Справа № 200/962/20-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2020-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року справа №200/962/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Гаврищук Т.Г., Геращенка І.В., за участю секретаря судового засідання - Ашумова Т.Е., позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката - Коломійця Г.Е., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Волноваської районної державної адміністрації на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2020 року у справі № 200/962/20-а (головуючий суддя І інстанції - Мозговая Н.А.), складене у повному обсязі 27 травня 2020 року у м. Слов`янськ Донецької області, за позовом ОСОБА_1 до Волноваської районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Волноваської районної державної адміністрації №15рк від 02.07.2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлення на посаді, зобов`язання нарахувати та сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу та зобов`язання нарахувати та сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

22 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Волноваської районної державної адміністрації у якому позивач просить суд (з урахуванням вимог уточненого позову) визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Волноваської районної державної адміністрації Донецької області № 15-рк від 02.07.2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника голови Волноваської районної державної адміністрації; зобов`язати Волноваську районну державну адміністрацію нарахувати та сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу по день поновлення на посаді, виходячи із розрахунку 443,08грн. (чотириста сорок три гривні 08 копійок) за кожен день; зобов`язати Волноваську районну державну адміністрацію нарахувати та сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені по час розрахунку, виходячи із розрахунку 443,08грн. (чотириста сорок три гривні 08 копійок) за кожен день затримки (а.с. 1-4, 147-150 т.1).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2020 року у справі № 200/962/20-а задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Волноваської районної державної адміністрації №15рк від 02 липня 2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника голови Волноваської районної державної адміністрації з 03 липня 2019 року. Стягнуто з Волноваської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07.12.2019 року по 19.05.2020 року в розмірі 47999,84 грн.

Сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначена без утримання податків і обов`язкових платежів. В задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено (а.с. 231-236 т.1).

Не погодившись із судовим рішенням, Волноваська районна державна адміністрація подала апеляційну скаргу, в якій , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просила скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі (а.с. 241-245 т. 1).

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що розпорядження голови Волноваської районної державної адміністрації Донецької області №11-рк «Про звільнення ОСОБА_1 » було скасовано розпорядженням голови Волноваської районної державної адміністрації Донецької області від 02 липня 2019 року № 14-рк.

02 липня 2019 року позивачем особисто надано до приймальні райдержадміністрації оригінали листків непрацездатності Серії АДК№989412 та Серії АГТ №790455.

Згідно листка непрацездатності Серії АГТ №790455 стати до роботи позивач повинен був 02 липня 2019 року, тобто, це був перший робочий день позивача після тимчасової непрацездатності.

Після надання оригіналів листків непрацездатності та супровідного листа від 02 липня 2019 року позивач залишив приміщення райдержадміністрації без зазначення причини, що свідчить про порушення позивачем Регламенту роботи Волноваської райдержадміністрації, затвердженого розпорядженням голови Волноваської райдержадміністрації від 27 липня 2018 року № 409, відповідно до якого, працівники райдержадміністрації повинні повідомляти свого безпосереднього керівника про свою відсутність на роботі у письмовій формі, засобами електронного чи телефонного зв`язку або іншим доступним способом. Вважає, що позивачем було порушено норми внутрішнього розпорядчого документа та не повідомлено голову райдержадміністрації про причини своєї відсутності.

Враховуючи відсутність першого заступника голови райдержадміністрації Безуглого О.М. на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин головою райдержадміністрації Такаджи Д.А. 02 липня 2019 року позивача звільнено з посади першого заступника голови райдержадміністрації.

Вказав, що навіть після залишення листа про надання відпустки 02 липня 2019 року позивач не звертався до відповідача з її початку та закінчення, з питань виконання своїх посадових обов`язків, не цікавився діяльністю органу виконавчої влади, не турбувався питанням щодо його роботи в Волноваській райдержадміністрації.

При цьому він, як депутат Волноваської районної ради, брав участь у проведенні сесій Волноваської районної ради, які відбувалися в приміщенні Волноваської районної адміністрації.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовані обставини по справі, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволені позовних вимог.

Позивач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги, надали пояснення аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційних скарг, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

В суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 29.05.2018 року на підставі розпорядження голови райдержадміністрації від 24.05.2018 року №17-рк призначений на посаду першого заступника голови райдержадміністрації зі строком випробовування три місяці

28.08.2018 року на підставі розпорядження голови РДА від 28.08.2018 року №22-рк, звільнений у зв`язку з встановленням невідповідності працівника займаній посаді, на яку його призначено протягом строку, встановленого п.11 ст.40 КЗпП України (а.с.28-33 т.1).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18.02.2019 року по справі №0540/8825/18-а визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Волноваської районної державної адміністрації від 28.08.2018 року №22рк «Про звільнення ОСОБА_1 » Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника голови Волноваської районної державної адміністрації. Стягнуто з Волноваської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 29.08.2018 по 18.02.2019 в розмірі 51428,40 грн. В задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено (а.с.5-14 т.1).

Розпорядженням голови Волноваської районної державної адміністрації №10-рк від 13.06.2019 року, на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.02.2019 року, скасовано розпорядження голови Волноваської районної державної адміністрації від 28.08.2018 року №22-рк «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді голови Волноваської районної державної адміністрації №10-рк від 13.06.2019 року з 29.08.2018 року (а.с.94 т.1).

Згідно до розпорядження голови Волноваської районної державної адміністрації №11-рк від 14.06.2019 року ОСОБА_1 з 14.06.2019 року звільнено у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації з посади першого заступника голови Волноваської районної державної адміністрації відповідно до п.2 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

18.06.2019 року позивач повідомив голову Волноваської районної державної адміністрації Такаджі Д.А. про перебування на лікарняному з 13.06.2019 року (а.с.89,102-103 т.1).

02.07.2019 року позивач надав заяву до голови Волноваської районної державної адміністрації, у якій просив виплатити заробітну плату за період з 18.02.2019 року по 13.06.2019 року. Крім того, позивачем були надані копії лікарняних у кількості 2шт.

Зазначена вище заява була отримана відповідачем 02.07.2019 року про що свідчить відповідний штамп (а.с.90 т.1).

Розпорядженням голови Волноваської районної державної адміністрації №14-рк від 02.07.2019 року скасовано розпорядження голови райдержадміністрації від 14.06.2019 року №11-рк «Про звільнення ОСОБА_1 ». Підстава: копії листків непрацездатності АДК №989412, АГТ №790455 (а.с.112 т.1).

Листом голови райдержадміністрації Такаджи Д. від 02.07.2019 року було повідомлено В.о. начальника відділу управлінням персоналу з питань організаційної роботи райдержадміністрації Дудар В., що станом на 13:00 годину 02.07.2019 року ОСОБА_1 відсутній на роботі, до роботи не став (а.с.93 т.1).

Розпорядженням Голови Волноваської РДА №324 від 02.07.2019 року «Про утворення спеціальної тимчасової комісії» утворено спеціальну тимчасову комісію, уповноважену зафіксувати факт відсутності працівника на роботі (а.с.111 т.1).

На підставі листа райдержадміністрації Такаджи Д. від 02.07.2019 року був складений акт про відсутність ОСОБА_1 на роботі з 08.00 години 02 червня 2019 року безперервно понад трьох годин протягом робочого дня без поважних причин. На момент складання акту 15.00 години 02 червня 2019 року на роботі відсутній, до роботи не став. Отже зазначеним актом зафіксована відсутність позивача на робочому місці 02 червня 2019 року.

Зазначено, що ОСОБА_1 02.07.2019 року через приймальню райдержадміністрації був наданий лист щодо здійснення оплати лікарняних, надання відпустки, що засвідчує факт присутності позивача та залишення роботи без поважних причин (а.с.92 т.1).

Отже, як вбачається з матеріалів справи відсутність на роботі 02 червня 2019 року актом була зафіксовано лише 02.07.2019 року.

Розпорядженням голови Волноваської районної державної адміністрації № 15-рк від 02.07.2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника голови Волноваської районної державної адміністрації у зв`язку з відсутністю працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого часу без поважних причин (п.4 ст.40 КЗпП України). Підстава: лист голови райдержадміністрації від 02.07.2019 року, акт про відсутність працівника на роботі від 02.07.2019 року (а.с.91 т.1)

Зазначене розпорядження було скеровано позивачу поштою , що підтверджено описом вкладення цінного листа від 05.07.2019 року та його повернення без вручення позивачу за закінченням терміну зберігання ( а.с.99-101 т.1)

22.08.2019 року позивач надав заяву до Волноваської РДА, у якій вказав, що він отримав листа від Головного управління держпраці у Донецькій області, згідно якого його було повідомлено, що розпорядженням Волноваської РДА від 02.07.2019 року №14-рк «Про скасування розпорядження голови райдержадміністрації» скасовано розпорядження голови райдержадміністрації від 14.06.2019 року №11-рк «Про звільнення ОСОБА_1 ». Просив надати копію розпорядження Волноваської РДА від 02.07.2019 року №14-рк. Також просив надати відповідь з питань надання відпустки та оплати лікарняних (а.с.105 т.1)

03.09.2019 року Волноваська районна державна адміністрація направила відповідь на заяву позивача від 22.08.2019 року, у якій було вказано про те, що у заяві від 02.07.2019 року був зазначений незрозумілий період роботи (такий, що не відповідає дійсності) та не зазначена тривалість відпустки, у зв`язку з чим розглянути питання надання відпустки по суті не є можливим. Комісією із соціального страхування було прийнято рішення від 02.09.2019 року щодо повернення листків непрацездатності (а.с. 162-163 т. 1).

До відповіді була надана копія розпорядження голови райдержадміністрації від 02.07.2019 року №14-рк «Про скасування розпорядження голови райдержадміністрації».

Отже на час надання відповіді від 03.09.2019 року відповідачем не зазначено про наявність спірного розпорядження голови Волноваської районної державної адміністрації Донецької області № 15-рк від 02.07.2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 » відповідно до п.2 ст.40 КЗпП України.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06.12.2019 року по справі №200/9138/19-а, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2020 року, визнано протиправним та скасовано розпорядження Волноваської районної державної адміністрації від 14.06.2019 року №11-рк про звільнення ОСОБА_1 першого заступника голови Волноваської районної державної адміністрації. Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника голови Волноваської районної державної адміністрації. Стягнуто з Волноваської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.06.2019 року по час винесення рішення суду в сумі 51856,97 грн. В задоволенні іншої частини адміністративного позову - відмовлено (а.с.15-22, 172-176 т.1).

Під час розгляду даної справи , відповідач також не зазначав про наявність № 15-рк від 02.07.2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Лише 17.12.2019 року на адресу позивача був направлений лист В.О. Голови Волноваської районної державної адміністрації №01-38-1981 з проханням надати трудову книжку для внесення відповідних записів стосовно трудової діяльності позивача. Повторно були надіслані: копії розпоряджень голови райдержадміністрації від 02.07.2019 року №14-рк «Про скасування розпорядження голови райдержадміністрації» та від 02.07.2019 року №15-рк «Про звільнення ОСОБА_1 » (а.с. 24 т.1).

Спірним питанням цієї справи є правомірність прийняття розпорядженням голови Волноваської районної державної адміністрації № 15-рк від 02.07.2019 року.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірний наказ є протиправними та такими, що підлягає скасуванню, оскільки прийнято з порушенням норм діючого законодавства про працю.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції розглядає дану справу виключно в межах апеляційної інстанції, тобто надає оцінку рішенню в частині задоволених позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з наступних підстав.

Відповідно до статті 2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.

Згідно з частиною 1 статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Статтею 139 КЗпП України визначено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно з статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Частиною першою статті 147-1 КЗпП України визначено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці (частина перша статті 148 КЗпП України).

Статтею 149 КЗпП України визначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

З вищевикладеного слідує, що умовами притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення ним трудової дисципліни.

Тільки у разі виявлення порушення працівником трудової дисципліни, орган, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника, з урахуванням тяжкості вчиненого проступку, заподіяної ним шкоди, обставин, за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника, оголошує наказом (розпорядженням, рішенням) стягнення.

Судом встановлено, що на підставі наданих позивачем листків непрацездатності (в яких вказано стати до роботи 02.07.2019 року) розпорядженням голови Волноваської районної державної адміністрації №14-рк від 02.07.2019 року скасовано розпорядження голови райдержадміністрації від 14.06.2019 року №11-рк «Про звільнення ОСОБА_1 » (а.с. 102, 103, 112 т.1).

Як вже зазначалось, 02.07.2019 року позивач до роботи не приступив, у зв`язку з чим, був складений акт про відсутність ОСОБА_1 на роботі безперервно понад трьох годин 02 червня 2019 року протягом робочого дня без поважних причин.

В акті вказано, що ОСОБА_1 02.07.2019 року через приймальню райдержадміністрації був наданий лист щодо здійснення оплати лікарняних, надання відпустки (а.с.92 т.1).

Розпорядженням голови Волноваської районної державної адміністрації № 15-рк від 02.07.2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника голови Волноваської районної державної адміністрації у зв`язку з відсутністю працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого часу без поважних причин (п.4 ст.40 КЗпП України). Підстава: лист голови райдержадміністрації від 02.07.2019 року, акт про відсутність працівника на роботі від 02.07.2019 року.

Факт ознайомлення позивача з розпорядженням №14-рк від 02.07.2019 року про скасування розпорядження 14.06.2019 року №11-рк та про обізнаність позивача щодо необхідності приступити до роботи саме 02.07.2019 року суду не доведено. Судом встановлено, що дане розпорядження скеровувалось позивачу лише 05.07.2019 року поштою та ним не отримувалось.

Відтак, доводи апелянта , що фактично позивача звільнено за «прогул без поважних причин» нівелюються встановленими судом обставинами.

Однак, існують дві умови, за одночасної наявності яких можливо стверджувати про порушення працівником трудової дисципліни та скоєння прогулу, а саме:

1) працівник не з`являється на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, при цьому не обов`язково підряд;

2) прогул відбувся без поважних причин.

Відсутність працівника на робочому місці мають підтверджувати відповідні документи, зокрема: доповідна записка відповідальної особи, акт про відсутність особи на робочому місці, табель обліку робочого часу тощо.

Про існування поважних причин відсутності працівника на робочому місці власник або уповноважений ним орган може дізнатися з письмових пояснень працівника, які він повинен зажадати від порушника трудової дисципліни.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується той факт, що 02.07.2019 року позивач знаходився у приміщенні Волноваської РДА, що підтверджується поданою ним заявою від 02.07.2019 року про виплату заробітної плати, оплати лікарняних та надання щорічної відпустки.

Співробітниками Волноваської РДА не відібрано будь-яких пояснень стосовно прогулу 02.07.2019 року, доказів вчинення дій на їх отримання (листи, запити, тощо) матеріали справи не містять.

При цьому, відповідач в акті стверджує, що позивач мав знаходитись на робочому місці 02.06.2019 року, а акт складений лише 02.07.2019 року.

Окрім того, матеріали справи не містять доказів належного ознайомлення позивача розпорядженням №14-рк від 02.07.2020 року, яким скасовано розпорядження голови райдержадміністрації від 14.06.2019 року №11-рк «Про звільнення ОСОБА_1 » та, відповідно, виникнення у останнього обов`язку прибути на робоче місце та приступити до виконання своїх обов`язків 02.07.2019 року.

Відтак, судом першої та апеляційної інстанції достеменно встановлено, що позивач не був належним чином повідомлений про те, що він має стати до роботи 02.07.2019 року, саме по собі закінчення лікарняного (при наявності розпорядження про звільнення (№ 11-рк), про скасування його позивача не повідомлено 02.07.2019 року) не є підставою (у випадку позивача) для початку трудової діяльності.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що відповідачем при прийнятті розпорядження про звільнення позивача №15-рк від 02.07.2019 року не з`ясовано обставин щодо належного повідомлення позивача про поновлення його на посаді, а також його відсутності на робочому місці 02.07.2019 року, не відібрано пояснень про причину відсутності на роботі 02.07.2019 року, тобто тих обставин, що мають вирішальне значення для прийняття рішень про притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.

Відтак, спірне розпорядження голови Волноваської районної державної адміністрації Донецької області №15-рк від 02.07.2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 » є таким, що підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в справі «Золотас проти Греції» стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, заява № 66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, заява № 49429/99).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованого та правомірного висновку суду попередньої інстанції. Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волноваської районної державної адміністрації на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2020 року у справі № 200/962/20-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2020 року у справі № 200/962/20-а - залишити без змін.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошені в судовому засіданні 26 серпня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 серпня 2020 року.

Судді Т.Г. Арабей

Т.Г. Гаврищук

І.В. Геращенко