Справа № 234/8827/20
Суддя: Кравченко О. Ю.
Дата ухвалення: 2020-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 234/8827/20
Провадження № 2-а/234/141/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області

у складі головуючого судді Кравченко О.Ю.

секретар судового засідання Малушка С.В.

за участю представника позивача - адвоката Ващенко О.В.

справа №234/8827/20

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Цвєткова Ігоря Володимировича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

До Краматорського міського суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ващенко О.В., з адміністративним позовом до поліцейського роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Цвєткова Ігоря Володимировича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 01.06.2020 року відповідачем винесено постанову серії ЕАМ №2615877 за ст.122 ч.3 КУпАП, в якій зазначено, що ОСОБА_1 о 08:20 годин, керуючи автомобілем «Renault duster», державний номер НОМЕР_1 у м.Хорол, Полтавської області, вул.Миргородська, перевищив встановлені обмеження руху більше як на 50 км/год., чим скоїв правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП. Вказує, що зазначене поліцейським в постанові порушення є лише його припущеннями, постанова є незаконною та підлягає скасуванню. Під час складання відповідачем протоколу Позивач неодноразово наполягав на тому, що він не порушував ПДР, та пропонував відповідачу надати належні докази адміністративного правопорушення, але відповідач відмовив. Оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку. На погляд позивача, з відеозапису та фотокопій з приладу ТruCam не вбачається, що автомобіль позивача рухався зі швидкістю 118 км/год. в населеному пункті, оскільки не зафіксовано будь-яких дорожніх знаків, у зв`язку з чим, зазначені відеозапис та фотокопії не можуть бути належними доказами вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення. Також, звертає увагу суду на те, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку та підтверджує факт скоєння правопорушення. В постанові зазначено час скоєння правопорушення - 08:11, однак час розгляду справи - 08:20, що викликає певні сумніви в неупередженості дій інспектора.

Просить суд скасувати постанову серії ЕАМ №2615877 від 01.06.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.3 ст.122 КУпАП у виді штрафу в сумі 510 грн., провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 2 000 грн., які складаються з витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач надав письмовий відзив, в якому проти задоволення позову заперечував та зазначив, що під час несення служби в м. Хорол Полтавської області (по вул. Миргородська 110) 01.06.2020 року екіпажом патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС001013) було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме - водій транспортного засобу RENAULT DUSTER номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 118км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в межах населеного пункту на 68 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України.

Після чого було подано сигнал про зупинку транспортному засобу на підставі ст. 35 ЗУ "Про Національну поліцію". Поліцейський патрульної поліції підійшов до водія, ким виявився ОСОБА_1 належним чином представився, пояснив суть правопорушення. Після цього попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 а) ПДР України. Водій виконав законну вимогу патрульного та надав запитувані документи для перевірки.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 12.4 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача.

За результатом розгляду справи винесено постанову за ч. 3 ст. 122 КУпАП якою накладено стягнення в розмірі 510 грн., відповідно до санкції статті. До постанови в якості доказу долучено фото, відзняте за допомогою лазерного вимірювача швидкості Тru Cam LTI 20/20 (серійний номер ТС001013), на якому зафіксовано державний номерний знак транспортного засобу, швидкість з якою він рухався, максимальну допустиму швидкість, місце вчинення правопорушення.

Таким чином, факт перевищення позивачем допустимої в населеному пункті швидкості підтверджується достатніми та допустимими доказами по справі.

Відповідно до відповіді служби автомобільних доріг України дорожній знак 5.45 «Початок населеного пункту», що позначає розташування м. Хорол в межах автодороги М-03 Київ - Харків - Довжанський знаходиться на відмітці км. 237+855 та км.239+189. Перед ними, з урахуванням існуючої дорожньої обстановки розміщенні дорожні знаки «5.70 «Фото-, відеофіксування порушення ПДР».

Згідно координат, які автоматично визначає прилад TruCam, за допомогою влаштованого GPS навігатора, при здійсненні заміру швидкості автомобіля позивача він знаходився в координатах 49°47'25.98"N 33°18'24.88"Е. Перенісши ці координати за допомогою загальнодоступних карт Google Maps (прін-скрін карти додається) встановлено, що прилад знаходився в межах населеного пункту Хорол. При цьому, відстань від приладу до автомобіля, становить 235,4 м., а відтак і сам автомобіль знаходиться в межах населеного пункту Хорол.

Також відповідач зазначив, що витрати в сумі 2000 грн. за надання адвокатських послуг, щодо скасування постанови, якою накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510грн. не охоплюється поняттями обґрунтованості, та пропорційності щодо предмета спору, оскільки справа про скасування постанови про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у розумінні ст. 286 КАС, відноситься до категорії справ незначної складності. Враховуючи те, що предметом судового спору є постанова про накладення стягнення в сумі 510 грн., розмір витрат на правову допомогу в сумі 2000 грн. не можна назвати такими, що відповідають принципу співрозмірності та розумності.

Беручи до уваги те, що позивач дійсно порушив ПДР, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими і немає жодних правових підстав для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вона винесена законно, а її скасування призведе до залишення правопорушника без відповідальності, відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача адвокат Ващенко О.В. подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що надана відповідачем роздруківка файлу з лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів ТruСam та витяги з карт Google Maps не відповідають вимогам ст. 99 КАС України та не може бути доказом у справі. На паперовій копії викладена інформація англійською мовою без засвідченого перекладу, що унеможливлює її прочитання з урахуванням положень ст. 15 КАСУ. Відтак, використання доказів, викладених іноземною мовою, суперечить зазначеному принципу і створюють перепони Позивачу реалізовувати своє право на захист.

З наданої копії фото автомобіля не можна визначити особу, яка перебуває за кермом транспортного засобу (водія). До матеріалів справи також додано відеозапис з нагрудної бодікамери працівника поліції, який складав оскаржувану постанову, на якому за кермом авто марки Citroen перебуває невідома особа. Окрім того, зазначений відеозапис зроблено 01.06.2020 об 08-50, а постанову складено об 08-20 01.06.2020, тобто відеозапис зроблено після складання постанови. Таким чином, факт порушення правил дорожнього руху Позивачем не підтверджений належними доказами.

Зі змісту наданих Відповідачем доказів неможливо встановити, що автомобіль, яким керував Позивач, здійснював рух автомобільною дорогою саме у межах дії дорожнього знаку 3.29, яким встановлено обмеження швидкості 50 км/год. Не містять матеріали справи й підтвердження того, що позивач керував з перевищеною швидкістю у населеному пункті. Надані Відповідачем витяги з Google Maps на думку Позивача не можуть бути належними доказами, оскільки межі населених пунктів визначаються знаком 3.29, наявність якого на відповідній ділянці автошляху Відповідачем не доведено.

Також не доведено, що прилад, яким здійснювалось вимірювання швидкості, а саме TruCam LTI20/20 ТС001013 має експертний висновок щодо правильності реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IEC 18033-3:2015, із довжиною ключа 256 біт та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Ващенко О.В. підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, та просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відзиві на позовну заяву просив розглянути справу у його відсутність.

Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.

Вислухав пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 01.06.2020 року поліцейським роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Цвєтковим І.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2615877, якою позивач ОСОБА_1 був притягнутий до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, 01.06.2020 року о 08-11 годин в м.Хорол, вул.Миргородська, 110 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Renault duster», державний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 118 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 68 км/год, чим порушив п.12.4 ПДР. Швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем TruCam LTI 20/20 TC001013.

Згідно інформації, наданої заступником начальника з служби автомобільних доріг у Полтавській області від 16.11.2018 року №01-02/1266, на автомобільній дорозі М-03 Київ-Харків-Довжанський на в`їзді (з обох боків) до наступних населених пунктів: м.Пирятин, с.Пишне, м.Хорол, с.Марянівка, с.Красногорівка, с.Глибока Балка, м.Решетилівка, с.Циганське, с.Абазівка та с.Супрунівка. У відповідності до технічної документації на вказану автомобільну дорогу кілометрова прив`язка початку та кінця вищезазначених населених пунктів становить: м.Хорол (км.237+855 ? км239+189).

Лазерний вимірювач швидкості «TRUCAM LTI 20/20» отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 року № UA-MI1-2903-2012, та має чинний експертний висновок у сфері КЗІ від 27.09.2018 року №04/02/03-3008, який підтверджує реалізацію криптографічного алгоритму шифрування АЕS відповідно до ДТСУ ISO/IEC 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних.

Відповідно до Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/17318, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 18.11.2019 року та чинного до 18.11.2020 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів «TRUCAM LTI 20/20 № ТС001013» є придатним до застосування.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України визначається Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Згідно п. 1.1. ПДР ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до пункту 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Отже, у населених пунктах організований інтенсивний дорожній рух, що вимагає підвищеної уваги до забезпечення безпеки на проїзній частині, тому в таких місцях на всіх ділянках доріг (крім житлових зон і територій підприємств) встановлено максимально допустиме обмеження швидкості руху в 50 км/год. Дане обмеження встановленої максимальної швидкості руху вводиться знаком 5.45 «Початок населеного пункту» і скасовується знаком 5.46 «Кінець населеного пункту».

Відповідно до п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з ч. 5 ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частиною 3 статті 122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Такими обставинами у справах про накладення адміністративних стягнень є, зокрема, докази вчинення особою адміністративного правопорушення.

Отже, перевірці у такому випадку підлягають дії суб`єкта владних повноважень саме під час прийняття рішення та врахування ним усіх обставин також саме на час прийняття рішення.

Підтвердження наявності таких обставин на час прийняття рішення зазвичай закріплене у відповідних процедурах, що регламентовані законними та підзаконними актами, дотримання яких і дія у межах яких є обов`язком суб`єкта владних повноважень згідно ст. 19 Конституції України.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, відповідачем надано фотознімок з лазерного вимірювача швидкості руху TRUCAM LTI 20/20 № ТС001013, на якому зафіксовано автомобіль марки «Renault Duster», державний номер НОМЕР_1 , а також вказано швидкість його руху - 118 км/год, дату та час руху. Однак, на вказаному фотознімку не зафіксовано особу, яка перебуває за кермом даного автомобілю. Відеозапису з лазерного вимірювача швидкості руху TRUCAM LTI 20/20 № ТС001013 відповідачем не надано.

Крім того, відповідачем було надано відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейського, на якому зафіксовано лише розгляд справи про адміністративне правопорушення. При цьому при дослідженні вказаного відеозапису у судовому засіданні встановлено, що на ній зображено особу, яка перебуває за кермом автомобіля марки «Сіtroen». Зазначений відеозапис зроблено 01.06.2020 року об 08-50 годин, а постанову про адміністративне правопорушення складено 01.06.2020 року об 08-20 годин, тому даний відеозапис не може бути прийнятий судом до уваги в якості доказу вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно ПДР дорожній знак 5.45 позначає - «Початок населеного пункту». Найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах. Знаки 5.45 і 5.46 установлюються на фактичній межі забудови, яка прилягає до дороги. Отже, згідно ПДР знак 5.45 позначає не лише найменування населеного пункту, а й його початок. При цьому, місце встановлення такого знаку співпадає з фактичними межами забудови населеного пункту. Відтак, зона дії знаку 5.45. поширюється на ділянку автодороги від місця його установлення до знаку 5.46.

Поряд з цим, на фотознімку з лазерного вимірювача швидкості руху TRUCAM LTI 20/20 № ТС001013, наданого відповідачем, не зафіксований дорожній знак 5.45 або знак 5.46, тому неможливо встановити - чи рухався позивач у межах населеного пункту, чи ні. Надані відповідачем скріни карт Google Maps та копія листа заступника начальника служби автомобільних доріг у Полтавській області вказаний факт не доводять.

Докази наявності знаку 5.45 необхідні для визначення законності накладення адміністративного стягнення ще й тому, що ПДР України також передбачений дорожній знак 5.47 - «Початок населеного пункту». Однак він містить і означає найменування і початок забудови населеного пункту, в якому на даній дорозі не діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, незважаючи на зазначені приписи, відповідачем на надано доказів, які б спростовували наведені позивачем твердження про те, що він не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи, що відповідач не надав суду переконливих доказів правомірності винесення оскаржуваної постанови, суд вважає, що постанова ЕАМ №2615877 від 01.06.2020 року підлягає скасуванню як неправомірна, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Що стосується вимог про розподіл судових витрат, суд дійшов наступного висновку.

Так, ч. ч. 1, 3 ст. 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 КАС України).

Згідно із ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат(ч. 3 ст. 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно із п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Таким чином, до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат про що зазначено в постанові Верховного Суду від 22.05.2018р. по справі №826/8107/16 (провадження №К/9901/26989/18).

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги №160320-1 від 16.03.2020 року та акт приймання передачі наданих послуг №2 до договору про надання правової допомоги №160320-1. Однак, документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший документ, що підтверджує оплату послуг) позивачем суду не надано.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів на підтвердження оплати витрат на правову допомогу, вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу у сумі 2000 грн. задоволенню не підлягають.

Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, які не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем під час звернення до суду сплачено судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією №60664 від 29.06.2020 року (а.с.17).

З урахуванням зазначених процесуальних норм сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з суб`єкта владних повноважень за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції.

Керуючись ст.ст.2, 8, 9, 72-77, 90, 134, 139, 241- 246, 286 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до поліцейського роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Цвєткова Ігоря Володимировича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ЕАМ №2615877 від 01.06.2020 року, винесену поліцейським роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Цвеєковим І.В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 грн. і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп.

У задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу у сумі 2 000 грн. - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Краматорський міський суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Краматорського міського суду О. Ю. Кравченко