Справа № 320/968/19
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2020-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2020 року м. Київ Справа № 320/968/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Харченко С.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доМіністерства оборони України
простягнення річних та інфляційних втрат,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 103364,44 грн та інфляційних втрат у сумі 47384,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2018 в адміністративній справі № 810/2517/18, якою відповідача зобов`язано призначити та вчинити дії щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги як інваліду II групи, виконано відповідачем із затримкою, а саме - 20.02.2019, а відтак він має право на стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат у загальному розмірі 150749,24 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.04.2019 відкрито провадження в адміністративній справі № 320/968/19 та прийнято рішення про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, про що свідчать наявні у матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень (а.с. 40, 41).

Представник відповідача позов не визнав, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Міністерство оборони України та його посадові особи діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Позивач скористався правом на подання відповіді на відзив, в якій в обґрунтування позовних вимог навів доводи аналогічні тим, що містяться у позовній заяві.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

У березні 2018 року ОСОБА_1 як військовослужбовець, якому встановлено II групи інвалідності, причина якої - захворювання, пов`язане з проходженням військової служби, звернувся до відповідача із заявою про призначення йому одноразової грошової допомоги відповідно до положень статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII.

За результатами розгляду наведеної вище заяви комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, прийнято рішення про відмову у призначенні позивачу цієї допомоги (протокол від 13.04.2018 № 39).

Не погоджуючись із рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про зобов`язання відповідача призначити та вчинити дії щодо виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності у передбаченому Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, та Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII розмірі, що становить 153000,00 грн (адміністративна справа № 810/2517/18).

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23.06.2018 в адміністративній справі № 810/2517/18 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2018 в адміністративній справі № 810/2517/18 наведене вище судове рішення скасовано; зобов`язано Міністерство оборони України призначити та вчинити дії щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності у розмірі, передбаченому Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, та Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII.

20.02.2019 Командуванням Сухопутних військ Збройних Сил України, на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2018 в адміністративній справі № 810/2517/18, на особистий рахунок позивача перераховано одноразову грошову допомогу у сумі 108523,00 грн.

З огляду на те, що виконання відповідачем зазначеного вище судового рішення відбулось із затримкою, позивач вважає, що має право на стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат за три роки, що передували фактичній даті перерахування на його рахунок коштів, тобто за період з 20.02.2016 по 20.02.2019.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, положеннями статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 Цивільного кодексу України).

За змістом статей 524, 533-535 Цивільного кодексу України грошовим зобов`язанням є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 Цивільного кодексу України).

Аналізуючи наведені вище норми, суд дійшов висновку, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 08.02.2018 в адміністративній справі № 826/26790/15 та 12.11.2018 в адміністративній справі № 826/22868/15.

Таким чином, частина друга статті 625 Цивільного кодексу України закріплює відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань у вигляді сплати інфляційних втрат та річних при простроченні виконання грошового зобов`язання в рамках цивільних правовідносин.

Разом з тим спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, а отже положення частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, які передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання, на них не розповсюджуються.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають

Крім того, під час розгляду даної адміністративної справи судом встановлено, що постановою Верховного Суду від 13.05.2020 в адміністративній справі № 810/2517/18 постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2018 скасовано, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 23.06.2018, яким позивачу відмовлено у нарахуванні та виплати одноразової грошової допомоги як інваліду II групи, залишено в силі.

Оскільки позивач в силу приписів статті 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI звільнений від сплати судового збору, а доказів понесення відповідачем судових витрат суду не надано, судові витрати компенсації відповідачу не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано в установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його складання.

Суддя Харченко С.В.