Справа № 260/64/20
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2020-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 рокуЛьвівСправа № 260/64/20 пров. № А/857/4623/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Макарика В.Я.

суддів - Бруновської Н.В., Улицького В.З.

за участю секретаря судового засідання - Волошин М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року (головуючий суддя в суді першої інстанції Гаврилко С.Є., м. Ужгород) у справі №260/64/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Берегівської міської ради про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

02 січня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача Берегівської міської ради в якому просила зобов`язати Берегівську міську раду в порядку, визначеному статтею 122 Земельного Кодексу розглянути заяву від 23.10.2019 року ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність і прийняти рішення по суті заяви. Стягнути в користь позивача судові витрати. Розглянути дану справу за відсутності позивача та його представника, врахувавши, що заявлені вимоги підтримує та просить задовольнити. При винесенні рішення зобов`язати Берегівську міську раду подати звіт щодо виконання такого рішення, при цьому, встановити строк у 20 днів з дня набрання рішенням законної сили для подання такого звіту.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Берегівської міської ради (90202 м. Берегово, вул. Б. Хмельницького, 7, ) про зобов`язання вчинити дії - задоволено.

Зобов`язано Берегівську міську раду в порядку, визначеному статтею 122 Земельного Кодексу розглянути заяву ОСОБА_1 від 23 жовтня 2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність і прийняти рішення по суті заяви.

Стягнуто з Берегівської міської ради (90202 м. Берегово, вул. Б. Хмельницького, 7, ) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по справі у розмірі 768,40 (сімсот шести десяти восьми гривень 40 копійок) грн.

Додатковим рішенням Закарпатського окружного суду від 27 березня 2020 року у стягненні на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Берегівської міської ради (90202 м. Берегово, вул. Б. Хмельницького, 7, ) судових витрат як витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`яти тисяч гривень) грн - відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржила ОСОБА_1 та вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права та без урахування всіх обставин справи. Тому апелянт просить рішення суду першої інстанції в частині ігнорування у стягненні за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на правову допомогу та ігнорування зобов`язання подати звіт скасувати, стягнувши за рахунок бюджетних асигнувань Берегівської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 5000 грн та зобов`язати відповідача подати звіт щодо виконання такого рішення, при цьому, встановити строк у 20 днів з дня набрання рішенням законної сили для подання такого звіту.

Учасники справи в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у їх відсутності за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що 23 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Берегівської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,10 га, за адресою АДРЕСА_2 , яка відповідачем не була розглянута.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду про зобов`язання розглянути його заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Конституція України гарантує право власності на землю, яке набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 частина 2 Конституції України).

Таке право реалізується громадянами та юридичними особами та державою на правових титулах володіння, користування та розпорядження земельними ділянками.

Відповідно до положень статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Згідно із статтею 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до статті 10 частини 1 Закону України "Про місцеве самоврядування" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до статті 26 частини 1 пункту 34 Закону України "Про місцеве самоврядування" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно із статтею 24 частиною 3 Закону України "Про місцеве самоврядування" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

У відповідності до статті 42 частини 4 пункту 3 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільський, селищний, міський голова підписує рішення ради та її виконавчого комітету.

Суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, у тому числі перелік повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин врегульовано Земельним кодексом України від 25.10.2001 № 2768-III (далі - Земельний кодекс України, ЗК України).

Відповідно до статті 81 частини 1 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

У відповідності до статті 116 частини 1 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно до статті 116 частини 2 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно із статтею 116 частиною 3 пунктом "в" ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Статтею 121 частиною 1 пунктом "г" ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Відповідно до статті 122 частиною 1 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно із статтею 118 частиною 6 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до статті 118 частини 7 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Дана норма кореспондується зі змістом статті 123 частини 3 абзацу 1 ЗК України, якою визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З огляду на вказані норми права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Крім того, вищенаведені норми передбачають два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: а) надати дозвіл; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Проте, Берегівською міською радою не було ухвалене рішення по суті заяви позивача щодо надання дозволу або щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

В даному випадку жодне остаточне рішення відповідачем не прийнято, фактично клопотання позивача залишається без розгляду, оскільки ні позитивного, ні негативного рішення відповідно до вимог Земельного кодексу України для позивача прийнято не було.

Судом першої інстанції встановлено, що станом на 28 лютого 2020 року відсунуті відомості щодо ухваленого відповідачем рішення за результатами розгляду заяви від 23 жовтня 2019 року ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність.

Відтак судом встановлено, що відповідачем не було прийнято відповідного рішення, як того вимагає стаття 118 Земельного кодексу України.

Оскільки рішення по суті за заявою позивача відповідачем не прийнято, суд з урахуванням вимог статті 245 КАС України, а також висновків суду у даній справі щодо порушення процедури розгляду заяви про надання дозволу позивачу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, вважає за необхідне зобов`язати відповідача розглянути заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою або про відмову у наданні такого дозволу.

У задоволенні вимоги апелянта в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Берегівської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 5000 грн, слід відмовити виходячи з наступного.

Додатковим рішенням Закарпатського окружного суду від 27 березня 2020 року у стягненні на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Берегівської міської ради (90202 м. Берегово, вул. Б. Хмельницького, 7, ) судових витрат як витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`яти тисяч гривень) грн - відмовлено.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року, яким не вирішувалось питання щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Берегівської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 5000 грн. Таке питання було розглянуто та відмовлено у задоволенні додатковим рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 року, яке позивач не оскаржує. Тому у задоволенні апеляційної скарги в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Берегівської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 5000 грн слід відмовити.

Щодо вимоги апеляційної скарги в частині зобов`язання відповідача подати звіт щодо виконання такого рішення, при цьому, встановити строк у 20 днів з дня набрання рішенням законної сили для подання такого звіту суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

У відповідності до статті 382 частини 1 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Суд апеляційної інстанції встановив з матеріалів справи, що суд першої інстанції досліджував докази з приводу вимоги позивачки щодо зобов`язання відповідача подати звіт щодо виконання такого рішення, при цьому, встановити строк у 20 днів з дня набрання рішенням законної сили для подання такого звіту, однак судом першої інстанції не було прийнято по суті рішення в цій частині.

Суд апеляційної інстанції врахувавши викладене та норми статті 252 КАС України вважає за потрібне зазначити, що апелянт відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 252 КАС України має право звернутися до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо вимоги з приводу якої досліджувалися докази, а саме зобов`язання відповідача подати звіт щодо виконання такого рішення, при цьому, встановити строк у 20 днів з дня набрання рішенням законної сили для подання такого звіту.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229 ч. 4, 241, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року у справі №260/64/20 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. Я. Макарик
судді Н. В. Бруновська
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 27 серпня 2020 року.