Справа № 690/115/20
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 690/115/20 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Степанюка А.Г.;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби на рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 20 липня 2020 року (розглянута у відкритому судовому засіданні, м. Ватутіне, дата складання повного тексту рішення - 24 липня 2020 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської митниці Держмитслужби про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, треті особи: заступник начальника Черкаської митниці ДФС Пікуль Євген Валентинович, Звенигородський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2020 року, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувяс до Ватутінського міського суду Черкаської області з позовною заявою до Київської митниці Держмитслужби (далі - відповідач) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, треті особи: заступник начальника Черкаської митниці ДФС Пікуль Євген Валентинович, Звенигородський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.08.2019 р. заступником начальника Черкаської митниці ДФС Пікуль Є.В. винесено постанову в справі про порушення митних правил №91/90200/19, на підставі якої його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена, ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн. Відповідно до змісту даної постанови він, через пункт пропуску «Нові Яриловичі - Нова Гута» митного поста Нові Яриловичі Чернігівської митниці ДФС України на митну територію України ввіз по смузі руху «зелений коридор» в митному режимі «транзит», з метою особистого користування автомобіль VW SHARAN vin - НОМЕР_1 д.н. НОМЕР_2 , що зареєстрований у республіці Литва та в подальшому за результатами перевірки даний автомобіль вивезено не було. Зазначає, що жодного правопорушення він не скоював, оскільки ніякого автомобіля через кордон він не ввозив, про розгляд справи його не повідомляли. Він є інвалідом дитинства та за станом здоров`я не може керувати автомобілем, крім того, ні у його власності, ні у користуванні ніколи не було автомобіля. Згідно довідки ДМС він не отримував закордонний паспорт, а тому не міг перетинати кордон. Про вказану постанову дізнався випадково у Ватутінському відділенні «Райффайзен Банк Аваль», а тому звернувся до Звенигородського відділу ДВС де і отримав оскаржувану постанову. Просить скасувати вказану постанову, а провадження у справі закрити.

Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 20 липня 2020 року позов задоволено: скасовано постанову серії №91/90200/19, винесену 20.08.2019 року заступником начальника Черкаської митниці ДФС Пікулем Євгеном Валентиновичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 470 КУпАП у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн., а провадження в цій справі закрито.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно п.2 ч.1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З огляду на викладене та у зв`язку із неприбуттям учасників справи у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а також враховуючи те, що справу можливо вирішити на підставі наявних у ній доказів, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що за результатами перевірки Черкаською митницею ДФС на підставі наявної в АСМО «Інспектор» інформації було виявлено, що 13.06.2018 р. на митну територію України через митний пост «Нові Яриловичі-Нова Гута», громадянином України ОСОБА_1 в митному режимі «транзит» ввезено легковий автомобіль марки «VW SHARAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 , країна реєстрації LT , та станом на 10.07.2019 року його не вивезено та в інший митний режим не заявлено, про що було складено доповідну записку 10.07.2019 (а.с. 50).

05.06.2019 р. позивачу було направлено лист за його місцем проживання Черкаською митницею ДФС та рекомендовано прибути 24.06.2019 р. о 10.00 год. для надання пояснень на вирішення питання щодо наявності ознак порушення митних правил. Повідомлення за інформацією відповідача № 355 було отримано 05.07.2019 р., проте його відстеження за відкритими джерелами «Укрпошти» результатів не надало. (а.с. 48-49)

10.07.2019 р. уповноваженою особою Черкаською митницею ДФС, головним державним інспектором Зубенко С.М. було складено протокол ПМП № 91/90200/19 про порушення ОСОБА_1 ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України та призначено розгляд справи на 25.07.2019 р., копію якого було направлено поштовим зв`язком, натомість відсутнє повідомлення про його вручення (а.с. 43-44, 56, 57).

Внаслідок неявки позивача та відсутності належних повідомлень про вручення поштових відправлень розгляд адміністративної справи 25.07.2019 р. було відкладено до 06.08.2019 р. та в подальшому на 20.08.2019 р. (а.с. 58-61).

20.08.2019 року заступник начальника Черкаської митниці ДФС, Пікуль Є.В., розглянувши матеріали справи про порушення митних правил №91/90200/19, розпочатої 10.07.2019 р. за ознаками ч.3 ст. 470 МК України визнав ОСОБА_1 винним у його вчиненні та наклав адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 н.м.д.г. на суму 8500 грн. (а.с.62-64). Копію постанови було направлено позивачу 20.08.2019 р. яка повернулась до Черкаської митниці ДФС за закінченням строку (а.с.65-66).

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовуються Митним кодексом України, Кодексом України про адміністративні правопорушення та є публічно-правовими, оскільки стосуються притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил.

Відповідно до статті 458 Митного кодексу України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Частиною 3 ст. 470 МК України (в редакції на час ввезення автомобіля на митну територію України) передбачено відповідальність за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, за що встановлено санкцію у виді накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 1 ст. 95 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні: 1) перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання; 2) не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; 3) бути доставленими у митний орган призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу, а в разі поміщення товарів на підставі документа, зазначеного у частині шостій статті 94 цього Кодексу, - до закінчення строку, визначеного відповідно до законодавства, яке встановлює основні засади організації та здійснення режиму спільного транзиту товарів; 4) мати неушкоджені засоби забезпечення ідентифікації у разі їх застосування.

Частиною 1 ст. 95 МК України встановлено для автомобільного транспорту строк транзитного перевезення 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності одного органу доходів і зборів - 5 діб).

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 95 МК України до строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування митного органу, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування митного органу, який контролює переміщення цих товарів).

Отже, МК України чітко передбачені строки на вивезення транзитних транспортних засобів, а також випадки, коли до цих строків не включається відповідний час.

При цьому, згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 494 МК України про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа митного органу, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Протокол підписується посадовою особою, яка його склала. Якщо при складенні протоколу була присутня особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, протокол підписується і цією особою, а за наявності свідків - і свідками.

Щодо посилання позивача на відсутність в його діях складу правопорушення внаслідок того, що він взагалі не перетинав зону митного контролю, оскільки не керував та не оформлював будь-які папери в зоні митного контролю, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно доводів викладених в позовній заяві позивач постійно проживає в м. Ватутіне та за межі міста виїжджав останній раз в грудні 2019 року в с. Майданецьке Звенигородського району. При цьому зазначив, що має інвалідність з дитинства, всі його документи, в тому числі і паспорт, зберігаються у його матері, ОСОБА_2 , за станом здоров`я в нього трапляються приступи, які унеможливлюють його пересування на далекі відстані, і тим більше за кордон України. Крім того водійського посвідчення він не має, ніколи не керував транспортним засобом, для особистого користування жодним чином не міг ввезти автомобіль. Яким чином було використано його паспортні дані йому невідомо.

З пояснень надих у суді першої інстанції, свідок ОСОБА_2 показала, що є рідною матір`ю позивача, сина бачить жодня, він має інвалідність з дитинства, що унеможливлює його поїздки на дальні відстані. Її син в грудні минулого року виїжджав за межі м. Ватутіне на похорони батька. За все його життя далі Звенигородського району він не виїжджав, оскільки має епілептичні приступи, а тому це пов`язано із ризиком для його життя. Ніколи в користуванні її сина вона не бачила автомобіля, прав в нього немає. Всі його документи, у тому числі і паспорт, вона зберігає в себе, він що них доступу не має. Коли є необхідність звернутись до органів державної влади вона бере документи та іде разом із сином, йому в руки нічого не віддає.

Свідок ОСОБА_3 показала, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) знає з дитинства, як нездорову людину, він погано ходить і говорить, руки трусяться, в нього бувають епілептичні приступи. Вона його сусідка. Він постійно вдома в м. Ватутіне, жодного разу не бачила та не чула, щоб він виїжджав за межі м. Ватутіне. Навіть на море він не взмозі поїхати через його стан здоров`я. Ніколи не бачила в нього машину у користуванні. В неї є машина, і коли потрібно його відвезти до лікарні то вони допомагають.

Свідок ОСОБА_5 показала, що є сусідкою позивача. Він хвора дитина, погано ходить. Ніколи не бачила, щоб він керував автомобілем чи взагалі кудись виїжджав за межі м. Ватутіне.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого 10.07.2014 р. ОСОБА_1 отримує державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства (а.с.6).

Згідно довідки МСЕК позивачу встановлено з 21.03.2017 р. ІІІ групу інвалідність з дитинства безтерміново (а.с.7).

Відповідно до Консультаційного висновку спеціаліста та виписки з карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 має стійкі наслідки перенесеної перинатальної енцефалопатії Н2 у вигляді значного пірамідно - екстрапірамідного тетрапарезу з гіперкінезами кінцівок та тулуба з порушенням функції ходи та кінцівок, епілептичними нападами, синдромом Денді Уокера (а.с.8-9)

Згідно відповіді територіального сервісного центру №7143 РСЦ МВС в Черкаській області від 11.06.2020 р. ОСОБА_1 посвідчення водія на право керування транспортними засобами не отримував.

Надані позивачем акти про те, що позивач за межі м. Ватутіне з червня 2018 р. не виїжджав та не змінював місце свого проживання, а також щодо неможливості користування транспортними засобами суд вважає їх недопустимими в силу ч.2 ст. 94 КАС України, оскільки обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Пунктом 1.1 частини 1 розділу ІІІ Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 17 листопада 2005 року № 1118, встановлено, що при ввезенні транспортного засобу на митну територію України його власник або уповноважена особа представляє уповноваженій посадовій особі митного органу, в зоні діяльності якого розташований пункт пропуску через державний кордон України, транспортний засіб для здійснення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії таких документів: що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом; що підтверджують право на надання пільг в оподаткуванні (у разі митного оформлення транспортного засобу з наданням пільг в оподаткуванні), перелік яких визначено в підпункті 4.2 пункту 4 цього розділу; паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання; посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) в Україні, за кордоном тощо.

Таким чином, при оформленні зобов`язання про транзит визначальним є не факт знаходження особи за кермом та наявності прав керування транспортним засобом, а факт декларування цього транспортного засобу особою, яка його ввезла в митному режимі транзиту.

Проте, відповідачем, в обґрунтування перетину кордону саме ОСОБА_1 з метою особистого керування транспортним засобом не надано жодних документів, які підтверджують факт декларування цього транспортного засобу особою, яка його ввезла в митному режимі транзиту, крім того відсутні документи, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом., при цьому була відсутня підписана позивачем митна декларація від 13.06.2018, згідно якої переміщення вказаного транспортного засобу здійснено саме ОСОБА_1 який ознайомлений особисто під підпис з умовами митного режиму транзиту, вищевказаними обмеженнями та зобов`язаннями, а також відповідальністю за порушення дотримання умов транзиту.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно положень статті 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Посадова особа митного органу, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно відомостей, викладених за даними Диспетчера ЗМК та Пасажирського пункту пропуску автомобіль марки «VW SHARAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 , країна реєстрації LT , було ввезено через «зелений коридор» на територію України ОСОБА_6 02.06.2018 р. о 12.08 год. з метою особистого користування та вивезено 12.06.2018 р. о 22 год. 58 хв., та наявні відмітки про технічний паспорт транспортного засобу, вид, а також відповідальність за ст. 95 МК України. В той же час 13.06.2018 р. о 00 год. 06 хв. (через 8 хв.) наявна відмітка про ввезення ОСОБА_1 з метою особистого користування цього ж транспортного засобу та відсутня інформація про технічний паспорт транспортного засобу, вид, а також обізнаність про відповідальність за ст. 95 МК України. (а.с. 50).

Статтею 489 МК України визначено обов`язок посадової особи з`ясувати наступні обставини при розгляді справи про порушення митних правил: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Наведені судом підстави та обставини, з урахування досліджених належних та допустимих доказів, спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 470 СК України, оскільки на переконання суду неможливість позивачем за станом здоров`я виїхати за межі міста Ватутіне, а тим більше за межі України, відсутність в його користуванні транспортних засобів та неможливість їх використання внаслідок відсутності посвідчення водія, крім того відсутність та ненадання відповідачем передбачених документів для перетину кордону і неможливість їх пред`явлення свідчать, що посадовою особою при розгляді зазначеного правопорушення було допущено передчасне винесення постанови без з`ясування усіх обставин.

Щодо посилання позивача про накладення адміністративного стягнення понад строки, встановлені ст. 467 МК України, колегія суддів зазначає наступне.

З аналізу частини першої ст. 467 Митного кодексу України, вбачається, що перелік триваючих правопорушень не є вичерпним.

Триваючими визначаються правопорушення, які почались з певної протиправної дії або бездіяльності та проявляються в подальшому безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його не повністю чи неналежним чином.

Діяння (бездіяльність) щодо не вивезення транспортного засобу, що перебуває під митним контролем, за межі території України, характеризуються тривалим невиконанням встановленого Митним Кодексом України обов`язку, тому відповідне порушення не може вважатись таким, що носить разовий характер.

Використання транспортного засобу, що перебуває в режимі транзиту, та щодо якого існує обов`язок вивезення за межі митної території, протягом 10-денного строку, є триваючим правопорушенням, оскільки в даному випадку особа перебуває в безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання свого обов`язку.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинилаякісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують Закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Невивезення транспортного засобу, що перебуває в режимі транзиту, та щодо якого існує обов`язок вивезення за межі митної території протягом 10-денного строку є триваючим правопорушенням, оскільки, в даному випадку, особа перебуває в безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання свого обов`язку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.08.2018 у справі №607/12366/15-а.

Як пояснень відповідача встановлено, що днем виявлення скоєного правопорушення є 10.07.2019 р. - дата складання протоколу про порушення митних правил, а постанова у справі про ПМП №91/90200/19 винесена Черкаською митницею ДФС - 20.08.2019, тобто з дотриманням строків, встановлених ст. 467 МК України.

Більш того, відповідно до ч. 1 ст. 467 МК України (в редакції Закону № 2612-VIII від 08.11.2018) якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються митними органами або судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення.

Тобто з 25.11.2018 року (дата набрання чинності Закону № 2612-VIII від 08.11.2018) законодавець виключив положення щодо різного відрахування строку накладення стягнення за порушення триваючих та не триваючих правопорушень, і тепер встановлено шестимісячний строк накладення стягнення за будь-які порушення митних правил, відраховуючи цей строк з дня виявлення правопорушення.

Таким чином, розгляд справи було здійснено в межах повноважень посадової особи Черкаської митниці ДФС.

Посилання позивача щодо відсутності його належного повідомлення про провадження справи в Черкаській митниці ДФС суд вважає такими, що не є визначальними при розгляді цієї справи, оскільки відповідачем було здійснено заходи щодо його повідомлення поштовим зв`язком та, скориставшись своїм правом на оскарження навів всі наявні в нього доводи і заперечення, які були враховані судом під час вирішення адміністративної справи.

На підставі вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що під час провадження у справі про порушення митних правил №91/90200/20 посадовою особою Черкаської митниці ДФС не встановлено належними і допустимими доказами наявність в діях позивача порушення митних правил, передбачених ч. 3 ст. 470 МК України, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 205, 241, 242, 243, 251, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення, а рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 20 липня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

А.Г. Степанюк