Справа № 280/4942/20
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

26 серпня 2020 року Справа № 280/4942/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Комунарський відділ обслуговування громадян м. Запоріжжя (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69104, м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, буд. 13А, )

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

22.07.2020 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Комунарський відділ обслуговування громадян м. Запоріжжя (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - третя особа),в якому позивач просить суд:

зобов`язати відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати позивачу до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, період проходження строкової служби у лавах Збройних сил з 12.11.1976 до 01.11.1978 протягом 2 календарних років; стаж роботи слідчим з 01.06.1983 до 05.03.1993 протягом 9 років 9 міс. 5 днів; стаж роботи суддею з 05.03.1993 до 11.06.2020 протягом 27 років 2 міс. 10 днів, усього 38 років 11 міс. 15 днів;

зобов`язати відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплачувати позивачу щомісячно, починаючи з 16 червня 2020 року довічно, грошове утримання судді у відставці, виходячи зі стажу 38 років 11 міс. 15 днів, у розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно довідки ТУ ДСА в Запорізькій області № 08-02/1014 від 12 червня 2020 року, що становить 129 399,12 грн.

Ухвалою суду від 27.07.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) у судовому засіданні на 18.08.2020. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Позивач по дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, в обґрунтування своїх позовних вимог зокрема зазначив, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, період роботи на посаді слідчого органів МВС України та календарного періоду проходження строкової військової служби. Зарахування зазначеного стажу в свою чергу впливає на збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Просить позов задовольнити.

Відповідач по дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, 18.08.2020 подав до суду відзив на позовну заяву, в задоволенні позову просить відмовити з підстав викладених у відзиві.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

В період з 5 березня 1993 року до 20 лютого 2015 року позивач працював суддею IIетровського районного суду м. Донецька, з 23 лютого 2015 року до 11 червня 2020 року - суддею Комунарського районного суду м. Запоріжжя, що підтверджується доданою до позову копією трудової книжки.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 4 червня 2020 року позивача звільнено з посади судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом т.в.о. голови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 5 червня 2020 року позивача відраховано зі складу суду з 11 червня 2020 року.

Судом встановлено, що згідно записам у трудовій книжці в період з 12.11.1976 до 01.11.1978 проходив строкову службу у лавах Збройних сил протягом 2 календарних років; з 13.02.1979 до 05.03.1993 - проходив службу в органах МВС України, у т.ч. в період з 01.06.1983 до 20.05.1985 - слідчим Петровського РВВС м. Донецька, з 20.05.1985 до 14.08.1990 - начальником слідчого відділення Петровського РВВС м. Донецька, з 14.08.1990 до 14.01.1992 - заступником начальника слідчої частини слідчого управління УВС Донецької області, з 14.01.1992 до 05.03.1993 - заступником начальника слідчого управління УВС Донецької області, що підтверджується також довідкою- випискою з послужного списку, виданою УВС Донецької області.

16 червня 2020 року позивач звернувся в Комунарський відділ обслуговування громадян міста Запоріжжя (сервісний центру) Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою за призначенням/перерахунком пенсії.

Протоколом призначення пенсії ( з посиланням на рішення 27 від 18.06.2020) відповідачем на підставі ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402 призначено позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

У зазначеному протоколі вказано, що грошове у тримання призначено за стажем роботи судді 27 років 2 місяці 10 днів у розмірі 64% суддівської винагороди.

При цьому до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отриманий щомісячного довічною грошового утримання, не зараховано період строкової служби у Збройних силах тривалістю 2 роки, період роботи на посаді слідчого органів МВС України тривалістю 9 років 9 міс. 5 днів. При цьому зазначений стаж був зарахований до загального страхового стажу позивача.

26 червня 2020 року позивач не погоджуючись рішенням відповідача, звернувся до нього із заявою про:

зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, період проходження строкової служби у лавах Збройних сил з 12.11.1976 до 01.11.1978 протягом 2 календарних років; стаж роботи слідчим з 01.06.1983 до 05.03.1993 протягом 9 років 9 міс. 5 днів; стаж роботи суддею з 05.03.1993 до 11.06.2020 протягом 27 років 2 міс.10 днів, усього 38 років 11 міс. 15 днів;

призначення та виплату позивачу щомісячно, починаючи з 16 червня 2020 року довічно, грошове утримання судді у відставці, виходячи зі стажу 38 років 11 міс. 15 днів, у розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно довідки ГУ ДСА в Запорізькій області № 08- 02/1014 від 12 червня 2020 року, що становить 129 399,12 грн.

Листом від 10 липня 2020 року відповідач відмовив позивачу в задоволені вказаних вимог.

Позивач вважаючи дії відповідача протиправними щодо не зарахування до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, період проходження строкової служби у лавах Збройних сил та стаж роботи слідчим, звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правовідносини, пов`язані з виходом судді у відставку та призначенням йому щомісячного довічного грошового утримання, регулюються Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 (далі - Закон № 1402).

Згідно ч.1 та 2 ст. 137 Закона №1402 (в редакції на час призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці це червень 2020, далі - Закон № 2453)

До стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Згідно ч.3 ст. 142 Закона № 1402 щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Слід зазначити, що п.25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402, на час призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 2-р/2020 від 18.02.2020.

Тобто гранічного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на момент призначення позивачу такого утримання законодавством визначено не було.

Абз.4 п. 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закона №1402(в редакції на час призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Відповідно до положень частини першої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453 (далі - Закон № 2453), до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону № 2453 (в редакції, чинній до 28 березня 2015 року) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Позивач на посаду судді був призначений 05.03.1993, відповідно до набрання чинності Законом №2453 зазначені правовідносини регулювались Законом України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862 (далі - Закон №2862).

Згідно частини першої статті 43 Закону № 2862, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої статті 43 Закон № 2862 було передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Позивач працював суддею з 05.03.1993 до 11.06.2020, відповідно стаж роботи на посаді судді 10 років набув 05.03.2003, таким чином з огляду на абзац другий частини четвертої статті 43 Закон № 2862 позивачу, крім роботи на посаді судді, слід зараховувати до спеціального стажу також час роботи на посаді слідчого.

Відповідно до частини першої статті 25 Конституційного Договору від 08 червня 1995 року № 1к/95-ВР між Верховною Радою України та Президентом України «Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України», Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов`язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення (зазначений Договір був чинний на момент видання Президентом України указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та втратив чинність із набранням чинності Конституції України 28 червня 1996 року).

Відповідно до пункту 1 Розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.

Згідно частини третьої статті 106 Конституції України, Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.

Відповідно до частини першої статті 117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Згідно зі статтею 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (стаття втратила чинність 20 березня 2008 року), чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судці право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Крім того, згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (яка діяла одночасно із Законом № 2862-ХІІ; втратила чинність 01 січня 2012 року), доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Як встановлено судом, позивач працював суддею з 05.03.1993 та стаж роботи на посаді судді 10 років набув ще 05.03.2003, тобто відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», позивачу слід зараховувати до спеціального стажу календарний період проходження строкової військової служби.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 686/23450/16-а; від 26.03.2019 у справі № 720/454/17; від 10.04.2019 у справі № 554/3414/17.

З огляду на викладене вище, стаж роботи позивача, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить: період проходження строкової служби у лавах Збройних сил з 12.11.1976 до 01.11.1978 протягом 2 календарних років; стаж роботи слідчим з 01.06.1983 до 05.03.1993 протягом 9 років 9 міс. 5 днів; стаж роботи суддею з 05.03.1993 до 11.06.2020 протягом 27 років 2 міс. 10 днів, усього 38 років 11 міс. 15 днів.

Слід зазначити, що стаж роботи суддею з 05.03.1993 до 11.06.2020 протягом 27 років 2 міс. 10 днів не є спірним. Як вже зазначалося вище, протоколом призначення пенсії відповідачем на підставі ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402 призначено позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 64% суддівської винагороди враховуючи стаж роботи протягом 27 років 2 міс. 10 днів, відповідно в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Водночас, суд зазначає, що правом остаточного розрахунку стажу роботи наділений саме відповідач, тому після зарахування до стажу роботи судді період проходження строкової служби у лавах Збройних сил та стаж роботи слідчим, відповідач повинен провести розрахунок стажу роботи позивача, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання.

Так як суд дійшов висновку про те, що позивач має право на включення до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання період проходження строкової служби у лавах стаж роботи слідчим та загальний стаж позивача на посаді судді складає 38 років 11 міс. 15 днів, відповідно понад 20 років на посаді судді позивач пропрацював 18 повних років, що збільшує його щомісячне довічне грошове утримання на два відсотки за кожний рік наступний після 20 років.

Тому суд вважає обгрунтованою позовну вимогу щодо збільшення нарахування щомісячного довічного грошового утримання позивачу, як судді у відставці однак у розмірі 86 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 16 червня 2020 року (з моменту призначення довічного грошового утримання) без обмеження граничного розміру та виплатити з урахуванням різниці, яка була виплачена в цей період.

Частиною 3 ст. 142 Закона № 1402 передбачено, що за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У зв`язку з зарахуванням позивачу зазначеного стажу (9 років 9 міс. 5 днів + 2 роки), загальна кількість повних відпрацьованих на посаді судді років 11, що збільшує розмір щомісячного довічного грошового утримання на 22%, в сукупності це складає 86 %, а ні 90%, як просить позивач, тому зазначена позовна вимога підлягає частковому задоволенню.

Щодо зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачу щомісячно, у розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно довідки ТУ ДСА в Запорізькій області № 08-02/1014 від 12 червня 2020 року, що становить 129 399,12 грн, суд зазначає наступне.

Так як позивачу розмір щомісячного довічного грошового утримання розраховувався на підставі ст. 142 Закона України «Про судоустрій і статус суддів» №1402 (який був чинний на момент звернення позивача за призначенням/перерахунком пенсії) і складав 64 відсотки, враховуючи стаж роботи протягом 27 років 2 міс. 10 днів, а суд за результатами розгляду справи дійшов висновку, що загальний стаж позивача на посаді судді складає повних 38 років, відповідно це є достатнім для нарахування щомісячного довічного грошового утримання позивачу, як судді у відставці у розмірі 86 відсотків суддівської винагороди, згідно довідки ТУ ДСА в Запорізькій області № 08-02/1014 від 12 червня 2020 року

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що, відповідно до частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 143, 243-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Комунарський відділ обслуговування громадян м. Запоріжжя (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69104, м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, буд. 13А, ) -задовольнити частково

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, період проходження строкової служби у лавах Збройних сил з 12.11.1976 до 01.11.1978 та стаж роботи слідчим з 01.06.1983 до 05.03.1993.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 , починаючи з 16 червня 2020 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, у розмірі 86% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно довідки ТУ ДСА в Запорізькій області № 08-02/1014 від 12 червня 2020 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1681,60 грн. (одну тисячу шістсот вісімдесят одну гривню 60 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі 26.08.2020.

Суддя О.В. Конишева