Справа № 540/953/19
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2020-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 540/953/19

адміністративне провадження № К/9901/31426/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Соколова В.М.,

суддів: Загороднюка А.Г., Калашнікової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 11 червня 2019 року (суддя - Василяка Д.К.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року (головуючий суддя - Танасогло Т.М., судді: Запорожан Д.В., Осіпов Ю.В.) у справі №540/953/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, Міністерства юстиції України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (далі - ГТУЮ у Херсонській області), Міністерства юстиції України, у якому просив:

- стягнути середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 24 листопада 2018 року по день прийняття судового рішення у цій справі з розрахунку 423,99 грн за кожний робочий день з вирахуванням обов`язкових до сплати податків та зборів;

- стягнути невиплачену різницю у середньому заробітку після його коригувань в сторону збільшення за період з 09 жовтня по 31 грудня 2018 року з розрахунку 207,76 грн за кожний робочий день з вирахуванням обов`язкових до сплати податків та зборів;

- стягнути невиплачену різницю у середньому заробітку після його коригувань в сторону збільшення за період з 01 січня 2019 року по день прийняття судового рішення у цій справі з розрахунку 258,63 грн за кожний робочий день з вирахуванням обов`язкових до сплати податків та зборів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року у справі №821/1757/16 допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління ГТУЮ у Херсонській області - начальника управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Херсонській області. Проте не зважаючи на обізнаність відповідачів про вказане судове рішення, на час звернення позивача з цим позовом його не виконано, ОСОБА_1 на посаді не поновлено. На думку позивача, таке зволікання виконання судового рішення призвело до втрати ним середнього заробітку за спірний період. Крім того, у період такого вимушеного прогулу відбувалася зміна в оплаті праці, а тому позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення суду з урахуванням коефіцієнта підвищення посадового окладу у спірний період.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 11 червня 2019 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року, позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що оскільки постанова Херсонського окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року у справі №821/1757/16 в частині поновлення позивача на посаді відповідачами не виконана, відтак, за приписами передбаченими статтею 236 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) необхідно стягнути з ГТУЮ у Херсонській області середній заробіток за час затримки виконання судового рішення урахувавши коефіцієнт підвищення посадового окладу у спірний період.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги, позиція інших учасників справи

У касаційній скарзі ГТУЮ у Херсонській області, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 11 червня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року, і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Свою касаційну скаргу мотивує тим, що обов`язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові середній заробіток або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення його на роботі настає тільки тоді, коли такого працівника буде дійсно поновлено на посаді. Ураховуючи те, що ОСОБА_1 фактично не поновлено на роботі, тобто наказ про поновлення на посаді не видано, встановити строк затримки виконання такого судового рішення неможливо. Також ГТУЮ у Херсонській області наголошував, що він не є тим суб`єктом, що в інтерпретації статті 236 КЗпП України уповноважений нести відповідальність за непоновлення ОСОБА_1 на посаді з огляду на те, що питання щодо призначення та звільнення з посад керівників регіональних територіальних органів Міністерства юстиції України (надалі - Мін`юст) належить до компетенції Мін`юсту.

Позивач правом на подання заперечення (відзиву) на касаційну скаргу не скористався.

Рух касаційної скарги

13 листопада 2019 року касаційна скарга ГТУЮ у Херсонській області надійшла до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду.

За наслідками автоматизованого розподілу касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: судді-доповідача Соколов В.М., суддів Загороднюка А.Г., Калашнікової О.В.

Ухвалою Верховного Суду від 20 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 20 серпня 2020 року справу призначено до розгляду у попередньому судовому засіданні на 21 серпня 2020 року у відповідності до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року у справі №821/1757/16, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року, визнано неправомірними та скасовані накази Мін`юсту від 28 жовтня 2016 року №4998/к та ГТУЮ у Херсонській області від 28 жовтня 2016 року №2182/1 про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 , поновлено його на посаді заступника начальника управління ГТУЮ у Херсонській області - начальника управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Херсонській області з 28 жовтня 2016 року. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді. Питання про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу не вирішувалось.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року у справі №821/1409/17, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2018 року, стягнуто з ГТУЮ у Херсонській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29 жовтня 2016 року по 07 листопада 2017 року у розмірі 108 541,44 грн.

Оскільки після поновлення позивача на роботі відповідачі не виконували остаточне рішення суду у справі №821/1757/16 та не видавали наказ про поновлення позивача на посаді заступника начальника управління ГТУЮ у Херсонській області - начальника управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Херсонській області, позивач періодично звертався до суду із позовами про невиконання відповідачами своїх зобов`язань.

Так рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року у справі №821/452/18, частково зміненим постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року, стягнуто з ГТУЮ у Херсонській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08 листопада 2017 року по 23 квітня 2018 року у розмірі 48 758,85 грн, з відрахуванням обов`язкових платежів та зборів.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року у справі №2140/1834/18, стягнуто з ГТУЮ у Херсонській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 24 квітня по 23 листопада 2018 року у сумі 62 750,52 грн, з відрахуванням обов`язкових платежів та зборів та невиплачену різницю у середньому заробітку після його коригувань у сторону збільшення у розмірі 53 407,04 грн.

До теперішнього часу постанова суду від 12 травня 2017 року у справі №821/1757/16 не виконана, позивач на посаді не поновлений.

У зв`язки з цим позивач звернувся до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 24 листопада 2018 року по день прийняття судового рішення у цій справі.

Застосування норм права, оцінка доказів та висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року №460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX), який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з частиною другою статті 14 КАС України (тут і надалі - у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

При цьому, пунктом 3 частини першої статті 371 КАС України обумовлено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Приписами статті 235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Статтею 236 зазначеного Кодексу установлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу розраховується за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку № 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно з абзацами 7, 8 пункту 2 Порядку № 100 час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

У разі зміни структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівникам органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до актів законодавства період до зміни структури заробітної плати виключається з розрахункового періоду.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Згідно з пунктом 10 Порядку № 100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Тож з указаного слідує, що правовими нормами КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. При цьому періоди у яких відбулося підвищення тарифних ставок чи посадових окладів коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Отже, з дня ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі у відповідача виник обов`язок щодо його виконання.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зазначає, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Судами попередніх інстанцій установлено, що постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року у справі №821/1757/16, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року, визнано неправомірними та скасовані накази Мін`юсту від 28 жовтня 2016 року №4998/к та ГТУЮ у Херсонській області від 28 жовтня 2016 року №2182/1 про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 , поновлено останнього на посаді заступника начальника управління ГТУЮ у Херсонській області - начальника управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Херсонській області з 28 жовтня 2016 року. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Натомість, як установили суди попередніх інстанцій та зазначено вище, станом на день ухвалення рішення судами попередніх інстанцій у цій справі відповідачі не виконали судове рішення у справі №821/1757/16 в частині поновлення ОСОБА_1 на рівнозначній посаді.

На момент розгляду цієї справи по суті і винесення судами попередніх інстанцій оскаржуваних рішень, постанова Херсонського окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року (справа №821/1757/16) набрала законної сили, та була залишена без змін постановою Верховного Суду від 16 квітня 2020 року, а отже була обов`язковою до виконання в повному обсязі на всій території України.

На підставі наведеного Верховний Суд підтримує висновки судів попередніх інстанцій про те, що відповідач допустив протиправну затримку виконання судового рішення та в такий спосіб порушив правопорядок і охоронювані КЗпП України права позивача, а тому права позивача повинні бути відновлені у передбачений статтею 236 КЗпП України спосіб - шляхом стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі №805/4031/17-а, від 22 липня 2020 року у справі №807/909/16 та від 30 січня 2019 року у справі №815/6557/15.

Касаційна скарга не містить обґрунтувань щодо неправильності розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, разом з тим відповідач вважає незаконним урахування судами різниці у середньому заробітку після його коригування у сторону збільшення (підвищення посадових окладів) поза як вважає, що вказана компенсаційна виплата працівнику за період невиконання рішення суду про поновлення не є видом заробітної плати (із збереженням).

З цього приводу Верховний Суд зазначає, що з аналізу змісту пункту 10 Порядку № 100 слідує, що зазначена норма передбачає коригування заробітної плати у зв`язку з підвищенням саме посадового окладу (тарифної ставки).

Коефіцієнт коригування заробітної плати повинен розраховуватися шляхом ділення посадового окладу, встановленого працівникові після підвищення, на посадовий оклад, який був у працівника до підвищення. Такий коефіцієнт має розраховуватися окремо в кожному випадку підвищення посадового окладу. Розрахований коефіцієнт слід множити на суми виплат за період до підвищення.

А отже, посилання відповідача не те, що при обчисленні належної до виплати суми ОСОБА_1 суди мали б застосовувати посадовий оклад встановлений на дату звільнення його з посади у розмірі 6 031,00 грн є безпідставними, оскільки у цій справі йдеться про розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 09 жовтня 2018 року по 11 червня 2019 року у якому двічі відбулось підвищення посадового окладу позивача.

Розрахунок середнього заробітку позивача здійснювався судами першої та апеляційної інстанцій на підставі встановлених рішеннями суду у справах №821/1409/17, №821/452/18 та №2140/1834/18 обставин (у порядку частини четвертої статті 78 КАС України) виходячи із розміру 423,99 грн.

Так за приписами частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Ураховуючи, що ухвалені у справі №821/1409/17 судові рішення постановою Верховного Суду від 25 березня 2020 року скасовані, а справу направлено до Херсонського окружного адміністративного суду на новий розгляд, Верховний Суд не опирається на встановлений у цій справі розрахунок середнього заробітку позивача.

Натомість середній заробіток позивача (423,99 грн) обрахований у справі №821/1409/17 тотожний розміру обрахованому у справах №821/452/18 та №2140/1834/18, які набрали законної сили, та не були скасовані у визначеному законом порядку, а отже судами обґрунтовано взято його до уваги у цій справі і Верховний Суд погоджується з визначеним розміром.

Інші доводи касаційної скарги не пов`язані з предметом позову в цій справі оскільки вони стосуються обставин які унеможливлюють виконання рішення у справі про поновлення позивача на посаді, що в контексті обставин даної справи визначального значення не мають, а тому Верховним Судом не аналізуються.

Касаційна скарга не спростовує правильність доводів, якими мотивовано судові рішення, ґрунтується на неправильному тлумаченні норм права, що регламентують спірні правовідносини, відтак не дає підстав вважати висновки судів першої та апеляційної інстанцій помилковими, а застосування судами норм матеріального та процесуального права - неправильним.

У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

За таких обставин, оскільки предметом позову є затримка виконання рішення суду і відповідно стягнення на користь особи середнього заробітку за період по який судове рішення не може бути виконане і немає кінцевої події, тобто фактично особа не поновлена на роботу, тому колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій що є підстави для задоволення позову.

Відтак, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а ці суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Висновки щодо розподілу судових витрат

З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-IX та статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Херсонській області - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 11 червня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року у справі №540/953/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіВ.М. Соколов А.Г. Загороднюк О.В. Калашнікова