Справа № 200/5940/20-а
Суддя: Хохленков О.В.
Дата ухвалення: 2020-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2020 р. Справа№200/5940/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хохленкова О.В. за участі секретаря судового засідання Синкової А.О.

за участі:

представника позивача: Трофімчука В.В.

представника відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , до Управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

24 червня 2020 року позивач, ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначила що 30.09.2009 року їй була призначена та виплачується пенсія у зв`язку з втратою годувальника, яка призначена на неповнолітню дитину померлого ОСОБА_2 , який на момент смерті перебував на посаді старшого прокурора Краматорської міжрайонної прокуратури.

Пенсію призначено відповідно до ст..50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789 від 05.11.1991 року, що передбачала право членів сім`ї прокурора (у тому числі, дітей, які не досягли 18 років), які були на його утриманні на момент смерті, на призначення пенсії на випадок втрати годувальника, у розмірі 60 відсотків від середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім`ї, 80 відсотків - на двох і більше членів сім`ї.

Аналогічне право неповнолітніх дітей прокурора на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника передбачене і у частині 19 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (далі Закон № 1697-VII).

Відповідно до частини 17 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції Закону від 05.11.91 № 1789-ХІІ на момент призначення пенсії) призначені працівникам прокуратури пенсії підлягали перерахуванню у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Згідно з частиною 20 статті 86 Закону № 1697-VII призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються, крім іншого, у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 657 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури" підвищено посадові оклади працівникам прокуратури, розміри яких затверджено постановою КМ України від 31.05.2012 року № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури".

У зв`язку з цим, вона 21.05.2020 року звернулася до відповідача із заявою про перерахунок призначеної їй пенсії відповідно до частини 20 статті 86 Закону № 1697-VII з урахуванням довідки прокуратури Донецької області № 18-85-566 від 30.03.2020 року.

Рішенням від 27.05.2020 року №166 «Про відмову в перерахунку пенсії за нормами Закону України «Про прокуратуру» № 1697-УІІ від 14.10.2014», ухваленого відповідачем, позивачці було відмовлено у перерахунку пенсії у зв`язку з тим, що «перерахунок пенсії по втраті годувальника не передбачений Законом України «Про прокуратуру».

Просила визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 27.05.2020 року №166 про відмову в перерахунку пенсії за нормами Закону України «Про прокуратуру» № 1679 від 14.10.2014 року та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок розміру призначеної їй пенсії по втрати годувальника з 01 жовтня 2017 року на підставі довідки прокуратури Донецької області № 18-85-566 від 30.03.2020 року без обмеження граничного розміру пенсії, виплатити різницю в пенсії за минулий час.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 року було відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 23 липня 2020 року.

09 липня 2020 року від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з тим що Верховним Судом відкрито провадження у зразковій справі № 560/2120/20 про перерахунок та виплати пенсії прокурорам за вислугу років.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 року було відмовлено в клопотанні відповідача про зупинення провадження у справі.

08 липня 2020 року від Управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області надійшов відзив в якому зазначено, що ст..86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697 перерахунок пенсії по втраті годувальника не передбачений.

Окрім цього вказана норма Закону визначає лише умови проведення перерахунку, але не встановлює механізму проведення такого перерахунку.

Також, відповідач зазначає, що у заявника виникає право на перерахунок пенсії з моменту звернення пенсіонера за таким перерахунком.

На цих підставах в позові просив відмовити.

05 серпня 2020 року представник позивача надіслав до суду відповідь на відзив в якому він наполягає на позовних вимогах позивачки.

25 серпня 2020 року представник позивача в судове засідання прибув. На позовних вимогах наполягав та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивачкою у справі є громадянка України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 (а.с.5-6).

Відповідачем є Управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області яке є юридичною особою та суб`єктом владних повноважень.

Згідно зі свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 виданого 25.06.2005 року ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 723 (а.с.10).

30 вересня 2009 року ОСОБА_1 призначено пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст.50-1 Закону України №1789-ХІІ від 05.11.1991 "Про прокуратуру".

21 травня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області із заявою №4170 про перерахунок пенсії (а.с.24).

До вищевказаної заяви була долучена Довідка про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) що враховується для перерахунку пенсії прокуратури Донецької області № 18-85-566 від 30.03.2020 року (а.с.25).

27.05.2020 року Управлінням Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області прийнято рішення №166 «Про відмову в порахунку пенсії за нормами Закону України «Про прокуратуру» № 1697 (а.с.26).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.

Згідно приписів ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до приписів пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Пенсійне забезпечення прокурорів і слідчих було визначено статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (далі - Закон № 1789-ХІІ).

Згідно із частинами 1,3 ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ (в редакції чинній на момент призначення позивачу пенсії) прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги відповідної кількості років.

Частиною тринадцятою статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ визначено що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Відповідно до частині вісімнадцятої ст.50-1 Закону № 1789 призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на

день його звільнення з роботи.

Таким чином, на момент призначення позивачу пенсії порядок та підстави для перерахунку пенсії прокурорів були визначені у частинах тринадцять та вісімнадцять статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ.

14.10.2014 було прийнято новий Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ (далі - Закон № 1697-VІІ), який набрав чинності з 15.07.2015.

Згідно із частиною двадцятою статті 86 Закону № 1697-VІІ (в первинній редакції) призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки.

Надалі, Законом України «Про внесення змін та визначення такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VІІІ (далі - Закон № 76-VІІІ, набрав чинності 01.01.2015) до частини вісімнадцятої статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ та до частини двадцятої статті 86 Закону № 1697-VІІ внесено зміни, зокрема, вказані частини викладено у однакових редакціях: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

Відповідно до пункту 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону № 1697-VІІ попередній Закон України «Про прокуратуру» із змінами частково втратив чинність, окрім, зокрема, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1 Закону.

Окрім цього, 11.10.2017 року набрав чинності Закон № 2148-VІІІ, яким викладено у новій редакції, зокрема, пункт 13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого у разі якщо особі призначено пенсію, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», її виплата продовжується до переведення за бажанням особи на пенсію на інших підставах або за бажанням особи поновлюється у розмірі, який було встановлено до переведення. До такого переведення розмір пенсії, встановлений до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», не переглядається та пенсія не індексується. Різниця між розміром пенсії, на який має право особа відповідно до зазначених законодавчих актів, та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р., № 1697-VII визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення: Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р., № 1789-XII, крім пункту 8 частини 1 статті 15, частини 4 статті 16, абзацу першого частини 2 статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини 5 статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року. Отже, частини 13 та 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р., № 1789-XII є нечинними.

Згідно з ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р., № 1697-VII умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Проте на сьогодні бракує затвердженого Кабінетом Міністрів України порядку перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури. Разом з цим,

наведені зміни законодавства не позбавляють прокурорсько-слідчих працівників права на перерахунок пенсії, який був гарантований ч. 13 та ч. 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789- XII при призначені пенсії, а лише покладають визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури на Кабінет Міністрів України. Частиною першою ст. 46 Основного Закону України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною другою та третьої статті 22 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У ході судового розгляду справи судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, та не заперечується сторонами, що позивач перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та з вересня 2009 року отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно із Законом України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ.

Як вже зазначалось судом вище, на момент призначення позивачу пенсії, порядок та підстави для перерахунку пенсії прокурорів були визначені у частинах тринадцять та вісімнадцять статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, якими передбачалось, зокрема, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком, а також те, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

У рішенні Конституційного Суду України від 22.05.2018 № 5-р/2018 зазначено, що положення частини третьої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності. Зміст права громадян на соціальний захист, гарантований статтею 46 Конституції України, узгоджується із її приписами, за якими, зокрема, людина її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3); кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (стаття 48). На думку Конституційного Суду України, держава виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. Тобто у разі значного погіршення фінансово-економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Проте держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю.

Оскільки перерахунок пенсії позивачу пов`язаний з переглядом розміру вже призначеної йому пенсії, при визначенні граничного розміру не може поширюватися законодавство, яке прийняте після призначення вказаної пенсії, та яке стосується саме призначення пенсії, оскільки пенсію позивачу вже призначено.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини як джерело права.

Пенсія як гарантована щомісячна грошова виплата та вид соціального забезпечення є джерелом існування, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Відповідно до статті 1 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, у редакції протоколів № 11 та № 14 (04.11.1950), Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) від 26.06.2014 Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Згідно із пунктами 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності.

Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства» (Stretch v. TheUnitedKingdom № 44277/98).

Відповідно до правових позицій Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005 №5-рп/2005, від 29.06.2010 № 17-рп/2010, від 22.12.2010 №23-рп/2010, від 11.10.2011 №10-рп/2011, громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що непроведення перерахунку пенсії позивачу на підставі та у порядку, визначеному у законі, чинному на момент призначення йому пенсії, є втручанням у його майнові права у розумінні статті 1 Першого протоколу.

Постановою Верховного Суду від 24.04.2019 року у справі № 826/8546/18 залишено без змін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2019, якими визнано протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України в частині неприйняття порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури та зобов`язано Кабінет Міністрів України протягом 30 днів з дня набрання рішенням законної сили вжити заходів та прийняти рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури.

При цьому, Верховний Суд звернув увагу, що Кабінет Міністрів України протягом тривалого часу ухиляється від прийняття рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, необхідність прийняття яких Законом покладено саме на Уряд.

Неприйняття Кабінетом Міністрів України нормативно-правового акта, який би визначав умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, не може бути підставою для відмови пенсіонеру у такому перерахунку, оскільки це порушує статтю 22 Конституції України.

До повноважень Кабінету Міністрів України законодавець відніс право визначати умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури без закріплення на законодавчому рівні відповідних критеріїв, чим поставив у залежність фінансування пенсійного забезпечення прокурорів від виконавчої влади. Таке нормативне регулювання призводить до втручання виконавчої влади в діяльність органів прокуратури, а також до недотримання конституційної вимоги щодо здійснення органами державної влади своїх повноважень у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України.

Але, рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019 № 7-р(ІІ)/2019 у справі № 3-209/2018(2413/18, 2807/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3 установлено такий порядок виконання цього Рішення:

- частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

- частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції: «20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».

Конституційний Суд України констатував, що питання пенсійного забезпечення прокурорів, у тому числі умови та порядок перерахунку призначених їм пенсій, має визначати Верховна Рада України законом, а не Кабінет Міністрів України підзаконним актом.

Враховуючи міжнародні стандарти діяльності органів прокуратури та юридичні позиції Конституційного Суду України, метою нормативного регулювання, зокрема питань соціального захисту працівників прокуратури, є уникнення втручання інших органів влади в діяльність прокуратури з метою додержання принципу поділу влади та закріплення виключно на рівні закону питань пенсійного забезпечення працівників прокуратури.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд вважає необґрунтованим посилання відповідача у рішенні про відмову в перерахунку пенсії про те, що Законом України «Про прокуратуру» перерахунок пенсії по втраті годувальника не передбачений.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що незалежно від втрати чинності частини 13 та 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р., № 1789-XII перерахунок пенсій прокурорсько-слідчим працівникам повинен проводитися на умовах, які існували на час звернення за призначенням або перерахунком.

Отже, відповідач повинен був провести перерахунок раніше призначеної пенсії на підставі заяви позивача від 21.05.2020 року № 4170, документів пенсійної справи, довідки прокуратури Донецькій області №18-85-566 від 30.03.2020 року та у відповідності до частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII з урахуванням рішення Конституційного суду України від 13.12.2019 № 7-р(ІІ)/2019 року.

За таких обставин, враховуючи вищенаведені положення, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 27.05.2020 року № 166.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання управління Пенсійного фонду у м.Краматорську Донецької області здійснити перерахунок розміру призначеної пенсії по втраті годувальника з 01 жовтня 2017 року на підставі довідки прокуратури Донецької області № 18-85-566 від 30.03.2020 року, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.13,18 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ (в редакції що діяла на момент призначення пенсії позивачу) обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсій. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий період може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Але, вказана норма закону не встановлює механізм проведення перерахунку пенсії.

В цьому випадку застосуванню підлягають норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058.

Відповідно до ч.4. ст..45 Закону № 1058, Перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Статтею 152 Конституції України визначено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Закон України "Про Конституційний Суд України" визначає порядок організації та діяльності Конституційного Суду України, статус суддів Конституційного Суду України, підстави і порядок звернення до нього, процедуру розгляду ним справ і виконання його рішень.

Відповідно статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" від 13 липня 2017 року № 2136-VIII закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що частина 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами визнана неконституційним і втрачає чинність саме з дня ухвалення Конституційним Судом України відповідного рішення, а саме 13 грудня 2019 року.

Тому, у суду немає підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії по втраті годувальника з 01 жовтня 2017 року.

В даному випадку, суд зазначає, що присутні підстави, встановлені законом для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок розміру призначеної позивачеві пенсії за вислугу років з першого числа наступного місяця, якщо заяву подано пенсіонером після 15-го числа, а саме з 01 червня 2020 року,на підставі довідки прокуратури Донецької області № 18-85-566 від 30.03.2020 року.

Щодо позовної вимоги про виплату пенсії без обмеження максимального розміру пенсії, то суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 6 ч.15 ст.86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року, №1697-VII (в редакції Законів України №911-VІІІ від 24.12.2015 року та №1774-VIII від 06.12.2016), максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Положення про встановлення тимчасового обмеження на періоди з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року та з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року максимального розміру пенсії у розмірі 10740 грн. визначено Законом України від 24.12.2015 року № 911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" та Законом України від 06.12.2016 року № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Однак, як слідує з п. 1 та 2 Прикінцевих положень Закону України №911-VІІІ від 24.12.2015 року, цей Закон набирає чинності з 1 січня 2016 року та дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року. Крім того, згідно з п. 1 Прикінцевих Положень Закону України від 06.12.2016 року №1774-VIII цей Закон набирає чинності з 1 січня 2017 року.

З наведеного слідує, що законодавець чітко визначив коло суб`єктів, на яких поширюється дія даної норми, до якого позивач не входить, так як у даних правовідносинах має місце перерахунок пенсії, а не її призначення.

Таким чином, враховуючи те, що позивач є пенсіонером і пенсія йому була призначена у січні 2005 року, тому до розміру пенсії останнього не можуть застосовуватись обмеження максимального розміру пенсії, визначені абзацом шостим частини п`ятнадцятої ст.86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014, № 1697-VII.

Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що позивач має право на перерахунок пенсії без обмеження її максимальним розміром.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші протии Україн" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В зв`язку з вищевикладеним суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тож, сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , до Управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 27.05.2020 №166 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 за нормами Закону України «Про прокуратуру» № 1679 від 14.10.2014 року.

Зобов`язати відповідача здійснити перерахунок розміру призначеної ОСОБА_1 пенсії по втрати годувальника з 01 червня 2020 року на підставі довідки прокуратури Донецької області № 18-85-566 від 30.03.2020 року без обмеження граничного розміру пенсії, виплатити різницю в пенсії за минулий час.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області (84302, м.Краматорськ, вул..Поштова, 5, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) суму судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 40 копійок.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті та його вступну та резолютивну частину проголошено в судовому засіданні 25 серпня 2020 року.

Повний текст рішення складено та підписано 26 серпня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної

сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя О.В. Хохленков