Справа № 240/9029/20
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2020-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
25 серпня 2020 року м. Житомир справа № 240/9029/20
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,
16 червня 2020 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у якому просить:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії позивачу за віком, зі зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що викладена в листі від 31 березня 2020 року №3493-2210/К-02/8-0600/20;
- зобов`язати відповідача призначити пенсію позивачу за віком, зі зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з дати звернення із заявою про призначення пенсії - 7 грудня 2018 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся до відповідача із заявою та відповідним переліком документів для призначення йому пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Однак отримав відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку з посиланням на непідтвердження у 1988 році не менше 30 календарних днів роботи на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки. Позивач вважає вказану відмову протиправною та такою, що порушує його право на належне пенсійне забезпечення, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
29 липня 2020 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов (а.с.27-28). В якому відповідач проти заявлених вимог заперечує та просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування заперечень зазначає, що позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1988 року 3 категорії.
При зверненні позивач надав до Управління архівну довідку від 31 жовтня 2017 року №218, видану Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України м.Славутич. Вказана довідка не містить відомостей про кількість днів, впродовж яких позивачем виконувались службові обов`язки по охороні 30-ти кілометрової зони Чорнобильської АЕС.
За наданими позивачем документами страховий стаж, без врахування кратності за роботу в зоні відчуження, складає 19 років 10 місяців 2 дні, тому, рішенням Управління у призначенні пенсії позивачу відмовлено.
У червні 2019 року позивач звернувся з заявою про долучення додаткових документів, а саме копії довідки в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України від 8 травня 2019 року №145.
Відповідач зазначає, що за інформацією, яка міститься в наданій довідці неможливо встановити точну кількість днів, протягом яких позивач виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в зоні відчуження, оскільки с.Діброва та с.Красятичі відносяться до зони безумовного (обов`язкового) відселення згідно з Переліком населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України УРСР від 23 липня 1991 року №106.
Також, за результатами перевірки архівних документів не підтверджено кількість днів, впродовж яких позивачем виконувались службові обов`язки по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у зоні відчуження, вказане і слугувало підставою для винесення рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, яке відповідач вважає правомірним.
Крім того, відповідачем 29 липня 2020 року разом з відзивом надіслано клопотання про залишення позову без розгляду на тій підставі, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом (а.с.34-35).
Відповідно до довідки у справі від 6 серпня 2020 року згідно з наказом Житомирського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року №01-55-в суддя Гурін Д.М. у період з 6 липня 2020 року до 31 липня 2020 року перебував у щорічній відпустці.
6 серпня 2020 року ухвалою суду відмовлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду.
18 серпня 2020 року ухвалою суду внесено виправлення до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 6 серпня 2020 року.
Згідно з частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" №540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.
Частиною 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується дублікатом (замість №065455) посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році (категорія 3) Серія А №106180 (а.с.4).
З 23 грудня 1987 року до 19 серпня 1988 року позивач проходив строкову військову службу та був задіяний для виконування обов`язків у ліквідації наслідків аварії в 30-кілометровій зоні Чорнобильської АЕС з 1 січня 1988 року до 19 серпня 1988 року, що підтверджується змістом військового квитка серії НОМЕР_2 від 4 грудня 1987 року (а.с.5).
Позивач, (в числі особового складу роти матеріального та технічного забезпечення, на посаді водія 1 відділення автомобільного взводу за місцем дислокації «с.Рассоха», 30-ти км зони ЧАЕС) виконував службові обов`язки у зоні ЧАЕС по охороні 30-ти км зони та на роботах по дезактивації автотранспорту та спецтехніки у квітні - 30 діб, травні - 31 добу, червні - 30 діб, липні - 21 добу, що підтверджується довідками командира військової частини НОМЕР_1 (додатки 4, 9) і отримав дозу опромінення 1,250 БЕР, що підтверджується повідомленням командира військової частини НОМЕР_1 на запит Богунського РВК (а.с.6).
7 грудня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії, як ліквідатору наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.8), 18 червня 2019 року повторно, надаючи додаткові документи (а.с.13) та 28 лютого 2020 року втретє за розрахунком вислуги років (а.с.15), на що отримав відмовні відповіді (а.с.9-10, 14, 16).
Звернення позивача (а.с.15) відповідачем, надаючи відповідь (а.с.16) залишено без уваги.
Єдиною підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи стало непідтвердження кількості днів, упродовж яких позивач виконував службові обов`язки по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у зоні відчуження.
Позивач, вважаючи відмову відповідача у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку протиправною та такою, що порушує його право на належне пенсійне забезпечення, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку правовідносинам у даній справі, суд зазначає про таке.
У силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі - Закон №796-ХІІ).
Згідно з статтею 10 Закону №796-XII, учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.
Відповідно до абзацу четвертого пункту 1 частини 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році - на 5 років.
Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року (частина 2 статті 55 Закону №796-XII).
З аналізу положень статті 55 Закону №796-ХІІ слідує, що обов`язковою умовою для призначення пільгової пенсії відповідно до частини 1 статті 55 Закону №796-ХІІ є факт роботи в зоні відчуження протягом певного часу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №280/1162/16-а та від 8 серпня 2019 року у справі №533/95/17.
Таким чином, учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який пропрацював у 1988 році у зоні відчуження не менше 30 календарних днів, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 5 років.
Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок №22-1) передбачено, що при призначенні (перерахунку) пенсії за віком надаються, зокрема, документи, які засвідчують особливий статус особи, та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Відповідно до підпункту «ґ» пункту 7 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком подаються посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
У пункті 10 Порядку №22-1 уточняється на підставі яких документів видається посвідчення. Зокрема, встановлено, що посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів, а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військовий квиток і довідка командира військової частини про участь в ліквідації наслідків аварії в зоні відчуження; в) довідка про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).
Суд не погоджується з доводами відповідача, що надані ним документи не підтверджують необхідну кількість (не менше 30 календарних днів) його участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС безпосередньо в зоні відчуження у 1988 році, оскільки єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право на користування пільгами, встановленими Законом №769-XI1, зокрема призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС", яке позивач отримав у встановленому законом порядку.
Так, 1 серпня 1997 року тимчасовою комісією Житомирської ОДА з перевірки правильності видачі посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС», до складу якої входили представники Пенсійного фонду України в Житомирській області та облвійськкомату, було перевірено та підтверджено правильність видачі вищезазначеного посвідчення позивачу, що підтверджується витягом з протоколу №17 засідання тимчасової комісії від 1 серпня 1997 року (а.с.57).
Оцінюючи обґрунтованість тверджень позивача щодо наявності у нього права на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, суд враховує таке.
Так, ОСОБА_1 до заяви про призначення пенсії за віком додано:
- довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру;
- документи про місце проживання (реєстрації) особи;
- заяву про призначення/перерахунок пенсії №9331/728;
- копію трудової книжки НОМЕР_3 ;
- копію військового квитка НОМЕР_2 ;
- копію диплома НОМЕР_4 ;
- довідку про заробітну плату з 1 липня 2000 року по день звільнення;
- документ про надання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС від 31 жовтня 2017 року №218;
- заяву про спосіб виплати пенсії;
- копію посвідчення ліквідатора аварії на ЧАЕС НОМЕР_5 ;
- копію довідки від 8 травня 2019 року №145.
Відповідно до копій довідок військової частини № НОМЕР_1 (правонаступника в/ч НОМЕР_6 ) від 31 жовтня 2017 року №218 та від 8 травня 2019 року №145 (а.с.7, 12) позивач, (у числі особового складу роти матеріального та технічного забезпечення, на посаді водія 1 відділення автомобільного взводу за місцем дислокації «с.Рассоха», 30-ти км зони ЧАЕС) виконував службові обов`язки у зоні ЧАЕС по охороні 30-ти км зони та на роботах по дезактивації автотранспорту та спецтехніки у квітні - 30 діб, травні - 31 добу, червні - 30 діб, липні - 21 добу і отримав дозу опромінення 1,250 БЕР, що підтверджується повідомленням командира військової частини НОМЕР_1 на запит Богунського РВК (а.с.6).
Населені пункти Красятичі та ОСОБА_2 відносяться до 2 зони, а с.Россоха до 1 зони, згідно з Переліком населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України УРСР від 23 липня 1991 року №106.
Рота матеріальнотехнічного забезпечення, у якій проходив службу позивач дислокувалась у с.Россоха (1 зона).
До роти позивач прибув 12 березня 1988 року, у період з 12 березня 1988 року до 5 травня 1988 року був кравцем, з 5 травня 1988 року водієм, 20 серпня 1988 року вибув з роти у зв`язку із звільненням у запас, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії від 31 жовтня 2017 року №218 (а.с.7).
Таким чином, у період з 12 березня 1988 року до 5 травня 1988 року позивач ніс службу у с.Россоха, що разом становить 132 дні.
З довідки, наданої Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії м.Славутич від 8 травня 2019 року №145 вбачається, що прізвище ОСОБА_1 у наказах командира військової частини НОМЕР_6 Про оголошення персонального списку особового складу частини виконання службових завдань у зоні Чорнобильської АЕС по охороні 30-ти км зони та на роботах по дезактивації автотранспорту та спецтехніки» від 21 травня 1988 року №109, від 14 червня 1988 року №125, від 12 липня 1988 року №151 немає, оскільки за умови видання зазначених наказів по частині, прізвища особового складу строкової служби підрозділу який постійно (протягом місяця) знаходився у зоні («с.Рассоха», 30-ти кілометрова зона ЧАЕС) в наказ не вносилися, в накази, як слідує з довідки за архівними документами, вносилися прізвища лише тих військовослужбовців, які перебували в зоні неповний місяць (а.с. 12).
Отже, враховуючи архівні дані про місце дислокації підрозділу, в якому позивач проходив військову строкову службу с.Россоха (а.с.12) та період, протягом якого він виконував службові обов`язки в зоні відчуження в 1988 році, а саме: березень - 20 днів з 12 березня 1988 року до 31 березня 1988 року (накази командира військової частини НОМЕР_6 від №61 від 12 березня 1988 року та від 14 березня 1988 року №62 (а.с. 12)) квітень - 30 діб, травень - 31 доба, червень - 30 діб, тобто 3 повних місяці та неповний місяць - 21 доба у липні (наказ командира військової частини НОМЕР_6 від 10 серпня 1988 року №163 (а.с. 21)). Всього: 132 доби, за умови необхідних - не менше 30.
Таким чином позивач проходив службу у с.Россоха у період з 12 березня 1988 року до 20 серпня 1988 року, що складає більше 30 днів у 1988 році, чого відповідачем не було враховано під час розгляду заяви.
Крім того, відповідачем не взято до уваги доводи позивача та не спростовано під час розгляду справи щодо наявності права на обрахування періоду служби в зонах радіоактивного забруднення з 1 січня 1988 року до 19 серпня 1988 року, з розрахунку місяць за півтора.
Враховуючи те, що відповідачем не враховано, що позивач виконував службові обов`язки в зоні відчуження в 1988 році більше 30 днів та не взято до уваги доводи позивача щодо права на обрахування періоду служби в зонах радіоактивного забруднення з 1 січня 1988 року до 19 серпня 1988 року, з розрахунку місяць за півтора, а повноваження щодо розрахунку страхового стажу відносяться до компетенції відповідача, суд зважаючи на те, що у даному випадку дискреційні повноваження відповідача щодо розрахунку страхового стажу не вичерпані, вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду.
Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення на підставі статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.
Суд враховує, що позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідачі можуть ухилятися від виконання рішення суду.
Суд вважає, що немає необхідності зобов`язувати суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання даного судового рішення, а тому відмовляє у встановленні судового контролю за виконанням рішення у даній справі.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн. У зв`язку з задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать до відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 243, 262, 263, 295, 382 Кодексу адміністративного судочинства України,
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що викладена у листі від 31 березня 2020 року №3493-2210/К-02/8- 0600/20.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 7 грудня 2018 року про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 840,80 грн на відшкодування витрат зі сплати судовго збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.М. Гурін