення визначені статтею 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за приписами якої воно накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі.

Положеннями пункту 8 частини 1 статті 23 вказаного вище Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

За змістом статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга, третя, п`ята, шоста і восьма статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає «Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395 (далі - Інструкція).

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (пункт 4 розділ І Інструкції).

Пункт 1 та 2 розділу ІІІ Інструкції, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами, шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до пункту 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Отже, постанова у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.

Суд, надаючи оцінку оскарженому рішенню вважає за необхідне зазначити наступне.

Порядок дорожнього руху на території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 із змінами та доповненнями (далі - Правила дорожнього руху).

Так, відповідно до положень підпункту «в» пункту 2.3. Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.

Разом із тим, постанова про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП 18 № 289928 від 10 грудня 2019 року, не містить жодних відомостей щодо місця вчинення порушення водієм ОСОБА_1 підпункту «в» пункту 2.3. Правил дорожнього руху - невикористання водієм засобів пасивної безпеки (ременів безпеки).

Пленум Верховного Суду України у пункті 24 Постанови від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» надав роз`яснення, що судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Імперативними приписами статті 279 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.

Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Аналогічні приписи містяться й у пункті 9 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, відповідно до якого розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається Кодексом України про адміністративні правопорушення), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності відповідно до статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

При цьому, статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь - які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Посадова особа, яка виносить постанову, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Аналіз наведених норм свідчить про існування певного порядку, при дотриманні якого посадова особа має повноваження приймати постанову про накладення адміністративного стягнення. При розгляді справи про адміністративне правопорушення посадова особа зобов`язана з`ясувати всі обставини, що пов`язані із його вчиненнями, зокрема, вину особи, можливість притягнення її до відповідальності, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин та інше.

За змістом статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис;розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Таким чином, частиною 3 статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення чітко передбачено імперативний обов`язок працівника поліції щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото - або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки оружного руху.

Аналогічні висновки щодо застосування вказаних норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 15 листопада 2018 року по справі № 524/5536/17 та від 13 лютого 2020 року № 524/9716/16-а.

Водночас, на підтвердження факту порушення ОСОБА_1 підпункту «в» пункту 2.3. Правил дорожнього руху, при обставинах, за яких була винесена постанова про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП 18 № 289928 від 10 грудня 2019 року, жодних доказів відповідачем надано не було.

При цьому, з пункту 8 постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП 18 № 289928 від 10 грудня 2019 року вбачається, що в даному конкретному випадку, до постанови не було додано жодного доказу на підтвердження винуватості позивача по справі.

Тобто, наявність доказів фіксації порушення ОСОБА_1 правил користування ременем безпеки, оскаржувана постанова, як і будь якої іншої інформації з цього приводу, не містить, окрім того, що правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Також вищевказаний матеріали не містять відомостей про свідків, які б могли підтвердити факт вчинення ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху України.

Отже, факт вчинення позивачем правопорушення, адміністративне стягнення за яке передбачене частиною 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення не доведено ані даними постанови, ані відеозаписом, ані показами свідків.

При цьому суд враховує, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, виходячи з положень Кодексу України про адміністративні правопорушення, сама по собі не є доказом у справі про адміністративне правопорушення та не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, а є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке приймається ним на підставі оцінки доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи наведене, постанову у справі про адміністративне правопорушення, яка надана позивачем, суд не може визнати належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного суду від 05 серпня 2019 року по справі з єдиним унікальним № 712/12830/16-а.

З цього приводу слід зазначити, що особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

У відповідності до частин 1 та 4 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За приписами частин 1 та 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з частиною 1 статті 69 вищенаведеного нормативно - правого акту доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

При цьому, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору (стаття 70 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій та законність прийнятих рішень.

Судом встановлено, що відповідачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 5 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, які б однозначно та безумовно підтвердили дотримання працівником поліції процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановленої положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення та «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, що передує винесенню постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури розгляду адміністративної справи та порядку винесення рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1988 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг у справах про адміністративні правопорушення» визначено, що розглядаючи скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення, суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного.

Приписами частин 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України. Згідно пункту 3 частини 3 вищенаведеної статті Кодексу встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Виходячи з викладеного, всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації, у зв`язку з чим, суд керуючись принципом верховенства права, суд вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення на відповідача у вигляді штрафу є необґрунтованою, та такою що ґрунтується на припущеннях, а тому підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Разом із тим, в задоволенні позовних вимог в частині визнання дій працівників патрульної служби Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області незаконними слід відмовити, оскільки положеннями частини 3 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, яка є спеціальною нормою, не передбачено можливості захисту прав позивача в даній категорії справ в такий спосіб.

Так, у відповідності до приписів статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України предметом розгляду по суті в порядку адміністративного судочинства є не будь-які рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а лише ті, що породжують права та обов`язки учасників спірних правовідносин.

Таким чином, обов`язковою ознакою рішень, дій суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

В силу приписів частини 1 статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

В свою чергу, особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, наділена правом оскарження зазначеної постанови.

Суд зазначає, що не дії відповідача, а саме його рішення у формі постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності, у даному випадку, породжує для позивача певні правові наслідки і має обов`язковий характер.

З огляду на викладене, оскільки дії відповідача щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення та притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності самі по собі не містять владно-управлінських ознак, оскільки юридичні наслідки для особи у даному випадку має лише рішення у формі постанови, яким останнього притягнуто до адміністративної відповідальності, позовні вимоги про визнання дій незаконними задоволенню не підлягають.

Згідно зі статтею 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Особливості провадження судами у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності передбачені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, частиною 3 вищенаведеної норми права регламентовано, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного, враховуючи, що підставами скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення є не доведення відповідачем належними та допустимими доказами факту скоєння позивачем адміністративного правопорушення, то з урахуванням встановлених Кодексом адміністративного судочинства України завдань адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , шляхом скасування рішення суб`єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення.

Враховуючи наведе, керуючись статтями 9, 122, 222, 247, 251, 252, 254, 280, 283, 284, частиною 3 статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статтями 2, 8, 9, 11, 69, 71, 72, 77, 78, 125 - 127, 194, 229, 242 - 246, 255, 268, 286, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити частково.

Скасувати постанову у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП 18 № 289928, винесену 10 грудня 2019 року, про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 та накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі трьох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 51 гривні 00 копійок.

Справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Копію рішення відповідно до частини 2 статті 271 Кодексу адміністративного судочинства України, невідкладно видати учасникам справи або надіслати їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення відповідно до частини 4 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи, якому повний текст рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається відповідно до пункту 15.5 частини 1 розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до Другого апеляційного адміністративного суду до або через Нововодолазький районний суд Харківської області.

Судове рішення, набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання чи перебування: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Нововодолазьке відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, місце знаходження: 63202, Харківська область, Нововодолазький район, селище міського типу Нова Водолага, вулиця Воскресінська, будинок № 1.

Суддя: Т. М. Трояновська