Справа № 500/2022/20
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/2022/20

26 серпня 2020 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мартиць О.І.

за участю:

секретаря судового засідання Семеха В.Т.

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ярмуся В.Д.

представника відповідача Бережанського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кузіва Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Бережанського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

05 серпня 2020 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Бережанського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови №37987382 від 27 лютого 2019 року, виданої Бережанським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 87330,85 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.07.2020 позивач ознайомився у відповідача з виконавчим провадженням АСВП №58515478 по примусовому виконанню спірної постанови №37987382 від 27.02.2019, видану Бережанським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 87330,85 грн.

20.05.2013 старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Бережанського районного управління юстиції Лабою М.О. відкрито виконавче провадження №37987382 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-120, виданого 08.11.2010 Бережанським районним судом Тернопільської області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 873308,58 грн. боргу в користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль".

Виконавче провадження відкрито на підставі заяви ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про стягнення заборгованості за кредитним договором №014/0006/81/35029 від 24.12.2007.

16.10.2013 старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Бережанського районного управління юстиції Лабою М.О. виконавче провадження №37987382 по стягненню боргу з ОСОБА_1 приєднано до зведеного ВП №40262299.

22.03.2017 ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" повідомив про анулювання (прощення) боргу за кредитним договором №014/0006/81/35029 від 24.12.2007.

18.02.2019 ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" звернувся до начальника Бережанського міжрайонного відділу ДВС Головного управління юстиції у Тернопільській області із заявою про повернення виконавчого документа стягувачу від 12.02.2019 без виконання на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", а саме виконавчого листа №2-120, виданого 08.11.2010 Бережанським районним судом Тернопільської області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованості за кредитним договором в розмірі 109147,20 дол. США, що в еквіваленті до гривні становить 873308,58 грн. (ВП №37987382)

27.02.2019 державним виконавцем відділу Бережанського М ВДВС ГТУЮ у Тернопільській області Кузівим Н.О. винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу згідно заяви стягувача №114-40-3/23 від 12.02.2019 відповідно до п.1 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" та постанова про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 87330,85 грн.

Позивач вважає, що спірна постанова №37987382 від 27.02.2019, видана Бережанським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 87330,85 грн. є протиправною, так як винесена в порушення статей 27, 37 Закону України "Про виконавче провадження" без реального виконання рішення суду, а також у зв`язку із зміною валюти кредитування та повернення виконавчого документа без виконання.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.08.2020 позовну заяву ОСОБА_1 до Бережанського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови залишено без руху. Позивачу встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін з урахуванням особливостей, визначених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Призначено у справі судове засідання на 26.08.2020 о 14.30. Встановлено відповідачу строк до 26.08.2020 для надання відзиву на позовну заяву та зобов`язано надати суду матеріали виконавчого провадження №37987382.

26.08.2020 через відділ документального забезпечення суду від Бережанського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) надійшов відзив на позовну заяву по справі №500/2022/20 разом з матеріалами виконавчого провадження №37987382, в якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити. При цьому зазначає, що державний виконавець діяв в межах своїх повноважень, передбачених Законом України "Про виконавче провадження". Стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення із винесенням відповідної постанови. Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору (не пізніше наступного робочого дня) з дня закінчення виконавчого провадження є те, що виконавчий збір не стягнуто.

В судовому засіданні 26.08.2020 представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та просив задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив з мотивів, наведених у відзиві.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, надані у судовому засіданні 26.08.2020, дослідивши відзив на позов, а також надані сторонами письмові докази, суд встановив такі обставини.

Згідно баз даних АСВП виконавчий лист №2-120, виданий Бережанським районним судом Тернопільської області 08.11.2010 щодо солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованості в сумі 873308,58 грн. було пред`явлено до примусового виконання 17.05.2013.

20.05.2013 старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Бережанського районного управління юстиції Лабою М.О. відкрито виконавче провадження №37987382 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-120, виданого 08.11.2010 Бережанським районним судом Тернопільської області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 873308,58 грн. боргу в користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль".

Пунктом 2 вказаної постанови боржнику надано строк на добровільне виконання, а також пунктом 3 зазначено при невиконанні рішення у наданий для добровільного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій.

18.02.2019 до Бережанського міжрайонного відділу ДВС Головного управління юстиції у Тернопільській області надійшла заява від представника ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про повернення виконавчого документа стягувачу від 12.02.2019, в якій просить керуючись п.1 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" повернути без виконання виконавчий лист №2-120 про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" без виконання. Вказує, що на виконанні Бережанського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області знаходиться виконавчий лист №2-120, виданий 08.11.2010 Бережанським районним судом Тернопільської області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованості за кредитним договором в розмірі 109147,20 дол. США, що в еквіваленті до гривні становить 873308,58 грн. (ВП №37987382)

Перед тим, листом від 22.03.2017 вих. №54 ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" повідомив позичальнику щодо анулювання банком частини його заборгованості за кредитним договором №014/0006/81/35029 від 24.12.2007.

27.02.2019 державним виконавцем відділу Бережанського М ВДВС ГТУЮ у Тернопільській області Кузівим Н.О. винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу згідно заяви стягувача №114-40-3/23 від 12.02.2019 відповідно до п.1 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження". Пунктом 2 даної постанови припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Крім того, 27.02.2019 державним виконавцем відділу Бережанського М ВДВС ГТУЮ у Тернопільській області Кузівим Н.О. прийнята постанова про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 87330,85 грн.

01.03.2019 державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП №58515478 з примусового виконання постанови №37987382 від 27.02.2019 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 87330,85 грн.

Не погоджуючись із постановою ВП №37987382 від 27.02.2019 про стягнення виконавчого збору, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначав Закон України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 (далі - Закон №606-ХІV) у редакції, чинній на момент прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №37987382 від 20.05.2013 з виконання виконавчого листа №2-120, виданого 08.11.2010 Бережанським районним судом Тернопільської області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 873308,58 грн. боргу в користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль".

Відповідно до статті 1 Закону №606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Частиною другою статті 25 Закону №606-ХІV встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону №606-ХІV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Приписами частини першої статті 28 Закону №606-ХІV визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом. Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю.

Разом з тим, як вбачається з Інформації про виконавче провадження ВП №37987382 з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень державним виконавцем всупереч норм статті 28 Закону №606-ХІV не було винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

02.06.2016 прийнято Закон України №1404-VІІІ "Про виконавче провадження", що набрав чинності 05.10.2016 (надалі - Закон України №1404-VІІІ).

Відповідно до частини сьомої Прикінцевих та перехідних положень Закону України №1404-VІІІ виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Зазначеною нормою Закону України №1404-VІІІ вказано на порядок виконання та правового регулювання саме "виконавчих дій", а не "виконавчого провадження". З урахуванням пункту 7 розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №1404-VІІІ кожна окрема виконавча дія та відповідно прийнята постанова державного виконавця в межах виконавчого провадження має вчинятися (прийматися) на підставі того нормативно-правового акта, під час дії якого вона була розпочата.

Таким чином до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону України №1404-VІІІ, який діяв на час прийняття оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору від 27.02.2019.

Статтею 1 Закону України №1404-VІІІ передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України №1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною другою статті 27 Закону України №1404-VІІІ визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Положеннями частини п`ятої статті 27 Закону України №1404-VІІІ виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону України №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами частини п`ятої вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Наслідки повернення виконавчого документа передбачені статтею 40 Закону України №1404-VIII.

Так, частиною третьою статті 40 Закону України №1404-VIII визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, Законом України №1404-VІІІ чітко визначений правовий порядок винесення відповідних постанов, а саме постанови про стягнення виконавчого збору, якщо така не винесена одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, повинна передувати постанова про повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження).

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №580/1328/19, що відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція), пунктом 1 розділу I якої визначено, що ця Інструкція розроблена відповідно до Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон), інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Так, положення частини третьої статті 40 Закону України №1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом, що узгоджується з нормами пункту 8 розділу III Інструкції.

При цьому пункт 20 розділу ІІІ Інструкції визначає, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведених вище приписів Інструкції, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у даному випадку підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, а виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

Водночас при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону України №1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

При розгляді даної справи судом також враховано висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18, відповідно до якого обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

Тобто за своєю природою виконавчий збір є винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи привели до його фактичного виконання.

При цьому суд не бере до уваги посилання представника відповідача на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.04.2020 у справі №480/3452/19, оскільки відносини у цій справі не є подібними до правовідносин у справі №480/3452/19.

Як встановлено судом, стягнення за пред`явленим до примусового виконання виконавчим листом №2-120 від 08.11.2010 Бережанського районного суду Тернопільської області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 873308,58 грн. боргу в користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в ході здійснення державним виконавцем виконавчого провадження ВП №37987382 фактично не відбулось, оскільки примусове виконання було закінчено за заявою стягувача ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про повернення виконавчого листа без виконання.

Державний виконавець не вчиняв дій, які б призвели до фактичного виконання судового рішення та не стягнув у примусовому порядку суму, зазначену у вказаному виконавчому листі, про що свідчить і відсутність результатів виконання (суми, яку фактично стягнуто) у постанові ВП №37987382 від 27.02.2019 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи та системний аналіз наведених законодавчих норм, суд дійшов висновку про те, що у спірних правовідносинах оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору винесено без реального виконання рішення суду та фактичного вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на його примусове виконання, відтак постанова ВП №37987382 від 27.02.2019 про стягнення з позивача виконавчого збору є протиправною та підлягає скасуванню.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності оскаржуваного рішення, не спростував обґрунтування позовних вимог позивачем.

Отож, суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов підлягає до задоволення, то до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена позивачем відповідно до квитанції №60418 від 30.07.2020 сума судового збору у розмірі 840,80 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Бережанського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову №37987382 від 27.02.2019 Бережанського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 87330,85 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Бережанського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 (вісімдесят) коп., сплаченого згідно квитанції №60418 від 30.07.2020.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 серпня 2020 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1

відповідач:

- Бережанський міжрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) місцезнаходження: вул. Банкова, 6, м. Бережани, Бережанський район, Тернопільська область, 47501

Головуючий суддя Мартиць О.І.