Справа № 520/8990/18
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2020-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

25 серпня 2020 р. справа № 520/8990/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Старосєльцевої О.В, розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку ст. 263 КАС України справу за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Харківській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, громадянин, суддя у відставці), в порядку адміністративного судочинства (з урахуванням уточнень) заявив вимоги про: 1) визнання незаконним рішення ГУ ПФУ в Харківській області № 38 від 21.09.2018р. в особі Шевченківського ОУПФУ м. Харкова; 2) зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80% винагороди працюючого судді - 92'505,00 грн., за період 01.10.2018р.-18.02.2020р. з урахуванням вже виплачених сум; 3) звернути до негайного виконання рішення суду в частині щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за один місяць.

Аргументуючи заявлені вимоги зазначив, що адміністративними органами були створені штучні перешкоди у сфері соціального захисту шляхом виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не у повному обсязі.

Позов було прийнято до провадження ухвалою від 17.10.2018р.

Ухвалою суду від 06.11.2018р. було зупинено провадження по справі № 520/8990/18.

Ухвалою суду від 22.07.2020р. поновлено провадження по справі № 520/8990/18.

Ухвалою суду від 22.07.2020р. замінено відповідача у справі - Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова на Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області в порядку правонаступництва.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом - пенсійний орган, владний суб`єкт, адміністративний орган, ГУ, Управління, з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення зазначив, що виплати проведені у повному обсязі відповідно до діючого законодавства.

Суд, вивчивши доводи позову і заперечень проти позову, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені обставини спору полягають у наступному.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 15.02.2018р. № 487/0/15-18 заявник, ОСОБА_1 був звільнений з посади судді Донецького апеляційного господарського суду в зв`язку з поданням заяви про відставку.

З 21.02.2018р. заявник знаходиться на обліку в Управлінні (юридичний та фактичний правонаступник Шевченківського ОУПФУ м. Харкова) та одержує платежі із щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80% (далі за текстом - утримання).

Доказів успішного завершення заявником процедури кваліфікаційного оцінювання матеріали справи не містять.

За запитом заявника від 05.09.2018р. Донецьким апеляційним господарським судом було складено лист від 11.09.2018р. № 02-09/849/18, де указано, що суддівська винагорода судді Донецького апеляційного господарського суду, що здійснює правосуддя, стаж роботи якого становить більше 15 років - до 20 років, станом на 01.09.2018р. складає 92.505,00грн. (з них: базовий розмір посадового окладу, з урахуванням регіонального коефіцієнту 1,25 - 66.075,00 грн. та доплата за вислугу років у розмірі 26.430,00 грн.).

Зверненням від 15.09.2020р. заявник порушив перед Шевченківським ОУПФУ м.Харкова питання про перерахунок утримання на підставі листа Донецького апеляційного господарського суду від 11.09.2018р. вих. №02-09/849/18.

Рішенням пенсійного органу від 21.09.2018р. (протокол №38) у задоволенні звернення заявника було відмовлено.

Не погодившись з вказаною відмовою у здійсненні перерахунку утримання, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтею 46 Конституції України проголошено, що громадяни мають право на соціальний захист, а за приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відносно заявника таким законом є положення ч.1 ст.126 і ст.130 Конституції України, а також ст.ст.133, 141 Закону України від 07.07.2010р. №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 12.02.2015р. №192-VIII (далі за текстом - Закон №2453-VI), ст.ст.135 і 142 та пунктами 22, 23, 25 розділу ХІІ Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016р. №1402-VIII (далі за текстом - Закон №1402-VIII).

У силу правових висновків рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999р. № 1-рп (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) та правового висновку постанови Верховного Суду від 16.07.2020р. у справі №225/1562/17 згадану у ч.1 ст.58 Конституції України дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

До рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020р. №2-р/2020 в Україні відносно випадку виплати утримання професійному судді у відставці до настання події успішного завершення процедури кваліфікаційного діяв п.25 розділу ХІІ Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016р. №1402-VIII.

Так, відповідно до абз. 1 п. 22 розділу XII Закону №1402-VІІІ (в редакції чинній, станом на дату звернення до пенсійного органу) право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Згідно із абз. 2 п. 22 розділу XII Закону №1402-VІІІ (в редакції чинній, станом на дату звернення із заявою про здійснення перерахунку пенсії) судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 1 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами).

Абзацом п. 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VІІІ (в редакції чинній, станом на дату звернення позивача із заявою про здійснення перерахунку пенсії) до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами).

Право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу (абз. 1 п. 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII).

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-УІ від 07.07.2010 (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами) (абз. 2 п. 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII).

Отже, вказаними вище нормами встановлювалось, що суддя у відставці, який не проходив кваліфікаційного оцінювання, яке б підтвердило відповідність займаній посаді та який не пропрацював щонайменше три роки з дня прийняття рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання, розмір їх щомісячного довічного утримання визначався відповідно до положень Закону №2453-VІ від 07.07.2010.

Суд звертає увагу, що підпунктом 16 (який набрав чинності з 01.01.2020р.) пункту 1 розділу I Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16 жовтня 2019 року № 193-IX були виключені пункти 22, 23 розділу XII Закону № 1402-VIII.

Правові висновки з приводу виплати утримання професійного судді у відставці до настання події успішного проходження кваліфікаційного оцінювання викладені у рішенні Верховного Суду 01 листопада 2018 року по зразковій справі № 0640/3835/18 і полягають у тому, що: "Без проходження кваліфікаційного оцінювання на відповідність критеріям компетентності та доброчесності, а також без дотримання інших обов`язкових умов, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 на протязі щонайменше трьох років, суддя, навіть за наявності підстав для виходу у відставку, не може отримувати довічне утримання у розмірі, визначеному в статті 142 цього Закону.

47. Різниця у правах суддів, які вийшли у відставку до 30.09.2016, і суддів, які вийдуть у відставку, відпрацювавши в нових умовах щонайменше через три роки після проходження кваліфікаційного оцінювання, має конституційну основу та випливає з різних вимог, за яких особа набуває (підтверджує) статус судді та у яких здійснюється правосуддя.

48. Така різниця має місце і щодо працюючих суддів, оскільки право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених Законом від 02.06.2016 мають лише ті з них, хто за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

49. Розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці залежить від розміру суддівської винагороди працюючого судді, а виплата збільшеного розміру суддівської винагороди відповідно до Закону від 02.06.2016 залежить від проходження та результату кваліфікаційного оцінювання.

50. Якщо проходження і результат кваліфікаційного оцінювання має значення для визначення розміру суддівської винагороди працюючих суддів а також для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, який йде у відставку через три роки після оцінювання, то ця ж сама обставина повинна братися до уваги і під час перерахунку цього ж виду утримання і для суддів, які вийшли у відставку раніше, до 30.09.2016.

51. Інше застосування положень частини 4 статті 143 Закону від 02.06.2016 призвело б до того, що судді, які вийшли у відставку до 30.09.2016 і жодного дня не працювали в умовах, коли конституційні вимоги до судді суттєво підвищилися, отримували б грошове утримання у розмірі, більшому, ніж судді, які підтвердили відповідність цим вимогам (пройшли кваліфікаційне оцінювання) і відпрацювали в таких умовах щонайменше три роки.

52. Таке застосування Закону не узгоджується з метою кваліфікаційного оцінювання суддів та суперечить п. 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону від 02.06.2016."

У подальшому Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020р. у справі №2-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення, зокрема, пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII зі змінами.

Частиною 3 вказаного Рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020р. у справі №2-р/2020 положення Закону України „Про судоустрій і статус суддів"

від 2 червня 2016 року № 1402-VIII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, положення п.25 розділу ХІІ Закону № 1402-VIII втратили чинність з 18.02.2020р.

До указаної дати ці норми права правомірно застосовувались владним суб`єктом.

Підтвердженням викладеному є постанова Великої Палати Верховного Суду 13 травня 2020 року по зразковій справі № 0640/3835/18, яка була прийнята вже після рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020р. у справі №2-р/2020, але не змінила сформульованих Верховним Судом як адміністративним судом першої інстанції правових висновків з приводу змісту правового регулювання з відносин стосовно одержання професійним суддею у відставці виплати утримання до 18.02.2020р.

Так, у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду 13 травня 2020 року по зразковій справі № 0640/3835/18 зроблені висновки: " 64. Отже, на час звернення ОСОБА_1 до УПФУ в Житомирській області із заявою про проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та відмови відповідача у вказаному перерахунку (червень 2018 року), а також розгляду цієї зразкової справи в суді першої інстанції положення пунктів 22, 23 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII були чинними, а тому правильно застосовані судом першої інстанції при вирішенні справи по суті.

65. Виключення пунктів 22, 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII на підставі Закону № 193-IX та визнання положень пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII такими, що не відповідають Конституції України згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020, є обставинами, які впливають на інше застосування норм матеріального права, ніж у цій зразковій справі, після набрання чинності Законом № 193-IX та постановлення вказаного Рішення Конституційним Судом України. Проте ці обставини не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та результат розгляду цієї зразкової справи по суті."

Підтвердженням викладеному є також і рішення Верховного Суду від 16.06.2020р. у зразковій справі № 620/1116/20, де викладені правові висновки про те, що після 18.02.2020р. виплата утримання професійному судді у відставці повинна здійснюватись на загальних підставах без розмежування за критерієм успішного проходження кваліфікаційного оцінювання.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

До матеріалів справи позивачем на надано доказів проходження ним кваліфікаційного оцінювання, яким підтверджено його відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді).

Тому, на час виникнення спірних правовідносин, а саме: станом на дату звернення позивача (15.09.2018р.) з відповідною заявою до пенсійного органу, владний суб`єкт правомірно вчинив відмову, оформлену протоколом від 21.09.2018р. (протокол №38).

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах під час вирішення питання про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, владний суб`єкт забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Так, оскільки вимоги заявника стосуються періоду 01.10.2018р.-18.02.2020р., коли п.25 розділу ХІІ Закону № 1402-VIII був чинний, то суд не знаходить підстав для задоволення позову.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати виготовлення повного судового рішення).

Суддя О.В.Старосєльцева