Справа № 480/3367/20
Суддя: С.В. Воловик
Дата ухвалення: 2020-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2020 р. Справа № 480/3367/20

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Воловика С.В.,

за участю секретаря судового засідання - Дараган Ю.П.,

представника позивача - Юшкевич Є.Ю.,

представника відповідача - Паливоди І.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Суми адміністративну справу № 480/3367/20

за позовом ОСОБА_1

до Державної міграційної служби України

третя особа: Управління Державної міграційної служби України в Сумській області

про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Державної міграційної служби України (далі - відповідач, ДМС України), третя особа: Управління Державної міграційної служби України в Сумській області (далі - третя особа, УДМС України в Сумській області), в якій просить суд:

- скасувати рішення Державної міграційної служби України від 27.04.2020 №118-20;

- зобов`язати Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він громадянин Республіки Судан, 03.01.2019 звернувся із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до УДМС України в Сумській області.

Рішенням Державної міграційної служби України від 05.06.2019 №204-19 у задоволенні вказаної заяви відмовлено, як особі стосовно якої встановлено, що умови передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" відсутні.

Не погодившись з вказаним рішенням позивач звернувся до суду з вимогою про його скасування.

Так, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 05.09.2019 по справі №480/2346/19, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2019 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено, скасовано рішення Державної міграційної служби України від 05.06.2019 №204-19 та зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням Державної міграційної служби України від 27.04.2020 №118-20 на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.09.2019, на підставі повторного вивчення документів та матеріалів, ОСОБА_1 відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" відсутні.

Позивач вважає рішення Державної міграційної служби України від 27.04.2020 №118-20 протиправним, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 01.06.2020 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі № 480/3367/20, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін з 23.06.2020, встановлені строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.

Державна міграційна служба України з позовними вимогами не погодилась, у відзиві на позовну заяву (а.с.68-82) зазначила, що під час повторного розгляду заяви ОСОБА_1 дещо змінив обґрунтування своїх побоювань та стверджував, що по його зовнішності можливо встановити, що він дарфурець, тому в разі повернення, йому буде загрожувати небезпека з боку підрозділів «Джапджавід». За словами заявника, після військового перевороту у квітні 2019 року, внаслідок якого президент Судану ОСОБА_2 був відсторонений від влади, ситуація в країні з безпекою ускладнилася. Він пояснив, що президент з представників арабських племен створив озброєне угрупування «Джанджавід», яке на протязі багатьох років знищувало африканські племена. Безпосередню участь у створенні угрупування приймав, так званий, «Хаметті», який на даний час є заступником голови Ради - керівного військового органу Судану. Заявник вважає, що колишній президент ОСОБА_2 обманює народ і влада продовжує залишатися в його руках. В країні не має прав, не має безпеки, не має судів тощо.

Заявник повідомив, що наприкінці 2019 року «джанджавіди»» напали на табори для внутрішньо переміщених осіб в м. Ель-Джанейна та вбили цивільне населення. Мирні мешканці вимушені були тікати до Чаду. Вій вважає, що його батьки також перебувають у Чаді, але точної інформації у нього не має, оскільки у нього вже півроку з ними не має зв`язку. Також, за його словами, він не має зв`язку і з сестрою, яка раніше проживала в Хартумі, а півроку тому повернулася до Ель-Джанейни, і з 6 рідними братами, які проживають в різних містах Судану, тому йому не має куди повертатися.

За словами заявника, вихідці з Дарфуру зазнають утисків з боку влади, яка не надає їм ніякою підтримки та допомоги, не захищає їх. Вони не мають всіх тих прав, якими наділені громадяни з інших регіонів Судану. Вся влада знаходиться в руках представників арабських племен, які отримують підтримку з боку держави та інших арабських країн ОАС та Саудівська Аравія, головна мета яких знищити корінне африканське населення Судану.

Він належить до африканського племені тама, представники якого не отримують підтримки з боку держави та з боку арабських племен зазнають поганого ставлення. Заявник повідомив, що в Судані молодих хлопців забирають на війну до таких країн, як Ліван та Ємен, через що він також не хоче повертатися до своєї країни. Відразу після повернення до України в 2017 році заявник за захистом не звернувся, пояснивши це тим, що у нього не було такої необхідності, оскільки він продовжив навчання. Після отримання диплому він не планував повертатися до Судану, а розраховував працювати в інших країнах. Заявник стверджує, що в разі повернення до Судану він може постраждати від дій членів угрупування «Джанджавід» через те, що він виходець в Дарфуру та належить до африканського племені тама. А також, через те, що в Судані молодих хлопців забирають на війну, йому теж загрожує небезпека.

Відповідачем, на основі всебічного вивчення наданих позивачем пояснень та матеріалів, а також інформації по країні походження (Судан), протоколів співбесід, встановлено, що факти, повідомлені позивачем, не є підставою для набуття статусу біженця у відповідності до умов, передбачених п. 1 ч. 1 ст.1 Закону №3671-VI, а рішення ДМС України № 118-20 від 27.04.2020 року про відмову позивачу у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, правомірним та таким, що відповідає нормам чинного законодавства.

Враховуючи наведені обставини, ДМС України вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, ухвалою суду від 23.06.202 задоволено клопотання представників сторін, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, у зв`язку з чим на 04.08.2020 о 10 год. 000 хв. призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 04.08.2020 задоволено клопотання відповідача та третьої особи, відкладено розгляд справи на 19.08.2020 об 11 год. 30 хв.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача та третьої особи у справі у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, зазначених у відзиві.

Заслухавши повноважних представників сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Судану, уродженець м. Ель-Джанейна, Західний Дарфур, за національністю суданець, за релігійним переконанням мусульманин, неодружений, має незакінчену вищу освіту, закінчив 5 курсів медичного факультету Сумського державного університету. У 2018 році відрахований з навчального закладу через невиконання умов контракту, а саме: несвоєчасну сплату коштів за навчання.

03.01.2019 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до УДМС України в Сумській області, у зв`язку з тим, що він не може повернутись до Судану через конфлікт у Дарфурі (поблизу якого він народився) та відсутність там роботи і медичного обслуговування, а також у зв`язку із наявністю загрози його життю, оскільки побоюється переслідувань з боку арабських племен, які підтримуються президентом, та вбивають африканців, до яких він відноситься.

Рішенням № 204-19 від 05.06.2019 року ДМС України відмовило позивачу у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Не погодившись з вказаним рішенням позивач звернувся до суду з вимогою про його скасування.

Так, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 05.09.2019 по справі №480/2346/19, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2019 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено, скасовано рішення Державної міграційної служби України від 05.06.2019 №204-19 та зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням Державної міграційної служби України від 27.04.2020 №118-20 на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.09.2019, на підставі повторного вивчення документів та матеріалів, ОСОБА_1 відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" відсутні.

Не погодившись із цим рішенням ДМС України, позивач звернувся до суду із позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суспільні відносини у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні регулюються Законом №3671-VI.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону №3671-VI біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань (п.13 ч.1 ст.1 Закону №3671-VI).

Порядок розгляду заяви після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту встановлений ст.9 Закону №3671-VI.

Згідно вимог цієї статті працівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводяться співбесіди із заявником або його законним представником, які мають на меті виявити додаткову інформацію, необхідну для оцінки справжності фактів, повідомлених заявником або його законним представником.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, спільно з органами Служби безпеки України проводить перевірку обставин, за наявності яких заявника не може бути визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до абзаців другого - четвертого частини першої статті 6 цього Закону.

У разі виникнення сумнівів щодо достовірності інформації, поданої заявником, необхідності у встановленні справжності і дійсності поданих ним документів центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, має право звертатися з відповідними запитами до органів Служби безпеки України, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань громадян, які можуть сприяти встановленню справжніх фактів стосовно особи, заява якої розглядається. Такі звернення розглядаються у строк, визначений законодавством України.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, направляє особу, яка подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, на медичне обстеження, що проводиться в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Документи, отримані або підготовлені центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, під час розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, долучаються до особової справи заявника.

Після вивчення документів, перевірки фактів, повідомлених особою, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, готує письмовий висновок щодо визнання або відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Особова справа заявника разом з письмовим висновком надсилається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, для прийняття остаточного рішення за заявою.

Процедура розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту визначена Правилами №649.

Пунктами 6.1-6.5 зазначених Правил передбачено, що у разі надходження до Державної міграційної служби України особової справи заявника та письмового висновку територіального органу ДМС протягом місяця здійснюються всебічне вивчення та оцінка всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Під час здійснення заходів, передбачених пунктом 6.1 цього розділу, Державна міграційна служба України має право: вимагати подання додаткової інформації від територіального органу ДМС, який здійснював розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; з метою уточнення відомостей, що містяться у заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або документів, які знаходяться в особовій справі заявника, отримувати додаткову інформацію, яка може мати суттєве значення для прийняття обґрунтованого рішення за заявою; звертатись з відповідними запитами до Міністерства закордонних справ України, Міністерства внутрішніх справ, Служби безпеки України, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань громадян у разі виникнення сумнівів щодо достовірності інформації, необхідності у встановленні справжності і дійсності документів; повертати справу на доопрацювання до територіального органу ДМС, який здійснював розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за умови наявності недостатніх відомостей для розгляду справи і прийняття обґрунтованого та неупередженого рішення, неналежного оформлення особової справи.

Документи, що отримані або підготовлені Державною міграційною службою України під час розгляду особової справи заявника та заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, долучаються до особової справи заявника.

У разі незгоди із мотивувальною частиною висновку територіального органу ДМС, який розглядав справу, або його пропозиціями Державна міграційна служба України із дотриманням положень підпункту "е" пункту 5.1 розділу цих Правил готує власний письмовий висновок щодо визнання або відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 22).

За результатами здійснення заходів, передбачених пунктом 6.1 цього розділу, протягом місяця з дня отримання особової справи заявника та письмового висновку територіального органу ДМС, який розглядав заяву, ДМС приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту) (додаток 23). Строк прийняття зазначеного рішення може бути продовжено наказом ДМС, але не більш як до трьох місяців.

Отже, рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту або про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту ДМС України приймає після всебічного вивчення та оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Державної міграційної служби України від 05.06.2019 №204-19 у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено, як особі стосовно якої встановлено, що умови передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" відсутні.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 05.09.2019 по справі №480/2346/19, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2019 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено, скасовано рішення Державної міграційної служби України від 05.06.2019 №204-19 та зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

При цьому суд, при винесенні рішення зазначив, що підставами скасування рішення від 05.06.2019 №204-19 є те, що інформація по країні походження, яка досліджувалась ДМС України при прийнятті рішення та, яка викладена у висновку (станом на 2015-2018 роки) не містить актуальної, станом на час прийняття рішення, інформації, з урахуванням того, що ситуація в країні суттєво змінилася в квітні 2019 року; висновки УДМС України в Сумській області про те, що у зв`язку зі зміною влади в країні спостерігаються позитивні тенденції щодо виходу з кризи та покращання соціально-політичної ситуації в країні нічим необґрунтовані.

При повторному розгляді заяви та прийняття рішення від 27.04.2020 №118-20, Державною міграційною службою України встановлено, що на території Судану не спостерігається випадки загальнопоширеного насильства та відсутні ознаки відкритого збройного конфлікту, через що може існувати індивідуальна загроза життю заявника в разі повернення до країни походження. У деяких регіонах країни спостерігаються випадки міжплемінних сутичок, проте їх наявність не має ознак тенденційності та є здебільшого спорадичним явищем.

Посилення напруженості в Західному Дарфурі викликає занепокоєність у мирової спільноти, але не має підстав вважати, що це є одним із проявів загальнопоширеного насилля, внаслідок якого повернення до країни громадянської належності може призвести до порушень статті 3 ЄСПЛ.

Заявник посилається на акції протесту, які відбувалися на території Судану упродовж 2019 року та застосування сили з боку влади до протестувальників. Слід зазначити, що відповідно до статті 1.2 другого додаткового протоколу 1977 року до Женевських конвенцій, «Протокол не применим к случаям «нарушения внутреннего порядка и возникновения обстановки внутренней напряженности, таким, как беспорядки, отдельные и спорадические акты насилия и иные акты аналогичного характера, поскольку таковые не являются вооруженными конфликтами». http://sIovar-gumanitarnogo prava.org/content/article/4/nemezhdunarodnyi- vooruzhennyi-kon fl і kt-vooruzhenny i-konflikt- ncmezhdunarodnogo-kharaktera-vnutrennii-konflikt-nvk /, остання дата доступу 10.03.2020.

Таким чином, уданій справі не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між можливою загальною небезпекою в умовах відсутності відкритого збройного конфлікту та індивідуальною загрозою для життя та здоров`я заявника.

В ході розгляду заяви не встановлено загрози застосування до заявника смертної кари, фізичного насильства чи тортур, нелюдського або такого, що принижує, гідність, поводження чи покарання або порушення основоположних свобод в разі повернення до країни громадянської належності. Не отримано інформації про кримінальне переслідування заявника владою Судану. За інформацією UNOCHA упродовж останніх 3 років збільшилась кількість осіб, які повертаються до Судану, в тому числі і в Дарфур (джерело: hH|Xs:/Avww.ecoi.net/en/file/local/2022861/ARC Darfur countrv_ report January 2020 final.pdf. crop. 108, неофіційний переклад, остання дата доступу 13.03.2020).

За даними МОМ "в 2019 году ...из общего числа возвращающихся лиц 128 429 (83%) были возвращенцами из-за внутреннего перемещения, а 26 688 (17%) были возвращенцами из-за рубежа. За последние два года число возвратившихся в Дарфуре превысило число вновь перемещенных лиц». https://www.ecoi.nct/en/file/local/2026461/Situation+Rcpori+-+Sudan-t---rl2+Mar+2020.pdf, остання дата доступу 13.03.2020.

Окремо взято до уваги, що з європейських країн громадяни Судану повертаються до країни громадянської належності як добровільно, так і примусово, що свідчить про оцінку країнами СС ситуації в Судані як таку, що не загрожує життю та здоров`ю громадян, (джерело: Report of a fact-finding mission to Khartoum. Sudan Conducted between 10 and 17 August 2018 Published: November 2018. https://assets.publishing.service.gov .uk/government/uploads s stem/uploads/atlachment data/Пlc/759280/Snda n -_FFM_report_2018_-_NAD-returns.pdf. неофіційний переклад, остання дата доступу 13.03.2020).

За інформацією МЗС України від 04.02.2020 №650/17-110-376, в Судані не існує загрози життю та свободі громадян країни, які повернулися додому після завершення навчання за кордоном. Натомість, кількість суданських студентів, які виїжджають за кордон з метою навчання, зростає щороку. До того ж, на підставі проведеного відповідно до «Рекомендации УВКБ ООН по международной защите №4: Альтернатива бегства или перемещения внутри страны согласно статье 1А(2) Конвенции 1951 года о статусе беженцев и/или Протокола к ней 1967 года, 23 июля 2003, HCR/GІP/03/04, (htiD://www.refworld.org.ru/docid/51f8169cU.html ) аналізу, можна дійти висновку, що у заявника є альтернатива внутрішнього переміщення та проживання в м. Хартум чи в іншому регіоні Судану, де не має ризику для його життя та фізичній недоторканості. Існує регулярне повітряне сполучення з Республікою Судан: до аеропорту м. Хартум здійснюються регулярні міжнародні (Дубай, Стамбул, Доха тощо) та внутрішні рейси. (https://www.flightstats.com/v2/ilighttracker/arrivals/KRT/?year=2020&month=3&date=17&hour=12, остання дата доступу 13.03.2020), що дає змогу заявнику безпечно потрапити до країни громадянської належності.

Як проаналізовано, вихідці з Дарфуру не стикаються з прямою соціальною дискримінацією. Суданці, в тому числі вихідці з Дарфуру, не обмежені в праві вільного пересування територією країни, їх багато проживає як в Хартумі (близько 1 мільйона чоловік), так і в інших містах Судану. В Хартумі вони етнічно, соціально та економічно різноманітні і включають, як заможних людей, які займають посади в уряді, бізнесі, юриспруденції, наукових колах, силах безпеки і медицині, а також декілька тисяч студентів, так і малозабезпечених. Вони створили громадські та етнічні асоціації в районах свого проживання (джерело: https://assеts.publіshing.scrvice.gov.uk/government/uploads/system/uploads/attachmcnt data/file/847564/Sudan_ - Non-Arab_Darопiris_- СТІК -_ v4.0 _November_2019_.pdf, остання дата доступу 12.03.2020).

Рівень кримінальної активності у столиці країни - Хартумі є відносно не високим. https:friend.mfa.gov.ua/#/countries? остання дата доступу 10.03.2020. Як повідомляють відкриті джерела, «в целом, нет информации о том, что люди, возвращающиеся в Хартум, сталкиваются с реальным риском подвергнуться пыткам или другим формам жестокого обращения. Таким образом, Хартум считается безопасным местом, независимо от того, из какого региона происходят граждане Судана.....неарабские дарфурцы, как правило, не подвергаются риску преследования или серьезного вреда исключительно по причине их этнической принадлежности в . Хартуме». http://www.emnsweden.se/download/18.1 еf19f6е 163f45d340a245c/093/Retum%20to%20Sudan.pdf? неофіційний переклад, остання дата доступу 12.03.2020.

У звіті по країні походження за лютий 2020 року зазначено, що «за период с 10 июля 2018 года по 10 декабря 2019 года не было опубликовано никакой информации о насилии в отношении возвращенцев в Хартум или Омдурман». https://www.ecoi.net/en/nie/local/2024080/ARC_C01Report_onKhartoum- Omdurman_February_2020.pdf, стор.33, неофіційний переклад, остання дата доступу 13.03.2020.

Заявник має 6 рідних братів, які проживають в різних містах Судану. Він стверджує, що втратив зв`язок з батьками півроку тому внаслідок відключення Інтернету в країні та не має контакту з братами.

На даний час в країні працює телефонний зв`язок та Інтернет. За даними Книги фактів ЦРУ, в Судані на кожну сотню чоловік припадає 70 телефонів мобільного зв`язку. hnps://www.cia.gov/librarv/publications/the-woiid-facthook/geos/sn.html, оновлення 10.02.2020 , остання дата доступу 10.03.2020.

Як встановлено з відкритих джерел інформації, в Судані 10 липня 2019 року за рішенням суду поновлено доступ до Інтернету для всіх користувачів країни. Доступ до мобільного Інтернету і соціальних мереж був обмежений лише 36 днів через антиурядові акції протесту (джерела: https://tjoumal.ru/analysis/105846-borba-za-socseli-v-sudane-poteryat-pravo-na-svobodnyy-internet-i-za-mesyac-otvoevat-ego-obratno від 10.07.2019. https://golosislama.com/news.php?id=36809 від 10.07.2019, остання дата доступу 12.03.2020).

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що при прийняті оскаржуваного рішення органами ДМС взята повна, актуальна інформація про країну походження, з урахуванням того, що ситуація з квітня 2019 року, як зазначає позивач, змінилась, використані та проаналізовані безліч джерел, які вказують на відсутність загрози життю, безпеці та свободі жителів Судану.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На виконання частини 2 вказаної статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів правомірності свого рішення, надавши належні докази на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються заперечення проти позову.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Державної міграційної служби України від 27.04.2020 №118-20 відповідає критеріям, встановленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим є правомірною, а позовні вимоги - необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, третя особа: Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В повному обсязі рішення складено 25.08.2020 р.

Суддя С.В. Воловик