Справа № 317/876/20
Суддя: Сакоян Д. І.
Дата ухвалення: 2020-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 317/876/20
Провадження № 2-а/317/26/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Сакояна Д.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП Запорізького районного відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області Мелешка Андрія Миколайовича про визнання дій протиправними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора СРПП Запорізького районного відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області Мелешка Андрія Миколайовича про визнання дій протиправними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Позивач просить визнати дії інспектора Мелешка А.М. протиправними та скасувати постанову серії ДПО 18 № 915389, винесену 08.12.2018 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 08.12.2018 інспектором Мелешко А.М. відносно нього винесена постанова серії ДПО 18 № 915389 про накладання адміністративного стягнення по справі адміністративного порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Відповідно до винесеної постанови він визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Дану постанову позивач вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного:

08.12.2018, близької 9 години ранку, він з дружиною прямував по своїх справах в селі Нижня Хортиця по вулиці Центральній на автомобілі Таврія 1102, н.з. НОМЕР_1 . Раптом його наздогнав поліцейський автомобіль. Поліцейські виснули вимогу зупинитись. Він зупинився та попросив поліцейського пояснити причину зупинки. Він надав всі необхідні документи не передаючи в руки. Далі поліцейський висунув вимогу надати документи йому в руки. Позивач зателефонував 2 рази в службу 102. Через деякий час на його телефон зателефонував їхній начальник. Пояснивши йому всю ситуацію, через деякий час позивача відпустили і вони з дружиною далі поїхали по своїх справах.

Влітку 2019 року в місті Запоріжжі при зупинці поліцейськими і перевірці документів він дізнався, що на нього складена постанова 08.12.2018. Він зробив запит на Головне управління Національної поліції України про роз`яснення та надання копії постанови для подальшого звернення до суду. Листом він був повідомлений про неможливість надання копії постанови.

На переконання позивача інспектор при винесенні постанови не керувався жодними допустимими доказами, які б підтверджували його вину у скоєнні правопорушення. Також винесена постанова не відповідає даним вимогам, оскільки в ній не зазначено порядок її оскарження.

Ухвалою судді від 21.04.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) сторін.

Копію ухвали від 21.04.2020 відповідач отримав 27.04.2020.

У зв`язку із ненадходженням відзиву та враховуючи, що встановлений судом строк не закінчився через запровадження карантину, розгляд справи неодноразово відкладався.

Станом на 26.08.2020 від відповідача не надходило відзиву на позовну заяву, а також не надходило клопотань про розгляд справи в судовому засіданні із викликом сторін, про продовження строку на подання відзиву.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

08 грудня 2018 року інспектором СРПП Запорізького районного відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області Мелешком А.М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 915389 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.ч. 5, 6 ст. 121 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

За змістом вказаної постанови поліцейський встановив, що 08.12.2018 о 09 год. 10 хв. на перехресті с. Нижня Хортиця - а/д Запоріжжя-Нижня Хортиця водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ЗАЗ 1102, номерний знак НОМЕР_1 , обладнаним пасивними засобами безпеки, не був пристебнутий ременем безпеки та під час перевірки відмовився пред`явити водійське посвідчення, чим порушив вимоги п. 2.3в, 2.4а.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже вина водія у порушенні Правил дорожнього руху повинна доводитись певними доказами, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків тощо.

Як зазначив позивач у позовній заяві, при винесенні постанови відповідач не керувався жодними допустимими доказами, які б підтверджували його вину у скоєнні правопорушення.

Відповідач у встановленому КАС України порядку зазначені позивачем обставини не спростував, відзиву на позов та доказів вчинення позивачем правопорушення не подав, і не зазначив будь-яких поважних причин неможливості подання відзиву, що розцінюється судом як визнання позову відповідачем в порядку ч. 4 ст. 159 КАС України.

З урахуванням приписів ч. 2 ст. 9 КАС України, суд вважає за необхідне при прийнятті рішення врахувати й наступне.

Так, ч. 5 ст. 121 КУпАП на час складання протоколу про адміністративне правопорушення визначала як адміністративне правопорушення порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами, що тягнуло за собою накладення штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частина 6 ст. 121 КУпАП на час складання протоколу про адміністративне правопорушення визначала як адміністративне правопорушення керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, що тягнуло за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Оскаржувана постанова у викладі суті адміністративного правопорушення не містить жодних відомостей про те, що позивач вчинив одне з порушень, визначених ч. 6 ст. 121 КУпАП. Фактично відповідач констатував у протоколі одне порушення, передбачене п. 2.4а Правил дорожнього руху, проте притягнув до відповідальності за інше правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП, не виклавши у протоколі його суті.

З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності прийнятого ним рішення, а тому оскаржувана постанова відповідача підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Разом із тим, судом встановлено, що відповідач має повноваження щодо розгляду матеріалів та винесення постанов в справах про адміністративні правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, які передбачені частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 128-1, 129, статтею 132-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП. Отже, вимоги позивача щодо визнання незаконними дій відповідача не ґрунтуються на законові.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 73-79, 159, 205, 211, 217, 227-228, 241-246, 250, 255, 286 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до інспектора СРПП Запорізького районного відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області Мелешка Андрія Миколайовича (69089, м. Запоріжжя, вул. Героїв 37-го батальйону, буд. 12-б) про визнання дій протиправними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 915389 від 08.12.2018 відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 425 грн. 00 коп., справу про адміністративне правопорушення закрити.

У задоволенні інших позовних відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.І. Сакоян