Справа № 140/6441/20
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2020-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2020 року ЛуцькСправа № 140/6441/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Управління Укртрансбезпеки у Волинській області (далі - Управління, відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 23.12.2019 №157938.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.12.2019 Управлінням Укртрансбезпеки у Волинській області була винесена постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №157938. Оскаржувана постанова винесена на підставі акту про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №181184 від 04.11.2019. В даному акті зазначено, що під час перевірки виявлено порушення вимог ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: надавались послуги з перевезення вантажу, де на момент перевірки у водія були втрачені заповненні тахокарти в кількості, що передбачено законодавством.

Позивач вказує, що у водія ОСОБА_2 , з яким було укладено договір надання послуг №003 від 28.10.2019, про те що він забезпечить доставку вантажу з 28.10.2019 року до закінчення кругорейсу по Україні та Листа відпочинку, на момент перевірки ТЗ повинно було бути 8 (вісім) тахокарт. По якій причині водій не надав працівникам Укртрансбезпеки заповнені тахокарти, ОСОБА_1 не зрозуміло, хоча відповідно до додатку до Договору надання послуг № 003 від 28.10.2019 водій під розпис отримав 35 тахокарт для запису режиму праці/відпочинку.

При цьому 29.04.2020 водій ОСОБА_2 надав позивачу пояснення щодо того, як здійснювалась перевірка транспортного засобу (далі - ТЗ) працівниками Укртрансбезпеки. Зі слів водія, то ознайомившись з актом перевірки №181184 від 04.11.2019 водій зазначив, що це не той акт, який складався на момент перевірки, так як в тому акті він зробив запис про те, що у нього працівники Укртрансбезпеки вимагали 500 грн, мотивуючи це тим, що раз вони його зупинили, то він повинен платити, та зазначив, що він надав усі документи, в тому числі і тахокарти.

Позивач зазначає, що відповідач не законно прийняв постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №157938 від 23.12.2019, оскільки він забезпечив водія усіма необхідними документами для здійснення перевезень вантажу, в тому числі і тахокартами (у кількості 35 штук, відповідно до додатка до договору надання послуг) та справним тахографом (перевірка тахографа пройдена 22.10.2019). В даному випадку правопорушення, передбачене ч.8 ст.53 ЗУ «Про автомобільний транспорт» вчинив ОСОБА_2 так, як відповідно до акту перевірки №181184 від 04.11.2019, вбачається, що водієм були втрачені заповненні тахокарти. З огляду на викладене позивач просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 22.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами (а.с.28).

У поданому до суду відзиві на позов (а.с.36-43) представник відповідача вимог ОСОБА_1 не визнав, посилаючись на те, що відповідно до п. 3.3. Інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, повинен мати при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом. Так, у даному випадку, позивач не забезпечив наявність та оформлення у водія ОСОБА_2 заповнених тахокарт, у кількості, що передбачена законодавством, тобто за 04.11.2019 та попередні 28 календарних днів. Крім того, звертає увагу на те, що суть позовної заяви зводиться до перекладання відповідальності за допущене порушення від перевізника до водія, якому позивач надав під розписку тахокарти у кількості 35 одиниць. Однак, відповідно до ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», адміністративно-господарський штраф за надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, передбачених ст.48 цього ж Закону, застосовується виключно до автомобільного перевізника. З наведених підстав представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити.

14.07.2020 на поштову адресу суду надійшла відповідь на відзив від ОСОБА_1 , в якій він вказав, що зазначені доводи відповідача у відзиві суперечать поясненням водія ОСОБА_2 та додатку №1 до договору надання послуг від 28.10.2019 №003. Також зазначає, що відповідач не надає відомостей про те, яка кількість тахокарт взагалі була надана водіям і в списку наданих водієм документів не зазначає, що надана хоча б одна тахокарта під чим розуміється, що тахокарт взагалі не було надано, що є неможливим, так як мала би бути хоча б одна тахокарта, яка знаходилась в тахографі на момент перевірки, оскільки без неї автомобіль взагалі з технічних причин не міг би рухатись. Також відповідач жодним чином у своєму відзиві не спростовує пояснення водія ОСОБА_2 про те, що акт перевірки №181184 є не тим, який складався перевіряючими Укртрансбезпеки 04.11.2019, так як в тому акті ОСОБА_2 здійснив запис про те, що він не згідний зі складеним актом і написав, що перевіряючі Укртрансбезпеки вимагали від нього кошти за не складання даного акту (а.с.55).

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що 04.11.2019 контролюючими особами Управління Укртрансбезпеки у Тернопільській області на 33 км автомобільної дороги М-09 проводилась рейдова перевірка транспортного засобу DAF, номерний знак НОМЕР_1 (власник ОСОБА_1 ) під керуванням водія ОСОБА_2 , про що складено акт від 04.11.2019 №181184 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасжирів і вантажів автомобільним транспортом (а.с.45).

У наведеному акті зафіксовано, що під час надання послуг перевезення вантажу згідно ТТН від 04.11.2019 №471 встановлено, що надавались послуги з перевезення вантажу, де на момент перевірки у водія були відсутні заповнені тахокарти в кількості, що передбачено законодавством. Відповідно до відмітки на вказаному акті, водій від підпису та пояснень відмовився.

При цьому, водій даного ТЗ надав для перевірки посадовим особам Управління Укртрансбезпеки у Тернопіліській області документи, зокрема, посвідчення водія відповідної категорії серії НОМЕР_2 , виданого 10.01.2009 РЕГ Ковельського МРВ ДАІУМВС України у Волинській області; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 серії НОМЕР_3 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки Krone, номерний знак НОМЕР_4 серії НОМЕР_5 ; товарно-транспортну накладну №471 від 04.11.2019 (а.с.46-47).

За наслідками розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відповідачем 23.12.2019 винесено постанову №157938 про застосування до перевізника ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу в розмірі 1700,00 грн на підставі абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (а.с.48).

Надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначенні Законом України «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон №2344-ІІІ).

Відповідно до статті 18 Закону №2344-III з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про транспорт» від 10.11.1994 №232/94-ВР нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, шляхів сполучення, організації безпеки руху, охорони громадського порядку, пожежної безпеки, санітарні та екологічні вимоги, що діють на транспорті, є обов`язковими для власників транспорту і громадян, які користуються послугами транспорту та шляхами сполучення.

Згідно зі статтею 34 Закону №2344-III автомобільний перевізник повинен, зокрема виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.09.2010 за №811/18106, з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв колісних транспортних засобів затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - Положення №340).

Відповідно до пунктів 1.2, 1.3 Положення №340 дане Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку. Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Пунктом 6.1 частини VI Положення №340, зокрема, визначено, що вантажні автомобілі з повного масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

З матеріалів справи слідує, що належний позивач автомобіль марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 , обладнаний тахографом, який пройшов перевірку та адаптацію відповідно до протоколу від 22.10.2019 (а.с.5).

Статтею 48 Закону №2344-III передбачено перелік обов`язкових документів на підставі яких виконуються вантажні перевезення, а саме документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є: для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.

Отже, перелік документів згідно з статтею 48 Закону № 2344-III не є вичерпним.

24.06.2010 Міністерством транспорту та зв`язку України, на виконання вимог законодавства про автомобільний транспорт, видано наказ №385 про затвердження Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, яка визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів, та поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Пунктом 1.4 Інструкції №385 встановлено, що контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

Тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Пунктом 3.3 Інструкції №385, зокрема, передбачено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; має при собі протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв).

Згідно із пунктом 3.5 Інструкції №385 перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

Окрім того, відповідно до пункту 3.6 Інструкції №385 перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа, строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.

Таким чином, чинне законодавство України передбачає прямий обов`язок водія мати при собі заповнені тахокарти.

З 20.12.2010 набула чинності Поправка №6 до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів (ЄУТР) підписаної у Женеві 1 липня 1970 р. в частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм за поточний день та попередні 28 календарних днів, а в paзі відсутності тахокарт надання Бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.

Отже, водії мають надавати інспектору для контролю тахокарти за поточний день та попередні 28 календарних днів, тобто 1+28 тахокарт.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що всупереч вимогам чинного законодавства водієм транспортного засобу марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 , під час проведення рейдової перевірки 04.11.2019 року не було надано тахокарт у визначеній кількості, що в свою чергу свідчить про порушення вимог ст.48 Закону №2344-ІІІ.

Доводи позивача про те, що ним було передано водію згідно з додатком №1 до договору про надання послуг №003 від 28.10.2019 35 тахокарт, отже останні були наявні у водія, суд до уваги не бере, оскільки вказане спростовується актом перевірки.

Суд звертає увагу, що законодавець чітко встановив обов`язок водія надати при перевірці відповідному державному органу тахокарти у визначеній кількості (а також Бланки підтвердження діяльності в разі відсутності тахокарт), а перевізників - забезпечити їх наявність у водія.

Отже в даному випадку, незважаючи на те, що позивач забезпечив водія необхідною кількістю тахокарт, водій не надав їх при перевірці, що є порушенням вимог статті 48 Закону №2344-III.

Оскільки позивач здійснював перевезення вантажів 04.11.2019 за відсутності у водія необхідної кількості тахокарт, то вказане є правовою підставою для застосування адміністративного-господарського штрафу, передбаченого абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - до автомобільних перевізників застосовується адміністративно-господарський штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (1700,00 грн).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що постанова Управління Укртрансбезпеки у Волинській області від 23.12.2019 №157938, якою до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 1700,00 грн за надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 цього Закону України, є правомірною та скасуванню не підлягає.

При цьому суд не бере до уваги доводи позивача про те, що дану відповідальність несе водій, оскільки законодавство чітко вказує, що відповідальність несе автомобільний перевізник.

Так, в розумінні вимог статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Матеріалами справи підтверджується та обставина, що відповідно до договору про надання послуг №003 від 28.10.2019 ФОП ОСОБА_1 як замовник доручив ОСОБА_2 виконання послуг з перевезення вантажу з місця знаходження за адресою м.Рожище до пункту призначення м.Львів - по Україні (а.с.34).

Таким чином, оскільки перевезення вантажу здійснював водій ОСОБА_2 за замовленням ФОП ОСОБА_1 , тому позивач у спірних правовідносинах має статус автомобільного перевізника, та є суб`єктом відповідальності, передбаченої абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Водночас суд вважає необґрунтованим посилання позивача на пояснення водія, що відповідачем надано не той акт перевірки від 04.11.2019, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини суду не подано. Більше того, жодних доказів звернення водія чи позивача до правоохоронних органів щодо неправомірних дій працівників Укртрансбезпеки, вчинених при проведенні рейдової перевірки, матеріали справи не містять.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів правомірність своїх дій при проведенні рейдової перевірки та прийняття оскаржуваної постанови, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про автомобільний транспорт», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій