Справа № 280/4753/20
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2020-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

28 серпня 2020 року Справа № 280/4753/20 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна (вул. Юрія Поправки, 6, оф. 15, м. Київ, 02094), третя особа Акціонерне товариство "Банк Форвард" (вул. Саксаганського, буд. 105, м. Київ, 01032) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна (надалі - відповідач), третя особа Акціонерне товариство "Банк Форвард", в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна про відкриття виконавчого провадження №62325197 від 11.06.2020.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про те, що відповідачем 11.06.2020 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 1502 від 28.02.2120 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості у розмірі 27539,43 грн. Позивач вважає, що приватний виконавець при відкритті виконавчого провадження порушила ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» та всупереч законодавства прийняла до виконання виконавчі документи з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності в нього достовірної інформації про місце проживання позивача в іншому виконавчому окрузі поза межами своєї компетенції, оскільки місце проживання боржника ОСОБА_1 не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Павелків Т.Л. здійснює свою діяльність. Так, вважаючи оскаржувану постанову протиправною та такою що підлягає скасуванню позивач звернулась із даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 20.07.2020 призначено справу до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін на 30.07.2020.

Ухвалою від 30.07.2020 судове засідання було відкладено на 26.08.2020.

Ухвалою суду від 26.08.2020 у задоволенні клопотання про відкладення було відмовлено.

26.08.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л. знаходиться виконавче провадження № 62325197 про примусове виконання виконавчого напису № 1502 виданого 28.02.2020 приватним нотаріусом КМНО Кравець О.О. про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості у розмірі 27539,43 грн. Звертає увагу суду на те, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена на підставі заяви стягувача про примусове виконання у відповідності до ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, зазначає, що гроші, у тому числі у безготівковій формі, є майном і їхнім місцезнаходженням вважається місцезнаходження фінансової установи, у якій відкритий відповідний рахунок боржника. Просить в задоволенні позову відмовити.

Пояснень від третьої особи до суду не надходило.

У судове засідання 26.08.2020 учасники справи чи їх представники не прибули. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч. 9 ст. 205 КАС України).

Відтак, суд дійшов висновку про можливість завершення розгляду даної справи в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Акціонерне товариство "Банк Форвард" звернулось до приватного виконавця Павелків Т.Л. із заявою про примусове виконання рішення в якій просили відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №1502 виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. про стягнення з позивача на користь АТ "Банк Форвард" заборгованості в розмірі 27539,43 грн.

11.06.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62325197 з примусового виконання виконавчого напису №1502 від 28.02.2020 про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ "Банк Форвард" заборгованості у розмірі 27539,43 грн.

Вважаючи постанову про відкриття виконавчого провадження від 11.06.2020 протиправною та такою що підлягає скасуванню позивач звернулась із даним позовом до суду.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступних висновків.

Спірні правовідносини між сторонами регулюються положеннями Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII, який набрав чинності 05.10.2016 (далі - Закон №1404-VIII).

Пунктом 3 ч.1 ст.9 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як виконавчих написів нотаріусів.

Частиною 1 ст.5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Абзацом 2 ч.1 ст.19 Закону №1404-VIII встановлено, що право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Згідно з п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.3 ст.26 Закону №1404-VIII, у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Згідно з ч.1 ст.24 Закону №1404-VIII, виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Частиною 2 ст.24 Закону №1404-VIII передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Отже, вищенаведеними нормами чітко встановлено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи та вчиняє виконавчі дії лише за місцезнаходженням боржника або за місцезнаходженням його майна.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що місцем проживання боржника, яким є ОСОБА_3 є: м. Мелітополь, Запорізька область, що також підтверджується копією паспорта позивача.

Згідно з п.4 ч.2 ст.23 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі - Закон №1403-VIII), у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Судом встановлено, що виконавче провадження №62325197, відкрито на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса №1502 від 28.02.2020, саме: приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л.

Крім того, в наданих відповідачем документах, а саме: заяві про примусове виконання рішення дійсно вказана адреса проживання позивача: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч.2 ст.25 Закону №1403-VIII, приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Так, в ході розгляду справи встановлено, що приватний виконавець Павелків Т.Л. здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження ВП №62325197.

Таким чином, за приписами ч.2 ст.25 Закону №1403-VIII, приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Павелків Т.Л. має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах, де розташовано його виконавчий округ, тобто, виключно місто Київ.

Тобто, відповідач, в даному випадку, відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1404-VIII, мав підстави для відкриття виконавчого провадження та винесення оскаржуваної постанови лише у разі, якщо місцезнаходженням боржника або за місцезнаходження майна боржника, є місто Київ.

У свою чергу, судом встановлено та вбачається з поданого відповідачем відзиву на позовну заяву, обґрунтовуючи правомірність оскаржуваного позивачем рішення приватний виконавець посилається на те, що постанову про відкриття виконавчого провадження нею було прийнято за місцезнаходженням майна боржника визначеного стягувачем у заяві про примусове виконання рішення, а саме: рахунок № UAU НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Банк Форвард», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 105.

Вирішуючи питання щодо правомірності таких дій та відповідно прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 190 Цивільного Кодексу України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Згідно статті 179 цього ж Кодексу річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

В цій же Главі ЦК України міститься норма статті 192 «Гроші (грошові кошти)», частиною першою якої передбачено, що законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). Таким чином, гроші (грошові кошти) є різновидом майна.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 5 липня 2017 року № 6-1032цс17 та у постанові від 08 лютого 2018 року по справі № 662/928/15ц.

Згідно Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07 лютого 2013 року №73 грошові кошти - готівка, кошти на рахунках у банках та депозити до запитання.

В той же час, суд звертає увагу, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що «картковий рахунок» є майном в розумінні статті 190 ЦК України як і не передбачено й визначення місцезнаходження «карткового рахунку» за місцем знаходження будь-якого банку.

Тобто, з наведеного слідує, що наявність у позивача відкритого карткового рахунку у відділенні АТ «Банк Форвард», м. Київ, місцезнаходженням якого м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 105, не свідчить про те, що за вказаною адресою знаходиться майно, належне боржнику.

При цьому, суд зауважує, що відповідно до наведених вище норм законодавства майном боржника можуть бути визнані саме кошти особи на рахунках у банках.

Водночас, судом встановлено, що документальне підтвердження того, що на рахунку позивача обліковуються належні йому на час відкриття виконавчого провадження грошові кошти в матеріалах справи відсутнє.

Також суд зауважує, що вказаний рахунок не є поточним, на якому акумулюються кошти вкладника, а є рахунком, на який мають надходити кошти для погашення кредитної заборгованості, тобто у будь-якому випадку такі кошти не можуть вважатися майном особи.

Отже, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази наявності у позивача будь-якого майна, розташованого у м. Києві, а місцезнаходженням позивача є м. Запоріжжя, Запорізька область, суд приходить до висновку, що відповідач не мала жодних правових підстав для відкриття виконавчого провадження у м. Києві та відповідно прийняття оскаржуваної постанови.

За таких обставин, постанова про відкриття виконавчого провадження №62325197 від 11.06.2020 прийнята відповідачем з порушенням приписів частини 2 статті 24 Закону України №1403-VIII, оскільки останнім виконавчий документ прийнято до виконання не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи (позивача).

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України визначено, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що під час складення спірної постанови відповідач діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України; необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не розсудливо та не пропорційно.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що, відповідно до частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи встановлено факт сплати судового збору у розмірі 878,80 грн., що підтверджується заявою-квитанцією 14.07.2020.

З урахуванням задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню на користь позивача з відповідача в повному розмірі.

Керуючись ст.ст. 77, 90, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна (вул. Юрія Поправки, 6, оф. 15, м. Київ, 02094), третя особа Акціонерне товариство "Банк Форвард" (вул. Саксаганського, буд. 105, м. Київ, 01032) про визнання протиправною та скасування постанови, - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни про відкриття виконавчого провадження №62325197 від 11.06.2020.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) за рахунок Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни (вул. Юрія Поправки, буд. 6, оф. 15, м. Київ, 02094) судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 878,80 грн.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня й ого проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 28.08.2020

Суддя А.В. Сіпака