Справа № 140/6040/20
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2020-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2020 року ЛуцькСправа № 140/6040/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Сороки Ю.Ю.,

при секретарі судового засідання Шопік М.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Романішиній Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Волинської області про зобов`язання вчинити дії, скасування наказу, в частині,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Прокуратури Волинської області про зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 02.03.2020 по 22.03.2020 включно, з урахуванням усіх надбавок та премій, зобов`язання видати службове посвідчення прокурора, скасування п.3 наказу прокурора Волинської області №147к від 26.03.2020 "Про преміювання", в частині невиплати позивачу премії за березень 2020 року, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу премію за березень 2020 року у встановлених відсотках працівникам апарату прокуратури області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2020 року у справі №803/63/16 визнано протиправним та скасовано наказ наказ прокурора Волинської області №1к від 04 січня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Волинської області на підставі пункту дев`ятого частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" та пункту першого частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку із скороченням кількості прокурорів органу прокуратури, поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Волинської області з 04 січня 2016 року.

Однак, рішення суду в частині поновлення позивача на роботі відповідачем виконано лише 20.03.2020, у зв`язку із чим, позивачу безпідставно не нараховано та не виплачено заробітну плату за період з 02.03.2020 по 20.03.2020 та премію за вказаний період.

Крім того, після видання наказу про поновлення позивача на посаді, начальником відділу роботи з кадрами прокуратури Волинської області не вжито заходів щодо видачі позивачу службового посвідчення, що, на думку позивача, є порушенням вимог ст.21 Закону України "Про прокуратуру"

За вказаних обставин, посилаючись на норми статті 236 Кодексу законів про працю України ОСОБА_1 просить зобов`язати Прокуратуру Волинської області нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 02.03.2020 по 22.03.2020 включно, з урахуванням усіх надбавок та премій, зобов`язання видати службове посвідчення прокурора, скасування п.3 наказу прокурора Волинської області №147к від 26.03.2020 "Про преміювання", в частині невиплати позивачу премії за березень 2020 року, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу премію за березень 2020 року у встановлених відсотках працівникам апарату прокуратури області.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 27.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Представник відповідача у відзиві від 21.05.2020 на позовну заяву вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необгрунтованими, виходячи з наступного.

10.03.2020 прокурором Шимін Н.М. отримано повний текст судового рішення, яке 12.03.2020 супровідним листом за №05/2-177 вих-20 скеровано до Прокуратури Волинської області, якою отримано 16.03.2020 та 17.03.2020 передано для опрацювання прокурору відділу, яким 18.03.2020, відповідно до п.6 наказу Генерального прокурора України від 07.08.2019 №153 "Про порядок здійснення представництва в суді органів прокуратури, їхніх посадових і службових осіб, які діють від імені органу прокуратури", надіслано до кадрового підрозділу прокуратури області для відому та виконання.

На виконання постанови суду апеляційної інстанції від 02.03.2020 у справі №803/63/16 кадровим підрозділом 19.03.2020 підготовлено проект наказу про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації Прокуратури Волинської області з 04.01.2016, який підписано керівником регіональної прокуратури 20.03.2020 №135к.

Таким чином, прокуратурою області вжито заходів до негайного виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі.

З приводу доводів позивача щодо невжиття відділом роботи з кадрами прокуратури області заходів щодо видачі службового посвідчення зазначає.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про прокуратуру" прокурори мають службове посвідчення. Положення про службове посвідчення та його зразок затверджуються Генеральним прокурором. Службове посвідчення вручається Генеральним прокурором або за його дорученням іншим прокурором.

Згідно до вимог пунктів 3, 4, 5, 7, 8, 10 розділу II Положення про службове посвідчення прокурора, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 05.04.2016 №134 (на даний час Положення про службове посвідчення прокурора, затверджене наказом Генерального прокурора від 24.04.2020 №200) у регіональних прокуратурах персональні дані формуються відповідними кадровими підрозділами та передаються відомчими каналами прийому-передачі даних до кадрового підрозділу Генеральної прокуратури України.

Після перевірки персональних даних кадровим підрозділом Генеральної прокуратури України виготовляється посвідчення з використанням відповідного обладнання.

23.03.2020 у відділ роботи з кадрами прокуратури області передано для розгляду звернення ОСОБА_1 від 20.03.2020 щодо надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 20.03.2020 по 12.01.2022.

Положенням про службове посвідчення прокурора не передбачено строк для передачі персональних даних кадровими підрозділами регіональних прокуратур до кадрового підрозділу Генеральної прокуратури, та у зв`язку з розглядом звернень ОСОБА_1 про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, настання якої унеможливлює виконання працівником службових обов`язків, персональні дані кадровим підрозділом не передавалися до кадрового підрозділу Офісу Генерального прокурора для виготовлення службового посвідчення останньому.

Водночас, зазначає, що ОСОБА_1 упродовж періоду з 20.03.2020 по 30.03.2020 не виконував службових обов`язків прокурора за напрямком роботи, який би передбачав використання службового посвідчення, оскільки поновлений на посаду прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури області, якої згідно штатного розпису прокуратури Волинської області на даний час не передбачено, так як наказом Генеральної прокуратури України від 15.07.2015 №39ш вказаний відділ ліквідовано, а посаду прокурора цього відділу, яку обіймав ОСОБА_1 , скорочено.

Таким чином, доводи ОСОБА_1 про невжиття заходів прокуратурою області у період з 20.03.2020 по 30.03.2020 щодо видачі йому посвідчення, є безпідставними.

Також, не підлягає задоволенню вимога позивача про скасування п.3 наказу прокурора Волинської області від 26.03.2020 №147к "Про преміювання" в частині невиплати йому премії за березень 2020 року, оскільки ОСОБА_1 фактично не виконував функціональні обов`язки прокурора, тобто не отримував завдання від керівництва області, не виконував особисті доручення за напрямом роботи.

Прибувши на робоче місце, ОСОБА_1 написав заяву про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 30.03.2020, відтак наміру працювати та вносити особистий вклад у роботу прокуратури у позивача не було.

Крім того, рапорт про невиплату премії містить усі необхідні реквізити підпису, зазначені у пунктах 9.28.1. та 9.28.2. Тимчасової інструкції з діловодства в органах прокуратури, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України від 12.02.2019 №27, він вважається підписаним, в тому числі, начальником самостійного структурного підрозділу - відділу роботи з кадрами прокуратури Волинської області.

Таким чином, твердження ОСОБА_1 щодо подання рапорту про невиплату премії останньому прокурором відділу роботи з кадрами прокуратури Волинської області Назарук Ю.В. , а не начальником вказаного відділу, не відповідає дійсності та не ґрунтується на положеннях чинного законодавства.

На підставі вищенаведеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

У відповіді на відзив від 16.06.2020 вважає відзив на позовну заяву необґрунтованим, а викладені аргументи такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства з підстав, зазначених у позовній заяві.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просила в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши подані суду письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що наказом прокурора Волинської області від 04.01.2016 №1к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Волинської області на підставі пункту дев`ятого частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" та пункту першого частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України, у зв`язку із скороченням кількості прокурорів органу прокуратури.

Не погоджуючись з таким наказом позивач оскаржила його в судовому порядку.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2016 року, в задоволені позову відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Волинського окружного адміністративного суду.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до прокуратури Волинської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, відмовлено повністю.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2020 року рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у справі №803/63/16 скасовано та прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Волинської області №1к від 04 січня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Волинської області на підставі пункту дев`ятого частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" та пункту першого частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України, у зв`язку із скороченням кількості прокурорів органу прокуратури.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Волинської області з 04 січня 2016 року.

Стягнуто з Прокуратури Волинської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.01.2016 по 02.03.2020, в сумі 448 728, 80 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанову в частині поновлення на посаді та стягнення оплати за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць звернуто до негайного виконання.

Наказом Прокуратури Волинської області №135к від 20 березня 2020 року "Про поновлення ОСОБА_1 на посаді" поновлено позивача на посаді прокурора відділу приймання опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Волинської області з 04 січня 2016 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частиною першою статті 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно з частиною першою статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Аналогічні положення були викладені у статті 256 КАС України, в редакції чинній до 15.12.2017.

Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання (частина друга статті 372 КАС України).

З аналізу наведеного випливає, що рішення, допущене судом до негайного виконання, в тому числі в частині, відповідач зобов`язаний виконати незалежно від пред`явлення його позивачем до примусового виконання та набрання таким судовим рішенням законної сили.

Відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КзпП України) при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Питання оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника регламентовані КзпП України.

Так, згідно зі статтею 236 КзпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Вказана норма не містить жодних застережень, що власник або уповноважений ним орган може не відповідати за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Отже, з дня ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі у відповідача виник обов`язок щодо його виконання.

Як встановлено судом, на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2020 року, наказом Прокуратури Волинської області №135к "Про поновлення ОСОБА_1 на посаді" позивача поновлено на посаді прокурора відділу приймання опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Волинської області з 04 січня 2016 року, лише 20 березня 2020 року.

Відтак, період з 02.03.2020 по 20.03.2020 включно є часом затримки в поновленні ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу приймання опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Волинської області.

Прокуратурою Волинської області за період з 02.03.2020 по 20.03.2020 в порушення вимог статті 236 КЗпП України середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі виплачено не було.

Враховуючи те, що наказ Прокуратури Волинської області про поновлення позивача на посаді винесено 20.03.2020, позовна вимога про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 02.03.2020 по 22.03.2020 включно підлягає частковому задоволенню, шляхом зобов`язання Прокуратуру Волинської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 02.03.2020 по 20.03.2020 включно.

Водночас, суд вважає, що вимога позивача про зобов`язання відповідача видати йому службове посвідчення прокурора, задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

З приводу доводів позивача щодо невжиття відділом роботи з кадрами прокуратури області заходів щодо видачі службового посвідчення повідомляю наступне.

Відповідно до ст.21 Закону України "Про прокуратуру" прокурори мають службове посвідчення. Положення про службове посвідчення та його зразок затверджуються Генеральним прокурором. Службове посвідчення вручається Генеральним прокурором або за його дорученням іншим прокурором.

Згідно вимог пунктів 3, 4, 5, 7, 8, 10 розділу II Положення про службове посвідчення прокурора, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 05.04.2016 №134 (на даний час Положення про службове посвідчення прокурора, затверджене наказом Генерального прокурора від 24.04.2020 №200) у регіональних прокуратурах персональні дані формуються відповідними кадровими підрозділами та передаються відомчими каналами прийому-передачі даних до кадрового підрозділу Генеральної прокуратури України.

Після перевірки персональних даних кадровим підрозділом Генеральної прокуратури України виготовляється посвідчення з використанням відповідного обладнання.

Виготовлені посвідчення реєструються в журналі обліку виданих службових посвідчень прокурора.

Посвідчення вручається Генеральним прокурором України або за його дорученням іншим прокурором працівникам, які призначені на посади центрального апарату та на інші посади номенклатури Генерального прокурора України.

Посвідчення інших прокурорів направляються фельд`єгерським зв`язком до регіональних прокуратур та військових прокуратур регіонів для організації їх подальшого вручення.

Відповідні працівники кадрових підрозділів або інші уповноважені особи отримують посвідчення під розпис та організовують їх подальше вручення.

Прокурор, який отримав посвідчення, розписується в журналі обліку виданих службових посвідчень прокурора про його отримання та необхідність повернення при звільненні, призначенні на іншу посаду та в інших випадках, визначених цим Положенням.

Отже, згідно Положення про службове посвідчення прокурора, останнє виготовляється Генеральною прокуратурою України та вручається Генеральним прокурором або за його дорученням іншим прокурором. При цьому, Положенням не передбачено строк для передачі персональних даних кадровими підрозділами регіональних прокуратур до кадрового підрозділу Генеральної прокуратури.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що 23.03.2020 за №5915-20 у відділ роботи з кадрами прокуратури області передано для розгляду звернення ОСОБА_1 від 20.03.2020 (з електронної пошти) щодо надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 20.03.2020 по 12.01.2022.

Під час розгляду зазначеної заяви, працівниками Прокуратури Волинської області встановлено, що ОСОБА_1 не долучено до заяви, передбаченої Законом України "Про відпустки", довідки з органу праці та соціального захисту населення за місцем проживання матері про припинення їй виплати допомоги по догляду за дитиною.

У зв`язку із чим, Прокуратурою Волинської області листом від 25.03.2020 №11-1052-2020 роз`яснено позивачу, що в разі подання усіх документів, передбачених чинним законодавством, буде вирішено питання про надання йому відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

26.03.2020 позивачем повторно подано заяву про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 30.03.2020 з долученням необхідних документів, за результатами розгляду якої прокурором області 26.03.2020 видано наказ за №148к про надання ОСОБА_1 відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 30.03.2020 по 12.01.2022 включно.

Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, згідно пояснень представника відповідача, які не заперечувалася позивачем в судових засіданнях, що упродовж періоду з 20.03.2020 по 30.03.2020 ОСОБА_1 не виконував службових обов`язків прокурора за напрямком його роботи, оскільки поновлений на посаду прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури області, якої згідно штатного розпису прокуратури Волинської області на даний час не передбачено, так як наказом Генеральної прокуратури України від 15.07.2015 №39ш вказаний відділ ліквідовано, а посаду прокурора цього відділу, яку обіймав ОСОБА_1 , скорочено.

Враховуючи те, що Положенням про службове посвідчення прокурора не передбачено строк для передачі персональних даних кадровими підрозділами регіональних прокуратур до кадрового підрозділу Генеральної прокуратури, а також з урахуванням того, що позивач 20.03.2020 звернувся до Прокуратури Волинської області із заявою щодо надання йому відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 20.03.2020 по 12.01.2022, суд вважає доводи ОСОБА_1 про невжиття заходів Прокуратурою Волинської області у період з 20.03.2020 по 30.03.2020 щодо видачі йому посвідчення безпідставними.

Відтак, у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача видати ОСОБА_1 службове посвідчення прокурора слід відмовити.

При вирішенні питання щодо скасування п.3 наказу прокурора Волинської області №147к від 26.03.2020 "Про преміювання", в частині невиплати ОСОБА_1 премії за березень 2020 року, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу премію за березень 2020 року у встановлених відсотках працівникам апарату прокуратури області, суд виходив з наступного.

Приписами частини 2 статі 8 Закону України "Про оплату праці" умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з державного бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання вищевказаної норми Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" від 31.05.2012 №505, пунктом 2 якої визначено, що керівники органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці мають право здійснювати преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи, а також з нагоди державних, професійних свят та ювілейних дат у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці. Конкретні умови, порядок та розміри преміювання працівників визначаються у положенні про преміювання.

Підстави і порядок преміювання прокурорів, слідчих, працівників, що виконують функції з обслуговування, службовців, робітників органів прокуратури визначено Положенням про преміювання працівників органів прокуратури, Національної академії прокуратури України та членів Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України 09.08.2017 №234, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.08.2017 за №1028/30896.

Отже, саме до повноважень керівників органів прокуратури віднесено право здійснювати преміювання працівників органів прокуратури.

При цьому, вирішальною ознакою для вирішення питання щодо преміювання конкретного працівника є його особистий вклад в загальні результати роботи органу прокуратури.

Як встановлено судом, упродовж періоду з 20.03.2020 по 30.03.2020 ОСОБА_1 не виконував службових обов`язків прокурора за напрямком його роботи, оскільки поновлений на посаду прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури області, якої згідно штатного розпису прокуратури Волинської області на даний час не передбачено, так як наказом Генеральної прокуратури України від 15.07.2015 №39ш вказаний відділ ліквідовано, а посаду прокурора цього відділу, яку обіймав ОСОБА_1 , скорочено.

Таким чином, позивач фактично не виконував функціональні обов`язки прокурора, не отримував завдання від керівництва області, не виконував особисті доручення за напрямом роботи.

Більше того, 20.03.2020 ОСОБА_1 написано заяву про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 20.03.2020 по 12.01.2022, а відтак наміру працювати та вносити особистий вклад у роботу прокуратури у позивача не було.

У зв`язку із чим, суд вважає, вимогу ОСОБА_1 щодо скасування п.3 наказу прокурора Волинської області №147к від 26.03.2020 "Про преміювання", в частині невиплати ОСОБА_1 премії за березень 2020 року, безпідставною, а відтак такою, що не підлягає задоволенню.

Водночас, суд звертає увагу на те, що за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо преміювання працівників є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією керівника органу прокуратури.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Таким чином, оскільки право преміювання працівників органів прокуратури відноситься до виключних повноважень керівника органу прокуратури, тобто є дискреційним повноваженням та залежить від особистого вкладу працівника у роботу прокуратури, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу премію за березень 2020 року у встановлених відсотках працівникам апарату прокуратури області, слід відмовити.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене та приписи ч.2 ст.9 КАС України, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, шляхом зобов`язання Прокуратуру Волинської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 02.03.2020 по 20.03.2020 включно, з урахуванням усіх надбавок та доплат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

Нормами статті 371 КАС України визначено перелік рішень суду, що допускають негайне виконання, серед яких відсутні рішення прийнятті у справах щодо зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Таким чином, рішення суду щодо зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, не підлягає негайному виконанню.

Керуючись статтями 242, 245, 246, 255, 257, 262 КАС України, на підставі Кодексу законів про працю України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати Прокуратуру Волинської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 02.03.2020 по 20.03.2020 включно, з урахуванням усіх надбавок та доплат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Прокуратура Волинської області, адреса: 43025, м. Луцьк, вул. Винниченка, 15.

Суддя Ю.Ю. Сорока

Повний текст судового рішення складено 25.08.2020.