Справа № 640/3686/19
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 червня 2020 року №640/3686/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Шрамко Ю.Т., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної архівної служби України

про визнання протиправними й скасування висновку та завдання

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної архівної служби України (далі по тексту - відповідач, Укрдержархів), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В»;

- визнати протиправним та скасувати Завдання, ключові показники результативності, ефективності та якості службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», визначені Головою Укрдержархіву Барановою Т.І. 06 грудня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що вона обіймає посаду державного службовцякатегорії «Б» - начальника відділу управління персоналом Державної архівної служби України.

На виконання вимог чинного законодавства у лютому 2018 року були погоджені Завдання, ключові показники результативності, ефективності та якості службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» та «В», які виконувались позивачем, як вона вказує, на належному рівні.

Проте, на думку позивача, Головою Державної архівної служби України в порушення вимог законодавства, надано доручення від 20 листопада 2018 року №01.1/1/85 про надання керівниками структурних підрозділів Укрдержархіву звітів про виконання завдань, ключових показників результативності, ефективності та якості службової діяльності та Висновків.

На виконання вказаного доручення, як зазначає позивач, останньою 22 листопада 2018 року надано звіт про виконання завдань, ключових показників результативності, ефективності та якості службової діяльності.

30 листопада 2018 року Головою Державної архівної служби України проведено оцінювання результатів службової діяльності позивача та цього ж числа ознайомлено з Висновком щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» та «В», відповідно до якого, позивачу виставлено негативну оцінку, з чим вона не погоджується, оскільки Завдання, на її думку, виконано нею з дотриманням вимог, встановлених законодавством.

Крім того, позивач посилається й на те, що Головою Державної архівної служби України під час проведення співбесіди, якість визначених завдань фактично не оцінювалась, а тому у висновку зазначено, що інформація, викладена позивачем у звіті, до уваги не була взята.

Проте, позивач наголошує на тому, що нею належним чином виконано пункт 1 Завдання щодо забезпечення добору персоналу на вакантні посади державної служби в апараті Укрдержархіву, зокрема, проведено у 2018 році 5 конкурсів на заміщення вакантних посад державної служби, за результатами яких призначено 15 працівників. Крім того, позивач наполягає на тому, що нею неодноразово вносились пропозиції Голові Укрдержархіву щодо оголошення конкурсу, проводилась робота з працівниками з питань проведення конкурсу.

Також, у позовній заяві зазначено, що Головою Укрдержархіву постановлено питання щодо проведення позивачем особисто заходів з питань добору персоналу, крім проведення конкурсів та призначення на вакантні посади в апараті Укрдержархіву державних службовців в порядку переведення з інших державних органів, а також зроблено зауваження щодо відсутності співпраці з іншими державними органами, навчальними закладами щодо залучення до роботи в Укрдержархіві громадян. На вказані зауваження, як стверджує позивач, вона надала відповідні відповіді.

Стосовно виконання пункту 2 Завдання в частині планування та організації заходів з питань підвищення рівня професійної компетентності державних службовців апарату Укрдержархіву, позивач пояснила, що в 2018 році нею здійснювались такі планування та організація, зокрема, у 2018 році понад 25% державних службовців Укрдержархіву підвищили рівень професійної компетентності, в тому числі, за професійними програмами, програмами тематичних короткострокових семінарів, тренінгів, організовано проведення 7 внутрішніх навчань працівників Державної архівної служби України відповідно до плану проведення внутрішніх навчань працівників Державної архівної служби України на 2018 рік, також підготовлено проекти наказів про направлення державних службовців апарату Укрдержархіву на підвищення кваліфікації, вівся облік працівників, які підвищували рівень професійної компетентності та оформлялись списки працівників, присутніх на внутрішніх навчаннях. Також, позивач наголошує на тому, що нею особисто надавались Голові Укрдержархіву усні пропозиції щодо планування та організації заходів з питань підвищення кваліфікації державних службовців.

На думку позивача, зауваження Голови Укрдержархіву в частині проведення одного внутрішнього навчання та не проведення навчання з питань дотримання працівниками Правил внутрішнього службового розпорядку є не вірними, оскільки План затверджувався Головою Укрдержархіву без зауважень та в ньому не було передбачено проведення навчань на тему щодо дотримання працівниками Правил внутрішнього службового розпорядку. Більш того, позивач зазначила, що вказані питання озвучувались нею особисто під час проведення навчання на тему «Етика державного службовця» у липні 2018 року.

У позовній заяві позивач також зазначає й про те, що оціночна бесіда щодо виконання пункту №3 Завдання в частині контролю за присвоєнням рангів державним службовцям апарату Укрдержархіву взагалі не проводилась, такі питання позивачу не ставились, пояснень не надавалось.

Також, позивач наголошує на тому, що всупереч вимогам Типового порядку під час проведення оціночної співбесіди питання щодо визначення потреби у професійному навчанні та пропозиції щодо завдань і ключових показників на наступний період не розглядались. Також, позивач зазначила, що оціночна співбесіда супроводжувалась аудіофіксацією за допомогою технічних засобів та головним спеціалістом відділу бухгалтерського обліку та звітності фіксувалась у протоколі.

У позовній заяві також зазначено, що у період з 03 по 07 грудня 2018 року позивач перебувала в щорічній оплачуваній відпустці, 10 грудня 2018 року її ознайомлено із Завданнями, ключовими показниками результативності, ефективності та якості службової діяльності, визначеними або Головою Укрдержархіву або начальником відділу діловодства та архівної справи центрального апарату та підвідомчих установ департаменту діловодства, формування, зберігання та обліку документів Національного архівного фонду та науково-методологічного забезпечення 06 грудня 2018 року, з метою проведення повторного оцінювання результатів службової діяльності позивача та надано копію цих Завдань.

Позивач стверджує, що вказані завдання були визначені з порушенням пунктів 13,29 Типового порядку, оскільки визначені без її участі та без урахування її посадових обов`язків.

Також, у позовній заяві вказано, що позивач не погоджується із пунктом 1 завдання, оскільки аналіз функцій і завдань Укрдержархіву, визначених Положенням про Укрдержархів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №870, останньою проведено в липні-серпні 2018 року з урахуванням рекомендацій, наданих Державною аудиторською службою України в аудиторському звіті від 09 липня 2018 року №21-14/34 та надано проект нової структури Голові Укрдержархіві. Також, позивач стверджує, що вона надавала пропозиції Голові Укрдержархіву щодо внесення змін до розподілу функціональних повноважень (обов`язків)між Головою Укрдержархіву, першим заступником та заступником Голови.

Із пунктом 2 другого Завдання щодо удосконалення методів контролю за виконавською дисципліною вона також не погоджується, оскільки виконання даного завдання не належить до її компетенції. Для виконання цього завдання структурою Укрдержархіву, за твердженнями позивача, передбачено відділ організаційного забезпечення та контролю за виконанням управління міжнародного співробітництва та документального забезпечення, який позивач у липні-серпні 2018 року пропонувала перейменувати у відділ документального забезпечення та контролю за виконанням Департаменту зовнішніх зв`язків, комунікації, документообігу та контролю.

Позивач також не погоджується й із пунктом 3 завдання, оскільки, на її думку, такі завдання також не відносяться до її компетенції. В той же час, позивач наголошувала й на тому, що вона неодноразово зверталась до Голови Укрдержархіву як усно, так і письмово з питання належного зберігання особових справ, проте, вказані прохання були проігноровані.

Стосовно пункту 4 завдання, позивач, як вказано у позовній заяві, не погоджується із строками його виконання.

З огляду на вищевикладене, 17 грудня 2018 року та 29 грудня 2018 року позивач звернулась до відповідача з відповідними скаргами, які, на думку позивача, не розглянуті по суті, що стало підставою для звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що з огляду на вимоги чинного законодавства, виставлення негативної оцінки під час проведення оцінювання не має на меті проведення будь-яких дій щодо звільнення державного службовця, а передбачає проведення повторного оцінювання та опрацювання разом з державним службовцем подальшого підвищення його професійної компетентності шляхом складання індивідуального графіку підвищення кваліфікації державного службовця.

Також, представник відповідача наголосив на тому, що повторне оцінювання позивача було заплановано на 13 березня 2019 року.

За твердженнями представника відповідача, оскільки оскаржуваний висновок про негативну оцінку не може бути самостійним предметом судового розгляду, оскільки не створює юридичних прав чи обов`язків та не порушує інтересів позивача та може бути оскаржений в сукупності з кінцевим рішенням, яке порушує особисті права та/або інтереси позивача, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Не погоджуючись з доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву, позивач у відповіді на відзив на позовну заяву послалась на те, що висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності позивача, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання її службової діяльності, суперечить законодавству в частині реалізації громадянами права на державну службу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Також, суд зауважує, що одночасно з поданням відзиву на позовну заяву представником відповідача подано клопотання про закриття провадження у справі, в якому останній просив закрити провадження у справі у зв`язку з тим, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Розглянувши вказане клопотання представника відповідача, суд виходить з наступного.

Так, у відповідності до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011, серед іншого, відзначено, що «права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Установлення правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту».

У цьому ж рішенні зазначено й про те, що відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Наведене в сукупності свідчить про те, що рішення прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Суд зазначає, що гарантоване статтею 55 Конституції України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

В той же час, приписами частини 1 та 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до пункту 10 частини 1 статті 7 Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII, державний службовець має право на оскарження в установленому законом порядку рішень про накладення дисциплінарного стягнення, звільнення з посади державної служби, а також висновку, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання його службової діяльності.

Аналогічні посилання є у пунктах 41, 42, 43 Порядку проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2017 року № 640, якими встановлено, що висновок щодо результатів оцінювання з негативною оцінкою може бути оскаржений державним службовцем. Оскарження результатів оцінювання службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В», здійснюється відповідно до статті 11 Закону України «Про державну службу». Висновок щодо результатів оцінювання окремого державного службовця скасовується суб`єктом призначення або судом. Не підлягає скасуванню висновок щодо результатів оцінювання, якщо допущені процедурні порушення, які не впливають на результати оцінювання.

Тобто, оскаржувані завдання, ключові показників результативності, ефективності та якості службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В» та висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» та «В» мають всі ознаки правового акту індивідуальної дії, оскільки вказані документи врегульовують відносини щодо конкретно визначеного кола осіб, а саме щодо позивача та розраховані на застосування при проведенні повторного оцінювання результатів службової діяльності.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що позивачем в даному випадку обрано належний спосіб захисту її права, а тому дана адміністративна справа підлягає розгляду по суті з ухваленням остаточного рішення суду, а клопотання про закриття провадження в ній не підлягає задоволенню.

Розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач станом на момент виникнення спірних правовідносин перебувала на посаді начальника відділу управління персоналом Державної архівної служби України, яка відноситься до посади державної служби категорії «Б».

06 лютого 2018 року Головою Державної архівної служби України погоджено Завдання, ключові показники результативності, ефективності та якості службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» та «В» для ОСОБА_1 (далі по тексту - Завдання), відповідно до пункту 1 якого завданням є «Забезпечення добору персоналу на вакантні посади державної служби в апарату Укрдержархіву», ключовими показниками результативності, ефективності та якості зазначено «проведено конкурси на зайняття вакантних посад державної служби в апараті Укрдержархіву відповідно до Порядку проведення конкурсу на зайняття посад державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №246 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 року №648) призначено на вакантні посади державної служби працівників в порядку переведення з інших державних органів відповідно до чинного законодавства».

У пункті 2 Завдання зазначено «Планування та організація заходів з питань підвищення рівня професійної компетентності державних службовців апарату Укрдержархіву», ключовими показниками результативності, ефективності та якості вказано: «забезпечено підвищення рівня професійної компетентності щонайменше 25% в державних службовців Укрдержархіву в тому числі за професійними програмами, програмами тематичних постійно діючих семінарів, тематичних короткострокових семінарів, тренінгів; організовано проведення внутрішніх навчань працівників Укрдержархіву».

Пунктом 3 Завдання було передбачено «Контроль за присвоєнням рангів державним службовцям апарату Укрдержархіву», ключовими показниками результативності, ефективності та якості зазначено: «проаналізовано записи в трудових книжках працівників Укрдержархіву; присвоєно чергові ранги державним службовцям апарату Укрдержархіву відповідно до Порядку присвоєння рангів державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 року № 306».

Наказом Державної архівної служби України «Про проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорії «Б» і «В» від 28 вересня 2018 року наказано провести у жовтні-грудні 2018 року оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В», а також затверджено список державних службовців, які підлягають оцінюванню результатів службової діяльності у 2018 році, до якого входила у тому числі позивач.

У Звіті про виконання завдань, ключових показників результативності, ефективності та якості службової діяльності начальника відділу управління персоналом Державної архівної служби України ОСОБА_1 від 22 листопада 2018 року, остання на виконання Доручення Голови Державної архівної служби України від 20 листопада 2018 року №01.1/1/85 відзвітувала щодо виконання завдань, ключових показників результативності, ефективності та якості службової діяльності, погоджених Головою Укрдержархіву від 06 лютого 2018 року.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії висновку щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» та «В» стосовно позивача від 30 листопада 2018 року, затвердженого наказом Укрдержархіву від 12 грудня 2018 року №К/1-268, позивачу виставлено бал за виконання пункту 1 Завдання, терміни виконання зазначені: лютий, березень, червень, липень, жовтень - 2; за виконання пункту 2 Завдання виставлено 2 бали, термін виконання - лютий-жовтень; за виконання пункту 3 Завдання - 2 бали, термін виконання - лютий - жовтень 2018 року. Середній бал позивачу виставлено - 2 бали.

В результатах оцінювання зазначено, що під час виконання ключових показників позивач проявляла низьку ініціативність та самостійність для досягнення якісних результатів. Потребувала високої міри контролю з боку керівництва, суттєвого коригування документів та дійових обов`язків. До виконання завдань підходила формально. Дані показники не задовольняють досягненню якісних результатів та забезпечення на належному рівні виконання посадових обов`язків, у зв`язку з чим дано негативний висновок щодо результатів оцінювання.

Крім того, суд зазначає, що наказом від 12 грудня 2018 року №К/1-168, окрім затвердження негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності позивача, було доручено провести повторне оцінювання результатів службової діяльності останньої до 15 березня 2019 року.

10 грудня 2018 року позивач ознайомилась із Завданням, ключовими показниками результативності, ефективності та якості службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної службовця категорії «Б» або «В» від 06 грудня 2018 року (далі по тексту - Завдання 1), в якому також були визначені завдання, показники та строки, виконання.

Відповідно до пункту 1 Завдання 1 передбачено «Забезпечення підвищення ефективності виконання функцій і завдань з питань управління персоналом в Укрдержархіві», ключовими показниками результативності, ефективності та якості визначено «проаналізовано функції і завдання Укрдержархіву, визначені Положенням про Укрдержархів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №870, та структуру Укрдержархіву; визначено заходи, здійснення яких необхідно для забезпечення належного виконання повноважень посадовими особами Укрдержархіву та ефективного прийняття управлінських рішень; розроблено організаційно-розпорядчі документи, які спрямовані на попередження виникнення подій, що можуть негативно впливати на виконання функцій і завдань з питань управління персоналом в Укрдержархіві». Термін виконання зазначено - березень 2019 року.

Пунктом 2 Завдання 1 передбачено «удосконалення методів контролю за виконавською дисципліною», ключовими показниками результативності, ефективності та якості визначено «проаналізовано фактичний стан виконання документів; внесено пропозиції з питань удосконалення організації здійснення контролю за виконанням документів; визначено заходи, спрямовані на заміщення виконавської дисципліни». Строк виконання завдання - березень 2019 року.

Згідно з пунктом 3 Завдання 1 завданням зазначено «створення умов для забезпечення захисту персональних даних працівників Укрдержархіву відповідно до вимог, визначених Законом України «Про захист персональних даних», ключовими показниками результативності, ефективності та якості визначено «проаналізовано процеси обробки персональних даних в Укрдержархіві; визначено структурні підрозділи Укрдержархіву, що здійснюють обробку персональних даних та мету, з якою обробляються персональні дані; розроблено та затверджено Порядок обробки персональних даних в Державній архівній службі України; розроблено, погоджено і затверджено в установленому порядку відповідні зміни до положень про структурні підрозділи та посадових інструкцій працівників, що здійснюють обробку персональних даних; проведено навчання з працівниками Укрдержархіву, діяльність яких пов`язана з використанням персональних даних; проведено навчання з працівниками Укрдержархіву, діяльність яких пов`язана з використанням персональних даних». Термін виконання завдання - березень 2019 року.

У відповідності до пункту 4 Завдання 1 завданням визначено «планування організації військово-облікової роботи в Укрдержархіві на 2019 рік», ключовими показниками результативності, ефективності та якості визначено: «складено та затверджено план роботи з військового обліку та бронювання військовозобов`язаних і призовників на 2019 рік; складено та затверджено графік звіряння облікових даних особових карток призовників і військовозобов`язаних з їх військово-обліковими документами на 2019 рік». Термін виконання завдання - грудня 2018 року.

Як свідчить допис під Завданням 1, позивач ознайомилась з ним із зауваженнями, оскільки це Завдання 1 визначено без її участі «всупереч п. 29 постанови КМУ від 14.03.2018 №185».

Наказом від 25 грудня 2018 року №К/1-40 визначено проведення повторного оцінювання результатів службової діяльності позивача, з кінцевим строком його проведення, зокрема, проведення оціночної співбесіди - 13 березня 2019 року та ознайомлення з його результатами - до 14 березня 2019 року.

22 січня 2019 року позивач звернулась до Голови Державної архівної служби України з доповідною запискою, в якій зазначила обставини, які унеможливлюють виконання завдання та її службових обов`язків, а також просила припинити умисне, систематичне, тривале психологічне насилля проти неї та забезпечити належні умови праці, не допускати порушення її прав і свобод, поважати її особистість, честь, гідність, дбати про її ділову репутацію та репутацію Укрдержархіву, не допускати вчинків несправедливого і нешанобливого ставлення до неї, забезпечити можливість належно здійснювати службові обов`язки щодо виконання завдань і функцій, встановлених Положенням про відділ управління персоналом та іншими нормативно-правовими актами.

Як вбачається з наданої суду копії наказу Державної архівної служби України від 05 березня 2019 року №К/1-48 позивача звільнено з посади начальника відділу управління персоналом 06 березня 2019 року в порядку переведення для подальшої роботи в Державній інспекції енергетичного нагляду України.

Суд також зазначає, що в матеріалах справи міститься копія наказу Державної архівної служби України №к/2-258 від 03 грудня 2018 року про наданням позивачу невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпустки тривалістю 1 календарний день 03 грудня 2018 року.

Незгода позивача із висновками за результатами первинного оцінювання службової діяльності позивача та завданням 1 стали підставою для її звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях регулює Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Закон України від 10 грудня 2015 року №889-VIII).

Підстави, порядок проведення щорічного оцінювання службової діяльності державного службовця категорії «Б», а також процедура оскарження його результатів, визначаються Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року 889-VIII, Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Типового порядку проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців» від 23 серпня 2017 року №640, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14 березня 2018 року №185 (далі про тексту - Типовий порядок), Методичними рекомендаціями «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо визначення ключових показників результативності, ефективності та якості службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В», затвердженими наказом Національного агентства України з питань державної служби від 27 листопада 2017 року №237 (далі по тексту - Методичні рекомендації).

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII, державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з частини 2 статті 5 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII, відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 44 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII визначено:

Результати службової діяльності державних службовців щороку підлягають оцінюванню для визначення якості виконання поставлених завдань, а також з метою прийняття рішення щодо преміювання, планування їхньої кар`єри, виявлення потреби у професійному навчанні (частина 1).

Оцінювання результатів службової діяльності проводиться на підставі показників результативності, ефективності та якості, визначених з урахуванням посадових обов`язків державного службовця, а також дотримання ним правил етичної поведінки та вимог законодавства у сфері запобігання корупції (частина 2).

Оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В», здійснюється безпосереднім керівником державного службовця та керівником самостійного структурного підрозділу. Оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорії «А», здійснюється суб`єктом призначення (частина 3).

Державного службовця ознайомлюють з результатами оцінювання його службової діяльності під підпис протягом трьох календарних днів після проведення оцінювання. Висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності затверджується наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення (частина 4).

За результатами оцінювання службової діяльності державного службовця йому виставляється негативна, позитивна або відмінна оцінка з її обґрунтуванням (частина 5).

У разі отримання державним службовцем негативної оцінки не раніше ніж через три місяці проводиться повторне оцінювання результатів його службової діяльності (частина 6).

Висновок, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання службової діяльності, може бути оскаржений державним службовцем у порядку, визначеному статтею 11 цього Закону (частина 7).

Державний службовець має право висловити зауваження щодо оцінювання результатів його службової діяльності, які долучаються до його особової справи (частина 8).

Отримання державним службовцем відмінної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності є підставою для його преміювання та переважного просування по державній службі відповідно до цього Закону (частина 9).

У разі отримання державним службовцем двох підряд негативних оцінок за результатами оцінювання службової діяльності такий державний службовець звільняється із служби відповідно до пункту 3 частини першої статті 87 цього Закону (частина 10).

Типовий порядок проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців затверджується Кабінетом Міністрів України (частина 11).

Відповідно до пункту 4 Типового порядку учасниками оцінювання є: державний службовець; особа, яка визначає завдання і ключові показники результативності, ефективності та якості службової діяльності (далі - ключові показники) та готує пропозиції щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «А»; безпосередній керівник державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В»; керівник самостійного структурного підрозділу (у разі наявності), в якому працює державний службовець, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В»; суб`єкт призначення; служба управління персоналом.

Пунктом 7 Типового порядку передбачено, що про проведення оцінювання суб`єктом призначення приймається наказ (розпорядження), у якому зазначається: список державних службовців, оцінювання яких проводиться; строк проведення оцінювання; доручення, необхідні для організаційного забезпечення проведення оцінювання державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В» (за потреби).

Згідно пункту 8 Типового порядку оцінювання проводиться на підставі ключових показників, визначених з урахуванням посадових обов`язків державного службовця, а також дотримання ним загальних правил етичної поведінки та вимог законодавства у сфері запобігання корупції.

Приписами пункту 10 Типового порядку визначено, що оцінювання проводиться поетапно: визначення та перегляд завдань і ключових показників; оціночна співбесіда (крім випадків, передбачених цим Типовим порядком); визначення результатів оцінювання та їх затвердження.

Нормами пунктів 12,13 Типового порядку передбачено, що державному службовцю встановлюється від двох до п`яти завдань на період, що підлягає оцінюванню. Державний службовець: бере участь у визначенні своїх завдань і ключових показників, а також у їх періодичному перегляді; ознайомлюється з визначеними завданнями і ключовими показниками; аналізує виконання визначених завдань і ключових показників; ознайомлюється з результатами оцінювання.

Абзацом 1 пункту 28 Типового порядку визначено, що завдання і ключові показники повинні відображати кінцевий результат, на досягнення якого спрямовано службову діяльність державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В», вимірюватися в кількісному та/або якісному вираженні.

Абзацом 8 пункту 29 Типового порядку визначено, що завдання і ключові показники після їх обговорення з державним службовцем визначаються такими особами: державним службовцям, які займають інші посади державної служби категорій «Б» і «В», - безпосереднім керівником за погодженням з керівником самостійного структурного підрозділу (за наявності).

Згідно пункту 30 Типового порядку завдання і ключові показники визначаються з урахуванням стратегічних документів державного та/або регіонального рівня, річного плану роботи державного органу, завдань, функцій та обов`язків, визначених у положенні про державний орган, положенні про відповідний структурний підрозділ, посадовій інструкції.

У разі внесення змін до зазначених документів завдання і ключові показники можуть переглядатися щокварталу у порядку, передбаченому пунктами 28 і 29 цього Типового порядку.

Особа, яка визначає завдання і ключові показники державному службовцю, проводить моніторинг їх виконання.

У відповідності до пункту 32 Типового порядку оціночна співбесіда проводиться безпосереднім керівником та керівником самостійного структурного підрозділу (за наявності) на основі пояснень державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», про виконання завдань і ключових показників або його письмового звіту, що подається у довільній формі. Під час оціночної співбесіди визначаються потреби у професійному навчанні та розглядаються пропозиції щодо завдань і ключових показників на наступний період.

У разі коли у визначений строк проведення оцінювання державний службовець, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», відсутній на роботі, оцінювання проводиться безпосереднім керівником та керівником самостійного структурного підрозділу (за наявності) без оціночної співбесіди в установлений строк або у разі відсутності у зв`язку з відрядженням або відпусткою такого державного службовця за його заявою оціночна співбесіда та визначення результатів оцінювання проводяться раніше.

Нормами пункту 33 Типового порядку передбачено, що державний службовець, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», зазначає результати своєї діяльності у висновку щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», за формою згідно з додатком 7 в частині опису досягнутих результатів у розрізі кожного визначеного завдання та строку його фактичного виконання.

За результатами оцінювання виставляється негативна, позитивна або відмінна оцінка з її обґрунтуванням на основі розрахунку середнього бала за виконання кожного визначеного завдання і досягнення ключових показників, що виставляється з урахуванням критеріїв виставлення балів згідно з додатком 4.

Безпосередній керівник ознайомлює відповідного державного службовця з такими результатами у порядку, визначеному Законом України «Про державну службу», після цього передає службі управління персоналом висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», з підписом керівника структурного підрозділу та відміткою про ознайомлення відповідного державного службовця.

У разі неможливості ознайомлення державного службовця з результатами оцінювання у зв`язку з його відсутністю безпосередній керівник передає службі управління персоналом висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», для ознайомлення такого державного службовця у строк, визначений законом.

Згідно пункту 34 Типового порядку результати оцінювання затверджуються суб`єктом призначення.

Відповідно до пункту 37 Типового порядку у разі отримання державним службовцем негативної оцінки не раніше ніж через три місяці проводиться повторне оцінювання відповідно до цього Типового порядку.

Нормами пунктів 39, 40 Типового порядку визначено, що нові завдання і ключові показники для державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», визначаються відповідно до пунктів 28-30 цього Типового порядку протягом п`яти робочих днів з дня ознайомлення такого державного службовця з висновком щодо результатів оцінювання його службової діяльності, що містить негативну оцінку.

Строк виконання нових завдань і ключових показників повинен встановлюватися залежно від визначеної дати повторного оцінювання, але не менше трьох місяців, а зміст таких завдань і ключових показників повинен відповідати встановленому строку.

Згідно з пунктом 41 Типового порядку висновок щодо результатів оцінювання з негативною оцінкою може бути оскаржений державним службовцем.

Пунктом 42 Типового порядку передбачено, що оскарження результатів оцінювання державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В», здійснюється відповідно до статті 11 Закону України «Про державну службу».

У скарзі державним службовцем зазначаються зауваження до балів за виконання того чи іншого завдання та наводяться факти, які спростовують критерії, що відповідають згаданому балу.

Згідно з пунктом 43 Типового порядку висновок щодо результатів оцінювання окремого державного службовця скасовується суб`єктом призначення або судом.

Не підлягає скасуванню висновок щодо результатів оцінювання, якщо допущені процедурні порушення, які не впливають на результати оцінювання.

Додатком 4 до Типового порядку визначено критерії виставлення балів за результатами оцінювання.

Оцінка у 0 бали виставляється коли завдання не виконане або в роботі порушено вимоги законодавства у сфері запобігання корупції.

Оцінка в 1 бал виставляється коли завдання виконане частково, результати не можуть бути використані через необхідність суттєвого доопрацювання, до виконання завдання державний службовець підійшов формально, чим нівелював практичну цінність отриманого результату, або завдання виконане з демонстрацією неспроможності одночасного забезпечення на належному рівні і своєчасного виконання посадових обов`язків, або в роботі порушено вимоги правил етичної поведінки, або процес досягнення результату чи сам результат мав негативний відгук з боку користувачів, споживачів, співвиконавців, керівництва тощо.

Оцінка у 2 бали виставляється у тому разі, якщо завдання виконане, але з порушенням строку виконання чи/або із залученням до виконання завдання допомоги інших (під час виконання роботи державний службовець потребував надання зразків документів, допомоги у виробленні алгоритму роботи, аналізі нормативно-правових актів, суттєвому коригуванні проектів документів, проявляв низьку ініціативність, самостійність, недостатність знання нормативно-правових актів, вимог до підготовки службових документів, потребував нагадувань і високої міри контролю з боку керівника тощо).

Оцінка у 3 бали виставляється у випадку, коли завдання виконане своєчасно, результат якого повною мірою можна використати у роботі. Робота проводилась ефективно з дотриманням правил етичної поведінки.

Оцінка у 4 бали виставляється коли завдання виконане своєчасно (завчасно), результат високої якості, його досягнуто з високим ступенем самостійності (за необхідності командної роботи), ініціативності, робота проводилась ефективно, з дотриманням правил етичної поведінки. Під час виконання завдання державним службовцем вносилися пропозиції щодо інших документів або їх удосконалення.

Відповідно до пункту 4 Розділу І Методичних рекомендацій термін «завдання державного службовця» вживається у такому значенні наперед визначений, запланований для виконання обсяг робіт (діяльності) протягом певного періоду з очікуваним досягненням мети, результатів у межах посадових обов`язків (функцій) державного службовця;

Термін «ключовий показник» - це сукупність вимірюваних кількісних та/або якісних індикаторів (параметрів), які дозволяють оцінити прогрес у виконанні державним службовцем визначених для нього завдань. Цей показник застосовується в процесі оцінювання результатів службової діяльності державних службовців.

Згідно пунктів 1, 2 розділу ІІ Методичних рекомендацій завдання та ключові показники доцільно визначати індивідуально для кожного державного службовця. При цьому варто брати до уваги, що на відміну від функції, яка може здійснюватися державним службовцем постійно, виконання завдання має завершуватися досягненням конкретного результату, визначеної мети. Вимір ступеня виконання завдання (досягнення поставленої мети) рекомендується здійснювати за допомогою ключових показників.

Кожне завдання державного службовця рекомендується безпосередньо пов`язувати із стратегічними цілями, пріоритетними завданнями структурного підрозділу та в цілому державного органу, в якому працює державний службовець, з урахуванням обов`язків, прав, повноважень, відповідальності, що покладаються на державного службовця визначених у його посадовій інструкції, а також у положенні про відповідний структурний підрозділ, положенні про державний орган.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Методичних рекомендацій завдання і ключові показники доцільно вимірювати в кількісному та/або якісному вираженні, відображаючи кінцевий результат, на досягнення якого спрямовано службову діяльність державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В».

Згідно пункту 2 розділу ІІІ Методичних рекомендацій відповідно до пункту 12 Типового порядку кожному державному службовцю встановлюється від трьох до п`яти завдань на період, що підлягає оцінюванню.

При визначенні кількості таких завдань рекомендовано враховувати: зміст, кількість пріоритетних завдань визначених для структурного

підрозділу, в якому працює державний службовець;

обов`язки, права, повноваження, відповідальність, що покладені на державного службовця;

період, який працює на відповідній посаді державний службовець;

зміст роботи, яку виконує державний службовець, окремі повноваження (функції) можуть бути або ідентичними для декількох державних службовців, або перетинатися.

Завдання кожного державного службовця рекомендується пов`язувати із пріоритетами структурного підрозділу та стратегією/пріоритетами діяльності відповідного державного органу.

Додатком 4 до Методичних рекомендацій визначено смарт-критерії, яким мають відповідати ключові показники, зокрема:

- показник має бути конкретним. Формулювання показника має розумітися однозначно та мінімізувати можливість суб`єктивного широкого тлумачення;

- показник має піддаватися вимірюванню. Вимір здійснюється в кількісному та/або якісному вираженні. При цьому зазначається бажане (очікуване) значення показника. При використанні кількісного виміру зазначається одиниця виміру;

- показник має бути реалістичним та досяжним з точки зору наявності необхідних компетенції та ресурсів (часових, фінансових, людських, інформаційних і т.п.), які наявні в розпорядженні структурного підрозділу;

- показник має бути релевантним, тобто відповідати повноваженням (компетенції) державного службовця. Досягнення такого показника має призводити до виконання завдання в цілому;

- встановлення граничної (кінцевої) дати (періоду) досягнення показника.

Так, оскаржуючи висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» та «В», затверджений наказом Укрдержархіву від 12 грудня 2018 року №К/1-268, позивач наголошує на тому, що нею належним чином виконувались всі завдання, зазначені у «Завданнях, ключових показниках результативності, ефективності та якості службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» та «В», погоджені Головою Укрдержархіву 06 лютого 2018 року».

В той же час, суд наголошує на тому, що відповідач не заперечував проти виконання позивачем визначених завдань, проте, останній наголосив на тому, що під час їх виконання позивач проявляла низьку ініціативність та самостійність для досягнення якісних результатів. Потребувала високої міри контролю з боку керівництва, суттєвого коригування документів та дійових обов`язків. До виконання завдань підходила формально. Дані показники не задовольняють досягнення якісних результатів та забезпечення на належному рівні виконання посадових обов`язків, у зв`язку з чим й було надано негативний висновок щодо результатів оцінювання.

Тобто, відповідачем не оспорюється сам факт виконання ключових показників позивачем, визначених у Завданні, але з урахуванням додатку №4 Типового порядку (критерії встановлення балів) та Методичних рекомендацій, відповідачем за їх виконання виставлено бал - 2, що є негативною оцінкою та, як наслідок, надано негативний висновок щодо результатів оцінювання.

Суд зауважує, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими остання обґрунтовує свої позовні вимоги в частині оскарження висновку, тобто, не спростовано тверджень відповідача щодо виконання ключових показників з низькою ініціативністю та самостійністю, наявності потреби у постійному контролі позивача з боку керівництва та суттєвого коригування документів та дійових обов`язків.

Більш того, суд зазначає, що позивачем також не доведено, а судом не встановлено, що безпосереднім керівником позивача під час оціночної бесіди не було обговорено усі завдання та ключові показники, зазначені у Завданні, як стверджує про це позивач у своїй позовній заяві.

До того ж суд наголошує, що процедурні порушення, на які посилається позивач у своїй позовній заяві, відповідно до пункту 43 Типового порядку, не є підставою для скасування висновку щодо результатів оцінювання позивача.

При цьому, суд звертає особливу увагу й на те, що окрім посилань на такі порушення у самій позовній заяві, позивачем на підтвердження цих обставин взагалі не надано жодних доказів, як і не надано пояснень щодо неможливості надання таких доказів або клопотання про їх витребування від відповідача, що, в свою чергу, також дозволяє суду дійти висновку про безпідставність тверджень позивача в цій частині.

Стосовно посилань позивача щодо її перебування у період з 03 грудня по 07 грудня 2018 року у щорічній основній оплачуваній відпустці, суд зазначає, що матеріалами справи вказаний факт не підтверджується. Натомість, відповідачем до відзиву на позовну заяву надано належним чином завірену копію наказу від 03 грудня 2018 року про надання позивачу відпустки тривалістю 01 календарний день - 03 грудня 2018 року.

В частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування Завдання 1, суд зазначає наступне.

Так, позивач, обґрунтовуючи ці позовні вимоги, посилається на те, що це Завдання визначено без її участі, зазначаючи при цьому, що вона перебувала у щорічній черговій оплачуваній відпустці у період з 03 по 07 грудня 2018 року, тобто в період, коли вказані Завдання були затверджені Головою Укрдержархіву, але, як вже було зазначено судом, такі твердження позивача не підтверджені матеріалами справи та спростовані відповідачем належним та допустимим доказом, зокрема, наказом про надання відпустки тривалістю в 01 календарний день - 03 грудня 2018 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, а судом не встановлено порушення з боку відповідача пунктів 13, 29 Типового порядку.

Стосовно незгоди позивача з пунктами Завдання 1, суд також вважає їх необґрунтованими з огляду на те, що позивачем взагалі не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження, зокрема, не надано доказів:

- аналізу функцій і завдань Укрдержархіву, визначених Положенням про Укрдержархів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України в липні-серпні 2018 року;

- надання проекту нової структури;

- надання пропозицій щодо внесення змін до розподілу функціональних повноважень (обов`язків) між Головою Укрдержархіву, першим заступником та заступником Голови;

- відсутності компетенції позивача у виконання завдання щодо удосконалення методів контролю за виконавською дисципліною та щодо створення умов для забезпечення захисту персональних даних працівників Укрдержархіву відповідно до вимог, визначених Законом України «Про захист персональних даних» (належним чином завіреної копії посадової інструкції).

Щодо строків виконання пункту 4 Завдання 1 «Планування організації військово-облікової роботи в Укрдержархіві на 2019 рік» (грудень 2018 року), суд зазначає, що матеріалами не підтверджено, а судом не встановлено неможливості такого планування у грудні 2018 року у зв`язку з надмірним або навантаженням, або великим обсягом аналізу документів, які необхідні для такого планування, тому, заперечення позивача щодо визначених строків виконання цього пункту Завдання 1 також є необґрунтованими.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач не проходила повторного оцінювання, у зв`язку з її звільненням з займаної посади начальника відділу управління персоналом Державної архівної служби України з 06 березня 2019 року за переведенням на підставі наказу від 05 березня 2019 року №к/1-48, що, в свою чергу, дозволяє суду дійти висновку про те, що вказані Завдання 1 жодним чином не порушили прав та свобод позивача, як і не встановили для неї будь-яких негативних наслідків.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та, відповідно, відсутність правових підстав для їх задоволення.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Зважаючи, що у задоволенні позову відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної архівної служби України (03110, місто Київ, вулиця Солом`янська, будинок 24, ) про визнання протиправними та скасування висновку та завдання - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко