Справа № 520/11094/2020
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2020-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

25 серпня 2020 р. Справа № 520/11094/2020

Cуддя Харківського окружного адміністративного суду Тітов О.М., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області, Акціонерного Товариства «ІДЕЯ БАНК» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Харківського окружного адміністративного суду, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ІДЕЯ БАНК "(AT "ІДЕЯ БАНК ") ЄДРПОУ-19390819, щодо відмови припинення обтяжень з належного мені автомобіля MITSUBISHI LANCER, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 ;

- зобов`язати АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ІДЕЯ БАНК " (AT "ІДЕЯ БАНК ") ЄДРПОУ- 19390819, ввести зміни до Державного реєстру обтяжень рухомого майна видаливши об`єкт обтяження автомобіля MITSUBISHI LANCER, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Харківській області (філія ГСЦ МВС) ЄДРПОУ- 40109173, дозволити проведення перереєстрації автомобіля MITSUBISHI LANCER, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

За правилами п. 4 ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Як слідує з позовної заяви, суть спору полягає у відмові банка припинити обтяження з належного позивачу автомобіля (зняття арешту) та зобов`язання сервісного центру МВС, з метою відновлення його майнових прав, дозволити перереєстрацію автомобіля, що надало б можливість усунути перешкоди в розпорядженні транспортним засобом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (надалі по тексту також - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини в п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України зазначив, що фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін судом, встановленим законом у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Однією із закріплених у наведеній нормі гарантій справедливого судочинства є доступ до суду, що передбачає можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Забезпечення такого права в національному законодавстві випливає з положень Конституції України.

Так, частиною 2 статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із частиною 3 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Реалізація права на суд залежить як від інституційних та організаційних чинників, так і від особливостей здійснення окремих судових процедур.

Європейський суд з прав людини, практика якого є своєрідним механізмом, яка дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію, неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. У цьому відношенні Високі Договірні Сторони користуються певними межами свободи розсуду, хоч остаточне рішення про те, чи було дотримано вимог Конвенції, має виносити Суд. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або настільки, що це вже спотворює саму суть цього права (пункт 44 рішення Суду у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Аадам ІІ проти Німеччини").

Отже, суди не мають права розглядати вимоги, які не належать до їх юрисдикції. В той же час суди зобов`язані вирішувати спори, які належать до їх юрисдикції.

Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства (пункт 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" від 3 червня 2016 року №5).

Положеннями ч. 5 ст. 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Для визначення юрисдикції цього спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії суб`єкта владних повноважень при накладенні обтяжень на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження

Згідно положень п.7 ч.1 ст. 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Суд зауважує, що частина позовних вимог ОСОБА_1 звернута до АТ "ІДЕЯ БАНК", в якій позивач просить: визнати протиправними дії АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ІДЕЯ БАНК "(AT "ІДЕЯ БАНК") ЄДРПОУ-19390819, щодо відмови припинення обтяжень з належного мені автомобіля MITSUBISHI LANCER, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 та зобов`язати АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ІДЕЯ БАНК" (AT "ІДЕЯ БАНК ") ЄДРПОУ- 19390819, ввести зміни до Державного реєстру обтяжень рухомого майна видаливши об`єкт обтяження автомобіля MITSUBISHI LANCER, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

Оскільки, АТ "ІДЕЯ БАНК" не є суб`єктом владних повноважень, спір між ОСОБА_1 та вказаним підприємством не є публічно - правовим спором, відтак, згідно ст. 19 КАС України звернуті позовні вимоги до АТ "ІДЕЯ БАНК" не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства та не підпадають під юрисдикцію адміністративного суду.

Суд зазначає, що підставою цього позову позивач визначив наявність обтяжень щодо належного йому транспортного засобу, який фактично накладений реєстратором Львівської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, що є перешкодою для нього в реалізації законних прав власника на транспортний засіб. Вказане підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 27.07.2020, який долучено позивачем до позовної заяви.

Між тим, позивач дії реєстратора щодо накладення арешту на майно до адміністративного суду не оскаржує та стверджує про позбавлення, ускладнення реалізації правомочностей власника, а не про порушення порядку реалізації владним суб`єктом управлінської функції.

Позивач також просить зобов`язати Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Харківській області, дозволити проведення перереєстрації автомобіля MITSUBISHI LANCER, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

Суд приходить до висновку, що позовні вимоги до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області також спрямовані на захист цивільних прав позивача, які пов`язані з реалізацією права власності та фактично є різновидом негаторного позову, оскільки позивач, як власник, просить суд усунути безпідставні перешкоди з боку відповідачів, що пов`язані із здійсненням ОСОБА_1 прав щодо користування та розпорядження своїм майном.

Аналогічний правовий висновок висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №340/25/19.

При цьому, суд бере до уваги, що до адміністративного суду може бути оскаржено рішення суб`єкта владних повноважень про накладення обтяжень на майно, але виключно у тому разі, коли має місце порушення прав та інтересів особи у публічно-правових відносинах або таке рішення було винесено поза межами виконання судових рішень по цивільним чи господарським спорам

Оскільки, у спірних правовідносинах має місце подія зміни власника обтяженого майна, а безпосередньо вчинення дій суб`єктом владних повноважень щодо обтяження рухомого майна не оскаржується, то суд не знаходить підстав для вирішення спору по суті у порядку адміністративного судочинства, адже розв`язання питання правомірності набуття майна та реалізації права власності у даному конкретному випадку знаходиться поза межами компетенції адміністративного суду.

За таких обставин, даний спір не підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

У разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи (ч. 6 ст. 170 КАС України).

Виходячи із характеру спірних правовідносин, даний спір належить до суду цивільної юрисдикції.

Згідно з вимогами ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, 170, 241-243, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження за заявою про зняття арешту з транспортного засобу, зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали направити заявнику разом із заявою та доданими до неї документами.

Роз`яснити заявнику, що вирішення даного спору віднесено до юрисдикції загального суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду, яка не передбачена статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Суддя О.М. Тітов