Справа № 200/4624/20-а
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2020-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2020 р. Справа№200/4624/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Олішевська В.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Військова частина НОМЕР_1 Збройних Сил України

про: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованого грошового забезпечення на момент звільнення з військової служби 30 березня 2020 року, стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати грошового забезпечення у сумі 6413,06 грн., стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за кожен день затримки розрахунку при звільненні починаючи з 30.03.2020 року по день ухвалення рішення

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військова частина НОМЕР_1 Збройних Сил України про визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованого грошового забезпечення на момент звільнення з військової служби 30 березня 2020 року, стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати грошового забезпечення у сумі 6413,06 грн., стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за кожен день затримки розрахунку при звільненні починаючи з 30.03.2020 року по день ухвалення рішення

В обґрунтування позовних вимог позивач, посилається на те, що він з 30.03.2020 р. наказом № 87 був звільнений з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку контракту. Згідно даного наказу передбачено виплату щомісячних премії та надбавки за особливості проходження служби з 01 по 30 березня 2020 р., винагороди за безпосередню участь у складі об`єднаних сил з 01 по 22 березня 2020 р., грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та щорічної додаткової відпустки учасникам бойових дій. 31.03.2020 р. було надано довідку № 100 від 31.03.2020 р. про заробітну плату. Відповідно до вказаної довідки заробітна плата склала 110305,75 грн., сума страхових внесків 24267,27 грн., розмір ЄСВ 22%. Позивач зазначає, що при звільненні повинен був отримати заробітну плату (грошове забезпечення) у сумі 86038,48 грн. Виплата була проведена лише 23.04.2020 р. в розмірі 79625,42 грн., що на 6413,06 грн.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримав та просив розглядати справу за його відсутністю.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував надавши відзив на позовну заяву та додаткові пояснення, відповідно до яких зазначено, що в довідці на яку посилається позивач № 100 від 31.03.2020 р. була допущена помилка, а саме в рядку 12 сума заробітної плати (грошового забезпечення) за березень 2020 р. становить 103888,51 грн. на дану суму було нараховано суму військового збору та єдиного внеску. 23.04.2020 р. на рахунок позивача було зараховано грошові кошти в сумі 79625,42 грн. Крім того відповідач у відзиві не заперечує проведення остаточного розрахунку з позивачем 23.04.2020 р. але зазначає, що норми Кодексу законів про працю України, не можуть бути застосовані до даних відносин, оскільки пріоритетними є норми спеціальних законів.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про не можливість з`явитися у судове засідання, та зазначив що підтримує заперечення викладені у відзиві.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою від 05.06.2020 р. суд призначив справу до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін на 13.07.2020 р. та витребував додаткові пояснення та докази.

Ухвалою від 13.07.2020 р. суд відклав розгляд справи на 27.07.2020 р. та витребував додаткові пояснення та докази.

Ухвалою від 27.07.2020 р. суд призначив справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання на 17.08.2020 р. та витребував додаткові пояснення та докази.

Ухвалою від 17.08.2020 р. суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 26.08.2020 р.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З огляду на те, що позивач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, суд дійшов висновку про розгляду справи по суті в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України

Відповідно до наказу № 87 від 30.03.2020 р. ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку контракту. Відповідно до даного наказу зазначено про виплату наступних складових: щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 95% згідно 10 тарифного розряду з 01 по 30 березня 2020 р; щомісячну надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з 01 по 30 березня 2020 р.; винагороду за безпосередню участь у складі об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсіч і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській області з розрахунку 17000 грн. з 01 по 18 березня 2020 р. та з розрахунку 6500 грн. з 19 по 22 березня 2020 р. Грошову допомогу на оздоровлення за 2020 р. отримав. Матеріальну допомогу за 2020 р. для вирішення соціально побутових потреб, передбачену наказом Міністра оборони України № 260 від 11.06.2008 р., не отримав. Щорічна основна відпустка за 2019 р. використана в кількості 27 діб. Щорічна основна відпустка за 2020 рік не використана. Відповідно до абз. 3 п. 14 ст. 101 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити грошову компенсацію за невикористані 03 доби щорічної основної відпустки за 2019 р., та за невикористані 05 діб щорічної основної відпустки за 2020 рік, та за невикористані 84 доби щорічної додаткової відпустки належні учасникам бойових дій за 2015-2020 роки. Грошову допомогу при звільнені відповідно до наказу Міністра оборони України № 260 від 11.06.2008 р., розділу ХХХІІ, пункт 2, пункту 7, Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» за 1 рік служби.

В наказі також зазначено про те, що вважати що справи та посаду здав 30 березня 2020 р.

Згідно довідки № 100 від 31.03.2020 р. про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно правовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням ОСОБА_1 за березень 2020 р. нараховано заробітну плату (грошове забезпечення, винагорода за цивільно правовим договором), на яку нараховано єдиний внесок та /або страхові внески в розмірі 110305,75 грн. з якої було сплачено суму страхових внесків в розмірі 24267,27 грн. сума яка підлягає виплаті 86038,48 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами 23.04.2020 р. ОСОБА_1 було перераховано 10709,68 грн. та 68915,74 грн. загальна сума 79625,42 грн.

Різниця між нарахованою та виплаченою сумою склала 6413,06 грн., в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом щодо стягнення даної суми.

Судом з матеріалів справи встановлено наступне, листом від 27.04.2020 р. № 07/475 Великоновосілківський районний центр зайнятості звернувся до Військової частини НОМЕР_1 , щодо встановлення розбіжності та надання відповідних документів стосовно наступного. ОСОБА_1 перебуває на обліку в Великоновосілківському районному центрі зайнятості з 03.04.2020 р. За даними військового квитка особа перебувала на службі в військовій частині НОМЕР_1 з жовтня 2018 р. по 30.03.2020 р. За даними обміну з ПФУ інформація щодо кількості календарних днів перебування на військовій службі відсутня. Також інформація за березень за даними обміну ПФУ відрізняється від інформації зазначеної у довідці про середню заробітну плату (згідно довідки 110305,75 грн. за даними обміну 29834,48 грн.)

Військовою частиною НОМЕР_1 надана відповідь листом № 176 від 28.04.2020 р. у якій зазначено, що згідно абз. 3 п. 8 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 р. № 260 грошове забезпечення та інші належні йому суми виплати за березень 2020 р. виплачено в квітні 2020 р., відповідно до чого і виникла розбіжність між даними ПФУ та довідкою про середню заробітну плату. Також повідомлено, що в термін до 20 травня 2020 р., військовою частиною НОМЕР_1 буде подано звіт ЄСВ до ПФУ за квітень 2020 р., в якому будуть вказані усі належні виплати громадянину ОСОБА_1 , що усунуть зазначені розбіжності. Та надано нова довідка № 252 від 28.05.2020 р. про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно правовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням ОСОБА_1 за березень 2020 р. нараховано заробітну плату (грошове забезпечення, винагорода за цивільно правовим договором), на яку нараховано єдиний внесок та /або страхові внески в розмірі 103888,51 грн. з якої було сплачено суму страхових внесків в розмірі 22855,47 грн.

Також відповідачем до матеріалів справи надано витяг зі звіту ЄСВ за березень та квітень 2020 р. з визначенням нарахованої суми заробітної плати та сими утриманого єдиного внеску, а саме березень 2020 р. 29834,48 грн. та 6563,59 відповідно, квітень 2020 р. 70845 грн. та 15585,90 грн. відповідно.

Також відповідно до пояснень наданих відповідачем зазначено, що за березень 2020 р. ОСОБА_1 було нараховано 103888,51 грн. до якої увійшли: 12834,48 грн. грошове забезпечення нараховане в березні за лютий місяць (без військового збору у розмірі 1,5 % так як військовослужбовець на той час був залучений до складу сил та засобів операції Об`єднаних сил); 17000 грн. винагорода за участь в ООС за лютий місяць; 10709,68 грн. винагорода за участь в ООС за березень місяць; 63344,35 грн. нарахування разом з військовим збором у розмірі 1,5% що в свою чергу складається з: 12834,48 грн. грошова допомога на оздоровлення до виплати 12641,96 грн. 38089,41 грн. компенсація за невикористані відпустки, в тому числі за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій до виплати 37518,07 грн.; 12420,46 грн. грошове забезпечення (частково включає в себе військовий збір у розмірі 1,5% - був у складі сил та засобів ООС неповний місяць) до виплати 12420,46 грн.

23.04.2020 р. на картку позивача було зараховано кошти двома транзакціями, а саме 10709,68 грн. винагорода за участь в ООС за березень місяць; 68915,74 грн. це нарахування у розмірі 63344,35 грн. та 6417,24 грн. це одноразова грошова допомога при звільненні з урахуванням військового збору у розмірі 1,5% - до виплати 6320,98 грн.

Зазначені нарахування також підтверджуються карткою особового рахунку військовослужбовця № 197 за 2020 рік.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що позивачу дійсно було надано первинну довідку № 100 від 31.03.2020 р. про заробітну плату з помилковим визначенням заробітної плати за березень 2020 р в розмірі 110305,75 грн., оскільки згідно картки особового рахунку позивача за 2020 рік, витягів зі звітів ЄСВ за березень та квітень 2020 р. встановлено, що нарахування у березні 2020 р. при звільненні позивача склали 103888,51 грн. Після відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів з суми 103888,51 грн. до виплати підлягає сума в розмірі - 79625,42 грн., яка і була перерахована позивачу 23.04.2020 р. Таким чином відповідачем було сплачено повну суму грошового забезпечення яка підлягала виплаті за березень 2020 р.

З урахуванням наведеного позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованого грошового забезпечення на момент звільнення з військової служби 30 березня 2020 року та стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати грошового забезпечення у сумі 6413,06 грн. є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Суд зазначає, позивача було звільнено з військової служби на підставі наказу № 87 від 30.03.2020 р. а остаточний розрахунок проведено 23.04.2020 р., зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються сторонами.

Позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за кожен день затримки розрахунку при звільненні починаючи з 30.03.2020 р. по день ухвалення рішення суду, в обгрутування зазначеного посилається на ст. 116, 117 Кодексу законів про працю, а саме з позивачем не проведено повний розрахунок на час звільнення з військової служби.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 1 Закону передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону).

У відповідності до абзаців першого та третього пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Як встановлено у судовому, відповідачем не виплачено позивачу в повному обсязі грошове забезпечення нараховане за березень 2020 року при звільненні 30 березня 2020 р. остаточний розрахунок проведено 23.04.2020 р.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (рішення від 08.11.2005), якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Суд вважає за доцільне зауважити, що спеціальним законодавством України не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця.

Так, Верховний Суд України при тлумаченні положень статей 3 Кодексу законів про працю України, 18 Закону України «Про міліцію`вказав, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі (постанова від 17.07.2015 у справі № 21-8а15).

Отже, у даному випадку застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми трудового законодавства.

Порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні працівника визначений Кодексом законів про працю України.

Відповідно до приписів частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналізуючи вищезгадані норми матеріального права, Верховний Суд України у постанові від 15.09.2015 (справа № 21-1765а15) прийшов до висновку, що передбачений частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 Кодексу законів про працю України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, за висновком Верховного Суду України, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати належних працівникові при звільненні сум.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21.11.2011 у справі № 6-60цс11, встановивши, що працівникові в день звільнення не були сплачені всі належні від підприємства суми, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї вини.

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок № 100).

Абзацом третім пункту 3 Порядку № 100 передбачено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Як вбачається з пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно абзаців першого та третього пункту 2 Постанови № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так, згідно довідки, від 28.05.2020 № 252, грошове забезпечення позивача за останні повністю відпрацьовані 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню (січень лютий 2020 р.), склало 59501,48 грн., отже середньоденний розмір грошового забезпечення позивача складав 991,69 грн. (сума 59501,48 грн./ 60 (кількість днів)).

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що сума середньомісячного заробітку, яку належить присудити позивачу у зв`язку із затримкою розрахунку складає 24792,25 грн. (991,69 грн. (середньоденний розмір грошового забезпечення) * на 25 (кількість днів затримки).

Відповідно до статті 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищенаведеного позовні вимоги ОСОБА_1 до Військова частина НОМЕР_1 Збройних Сил України підлягають частковому задоволенню в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку з позивачем в сумі 24792,25 грн.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Військова частина НОМЕР_1 Збройних Сил України про визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованого грошового забезпечення на момент звільнення з військової служби 30 березня 2020 року, стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати грошового забезпечення у сумі 6413,06 грн., стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за кожен день затримки розрахунку при звільненні починаючи з 30.03.2020 року по день ухвалення рішення - задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ) середній заробіток за затримку розрахунку з позивачем в сумі 24792,25 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 26 серпня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Олішевська