Справа № 640/2221/20
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2020-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2020 року м. Київ № 640/2221/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Добрянської Я.І., розглянувши в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лугань» (вул. Госпітальна, буд. 12-Д, м. Київ, 01901 )

до Головного управління Державної податкової служби України у м.Києві (вул.Шолуденка 33/19,Київ 116,04116, )

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ,-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Лугань» (далі - позивач) з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі - відповідач), у якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 16 січня 2020 року № 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток за податковими зобов`язаннями на суму 22 579 033 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 5 644 758 грн.; від 16 січня 2020 року № 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 20 732 098 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 5 183 024 грн.; від 16 січня 2020 року № 2, яким встановлено завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 73 002 627 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 21 020,00грн. (двадцять одна тисяча двадцять гривень 00 коп.).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Лугань» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 30.09.2018, валютного законодавства за період з 01.01.2015 по 30.09.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 30.09.2018 та іншого законодавства. Відповідна перевірка тривала з 31.01.2019 по 05.11.2019.

За результатами перевірки було складено Акт про результати документальної планової виїзної перевірки № 154/26-15-05-02-03/34479348, який датовано 12.11.2019 та виписано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 16 січня 2020 року № 2, від 16 січня 2020 року №2, від 16 січня 2020 року № 2.

ТОВ «Лугань» не погоджується з податковими повідомленнями-рішенням від 16 січня 2020 року № 2, від 16 січня 2020 року № 2, від 16 січня 2020 року № 2, оскільки вважає, що контролюючим органом неправильно проаналізовано господарські операції, висновки, викладені в Акті перевірки та у відповіді на заперечення, є необгрунтованими, безпідставними та такими, що не відповідають положенням чинного законодавства, а податкові повідомлення-рішення є такими, що порушують права та інтереси Позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.02.2020р. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання на 25 лютого 2020 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.02.2020р. закрито підготовче засідання та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 23.03.2020 року.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач не погоджується з позовними вимогами та вважає їх безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач у відповіді на відзив не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві та зазначає, що відповідач жодних аргументів або доказів, які могли б підтвердити правові підстави зроблених донарахувань не надав.

Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві на підставі направлень від 31.01.2019 №124/26-15-14-02-03, №198/26-15-14-06-05, №183/26-15-42-08, від 01.02.2019 №127/26-15-14-02-03, від 07.02.2019 №2306/26-15-14-09-01, виданих ГУ ДФС у м. Києві, від 30.10.2019 №313/26-15-05-06-05, виданого ГУ ДПС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Лугань» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 30.09.2018, валютного законодавства за період з 01.01.2015 по 30.09.2018 , єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 30.09.2018 та іншого законодавства. Відповідна перевірка проводилась з 31.01.2019 по 05.11.2019.

За результатами перевірки було складено Акт про результати документальної планової виїзної перевірки № 154/26-15-05-02-03/34479348 від 12.11.2019 (надалі - Акт перевірки), в якому встановлено наступні порушення позивачем:

1) пп. 14.1.3, 14.1.36, 14.1.138 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1, 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України, Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000р. №92 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 травня 2000р. за №288/4509, Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 879 від 02.09.2014 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 жовтня 2014р. за № 1365/26142, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 22 579 086 грн., в т.ч. за 2016 на 5 506 083 грн., за 2017 на 9 656 437 грн., за III кв. 2018 на 7 416 513 грн.;

2) п. 188.1 ст. 188, абзац г) пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 32 839 791 грн., в т.ч. за квітень 2016 на 5 502 332 грн., червень 2016 на 239 255 грн., липень 2016 на 297 136 грн., серпень 2016 на 2 744 830 грн., вересень 2016 на 1 101313 грн., жовтень 2016 на 1848142 грн., листопад 2016 на 374 685 грн., грудень 2016 на 1 109249 грн., січень 2017 на 1108779 грн., лютий 2017 на 983228 грн., березень 2017 на 876808 грн., квітень 2017 на 915975 грн., травень 2017 на 932595 грн., червень 2017 на 924793 грн., липень 2017 на 924791 грн., серпень 2017 на 924793 грн., вересень 2017 на 918128 грн., жовтень 2017 на 924771 грн., листопад 2017 на 925878 грн., грудень 2017 на 928922грн., січень 2018 на 825952 грн., лютий 2018 на 925952 грн., березень 2018 на 925952 грн., квітень 2018 на 925952 грн., травень 2018 на 925952 грн., червень 2018 на 925952 грн., липень 2018 на 925952 грн., серпень 2018 на 925952 грн., вересень 2018 на 925952 грн. та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 декларації) за вересень 2018 на 73 002 627 грн.;

3) пп.141.4.2 п.141.4 ст.141 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасно сплачено до бюджету податок на прибуток іноземних юридичних осіб у розмірі 58 898 грн.

Не погоджуючись з висновками, які містяться в Акті №154/26-15-05-02-03/34479348 від 12.11.2019, позивач 26.12.2019 звернувся із запереченням за вих.№20 на названий акт до Головного управління ДПС у м. Києві.

За результатами розгляду заперечення позивача від 26.12.2019р., відповідач 13.01.2020 року за вих. №К5033/10/26-15-05-02-03 залишив без задоволення заперечення, а висновки Акта №154/26-15-05-02-03/34479348 від 12.11.2019 - без змін.

На підставі вказаного Акту №154/26-15-05-02-03/34479348 від 12.11.2019 відповідачем було прийнято податкові повідомлення-рішення від 16 січня 2020 року №2, від 16 січня 2020 року № 2, від 16 січня 2020 року № 2.

Відповідно до розрахунку сум податкового зобов`язання та штрафних санкцій податкових повідомлень-рішень:

1) від 16 січня 2020 року №2 - позивачем занижено податок на прибуток на загальну суму 22 579 033,00 грн., в т.ч. за 2016 рік на 5 506 083,00 грн., за 2017 рік на 9 656437,00 грн., за ІІІ кв. 2019 на 7 416 513 грн. та нараховано штрафні санкції на суму 5 644 758,00 грн.

2) від 16 січня 2020 року № 2 - позивачем занижено податок на додану вартість на суму 20 732 098,00 грн. та нараховано штрафні санкції на суму 5 183 024,00 грн.

3) від 16 січня 2020 року № 2 - позивачем завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 декларації) за вересень 2018 на 73 002 627 грн.

Позивач, не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд керується положеннями чинного законодавства, що діяло на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року N 2755-VI (далі ПК України) він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Так, відповідно до п. 86.3 ст. 86 Податкового кодексу України, акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку.

Застосування посадовими особами контролюючих органів при оформленні результатів документальних перевірок платників податків - юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, постійних представництв та представництв нерезидентів дотримання законодавства з питань державної митної справи, про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи регулюється Порядком оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року N 727 (далі - Порядок № 727).

Згідно з п. 2 розділу V Порядку №727, акт (довідка) документальної перевірки складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку.

Як вбачається із матеріалів справи, Акт №154/26-15-05-02-03/34479348 від 12.11.2019 не підписаний трьома з шести посадових осіб, які проводили перевірку, а саме: головним державним ревізором-інспектором К.А. Гаврилишин, головним державним ревізором-інспектором В.А. Оголь, головним державним ревізором-інспектором О.Г. Мурга.

Однак, на порушення пункту 1 розділу III Порядку N 727, акт перевірки не підписаний ревізорами В.А. Оголь, та О.Г. Мурга. Замість їхніх підписів зроблено відмітку, що «станом на 12.11.2019 звільнений». Однак, відповідач жодних доказів щодо звільнених вказаних осіб суду не надав та в матеріалах справи не міститься.

Також суд керується правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 по справі №810/1438/17, відповідно до якого відсутність підпису в акті перевірки навіть однієї з осіб, яка здійснювала перевірку, є порушенням пункту 2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року № 727, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2015 року за № 1300/27745. Верховний Суд зазначає, що акт перевірки, отриманий в результаті документальної виїзної перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками незаконної перевірки на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.

Аналогічна правова позиція також викладена в постанові Верховного суду від 03.12.2019 по справі № 1440/1965/18: «Судами попередніх інстанцій встановлено, що в акті від 11 травня 2018року №1040/14- 29-14-07/39154207складеному за наслідками перевірки ТОВ фірми "Металбудсервіс" відсутній підпис посадової особи, яка була зазначена у вступній частині акту та проводила перевірку дотримання позивачем вимог податкового законодавства, зокрема, підпис головного державного ревізора-інспектора відділу позапланових перевірок ризикових платників управління аудиту ГУ ДФС у Миколаївській області Яцків Н.О. та наявна відмітка про перебування її у відпустці на час складення даного акта.

Отже, за таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що акт перевірки від 11 травня 2018 року № 1040/14-29-14-07/39154207, на підставі якого були прийняті оскароюувані податкові повідомлення-рішення у даному випадку, є недопустимим доказом. Відсутність підпису посадової особи контролюючого органу у Акті перевірки, яка її проводила, робить такий акт нечинним, а тому останній не може слугувати підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень щодо нарахування платнику податків податкових зобов`язань, а отже позовні вимоги щодо скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є обґрунтованими та підлягають задоволенню».

Відтак, суд приходить до висновку, що акт перевірки №154/26-15-05-02-03/34479348 від 12.11.2019, на підставі якого було прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення у даному випадку, є недопустимим доказом. Відсутність підписів посадових осіб контролюючого органу у Акті перевірки, які її проводили, робить такий акт нечинним, а тому останній не може слугувати підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень щодо нарахування платнику податків податкових зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 826/16217/17, від 27.02.2018 у справі № 813/2451/17 та у справі №813/2451/17, від 04.09.2018 у справі № 826/14101/16, а також у справі № 400/605/19.

Щодо донарахування податку на прибуток відповідно до податково повідомлення-рішення від 16 січня 2020 року №2 суд зазначає наступне.

Згідно з податковим повідомленням-рішенням № 2 відповідачем повідомлено позивача, що на підставі Акта перевірки встановлено порушення пп. 14.1.3, 14.1.36, 14.1.138 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1. ст. 44 ПКУ, Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 № 92, Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 879 від 02.09.2014, та застосовано штрафні (фінансові) санкції (нараховано пеню) на підставі пункту 123.1 ст. 123 ПКУ.

У зв`язку з чим згідно з пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п. 57.3 ст. 57, п. 58.1 ст. 58, п. 86.1 ст. 86 та п. 123.1 ст. 123 ПКУ, позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток на суму 28 223 791 грн. 00 коп., в тому числі за податковими зобов`язаннями на суму 22 579 033 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 5 644 758 грн.

Порушення, які призвели до вказаних донарахувань, на думку відповідача полягають в завищенні собівартості на суму амортизації основних засобів, місцезнаходження та наявність яких не можливо встановити, на загальну суму 134 251 376,00 грн.

Обґрунтовуючи такий висновок, відповідач зазначає, що позивачем до перевірки не надано документи, які підтверджують право власності на основні засоби, а також не проведення позивачем інвентаризації основних засобів.

Із матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що основні засоби були передані Товариством з обмеженою відповідальністю «Луганськобленерго» до статутного капіталу позивача згідно з актом приймання-передачі майна в статутний капітал від 06.04.2016, невід`ємною частиною якого є додатки з переліком майна, складеного на виконання рішення загальних зборів учасників ТОВ «Лугань» стосовно формування статутного капіталу ТОВ «Лугань» (протокол від 05.04.2016), на підставі чого відбувся перехід права власності на основні засоби від ТОВ «Луганськобленерго» до ТОВ «Лугань» (а.с.94, т.1).

Крім того, суд бере до уваги ту обставину, що рішенням Господарського суду Луганської області від 17.10.2017 року у справі №913/653/17 визнано з 06.04.2016 року за позивачем право власності на майно, внесене ТОВ «Луганськобленерго» у статутний капітал ТОВ «Лугань».

Відтак, право власності позивача на зазначені основні засоби підтверджено належними доказами та були надані для дослідження відповідачу під час перевірки.

При цьому, з питання визначення місцезнаходження відповідного майна з боку посадових осіб відповідача жодних запитів до позивача не надходило. Посадові особи не надавали уповноваженим особам Позивача вимогу про проведення інвентаризації, як не було такої вимоги надіслано поштою, як це передбачено абз. 2 пп. 11 п.3 розділу III Порядку № 727. Посилання в Акті на відмову від отримання вимоги про проведення інвентаризації є безпідставним, оскільки у відповідний день (04.11.2019 р.) за податковою адресою підприємства не було уповноважених осіб - директор ТОВ «Лугань» у цей день перебувала з 31.10.2019р. по 05.11.2019 року у відрядженні, що підтверджується наказом від 23.10.2019 №1, протилежного відповідачем до суду не надано.

Водночас, відповідно до п. 12 Порядку подання фінансової звітності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2000 № 419, підприємства, які з дати початку тимчасової окупації мали місцезнаходження на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, території проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, або структурні підрозділи (відокремлене майно) яких розташовані на таких територіях, проводять інвентаризацію у разі можливості безпечного та безперешкодного доступу уповноважених осіб до активів, первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку, в яких відображені зобов`язання та власний капітал підприємств.

У річній фінансовій звітності інформація про активи, до яких неможливо забезпечити безпечний та безперешкодний доступ, та зобов`язання і власний капітал, які не можуть бути документально підтверджені у зв`язку з відсутністю доступу до відповідних первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку, відображається за даними бухгалтерського обліку.

Зазначені підприємства зобов`язані провести інвентаризацію станом на перше число місяця, що настає за місяцем, в якому з`явилася можливість доступу до активів, первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку, та відобразити результати інвентаризації у бухгалтерському обліку відповідного звітного періоду.

Крім того, п. 8 Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 02.09.2014 № 879 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 30.10.2014 за № 1365/26142, визначає - підприємства, що знаходяться на тимчасово окупованій території та/або на території проведення антитерористичної операції (або їх структурні підрозділи (відокремлене майно) перебувають на зазначених територіях), проводять інвентаризацію у випадках, обов`язкових для її проведення, тоді, коли стане можливим забезпечити безпечний та безперешкодний доступ уповноважених осіб до активів, первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку, в яких відображені зобов`язання та власний капітал цих підприємств. Зазначені підприємства зобов`язані провести інвентаризацію станом на 01 число місяця, що настає за місяцем, у якому зникли перешкоди доступу до активів, первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку, та відобразити результати інвентаризації в бухгалтерському обліку відповідного звітного періоду.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що місцезнаходження майна на території проведення антитерористичної операції та неможливість у зв`язку з цим проведення інвентаризації таких активів підтверджується Сертифікатом № 3100-19-0373 про форс-мажорні обставини, виданим Торгово-Промисловою Палатою України 26.12.2019 року.

Також, із матеріалів справи вбачається також, що основні засоби, що були передані до статутного капіталу позивача згідно з протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Лугань» від 05.04.2016 та Актом приймання-передачі майна у статутний капітал ТОВ «Лугань» від 06.04.2016 одразу після їх внесення до статутного капіталу Позивача були передані в оренду ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» () згідно з Договором оренди № У-154-16 від 06.04.2016, про що в цей же день сторонами договору підписано відповідний акт прийому-передачі об`єкта оренди.

Згідно з пп. 14.1.36. п. 14.1 ст. 14 ПКУ, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами

Відповідно до пп. 14.1.97 п. 14.1 ст. 14 ПКУ, оперативна оренда - господарська операція фізичної або юридичної особи, що передбачає передачу орендарю основного фонду, придбаного або виготовленого орендодавцем, на умовах інших, ніж ті, що передбачаються фінансовим лізингом (орендою).

За інформацією, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності ТОВ «Лугань» є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (КВЕД 68.20), що підтверджується витягом з ЄДР від 17.12.2019.

Також, в розділі 3.1.1.2 Акту перевірки посадовими особами Відповідача зазначається, що перевіркою відображених у рядку 01 декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку», показників за період з 01.01.2015 по 30.09.2018 встановлено, що на формування цих показників мало вплив надання в оренду власних та орендованих приміщень (основний орендар - ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» (код 31443937). При цьому, не було встановлено заниження або завищення вказаних показників.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що посадовим особам відповідача під час перевірки було надано всі необхідні документи, що підтверджують використання основних засобів у господарській діяльності позивача та отримання позивачем доходу від оренди вказаних основних засобів. Факти, що підтверджують таке використання відображені в самому Акті перевірки (п. 3.1.1.2).

У зв`язку з вищезазначеним, формування позивачем витрат за рахунок амортизації нарахованої на об`єкти операційної оренди, і витрат на утримання таких об`єктів здійснювалось у відповідності до вимог чинного законодавства.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 16.01.2020 року №2 та №2 суд зазначає наступне.

На підставі Акту перевірки від 12.11.2019 року №154/26-15-05-02-03/34479348 відповідачем встановлено порушення п. 188.1 ст. 188, абз. г) пункту 198.5 ст. 198 ПКУ та застосовано штрафні (фінансові) санкції (нараховано пеню) на підставі пункту 123.1 ст. 123 ПКУ.

У зв`язку з чим згідно з пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п. 57.3 ст. 57, п. 58.1 ст. 58, п. 86.7 та п. 86.8 ст. 86, п. 123.1 ст. 123 ПКУ, відповідачем виписано податкове повідомлення-рішення №2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 25 915 122 грн. 00 коп., в тому числі за податковими зобов`язаннями на суму 20 732 098 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 5 183 024 грн.

Згідно з ППР № 2, відповідачем повідомлено позивача, що згідно з п. 54.3 ст. 54, п. 58.1 ст. 58 ПКУ, відповідно до статей 20, 77, 82 ПКУ та на підставі вказаного Акту перевірки встановлено порушення п. 188.1 ст. 188, абз. г) пункту 198.5 ст. 198 ПКУ та встановлено факт завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на суму 73 002 627 грн.

Вказані ППР № 2 та ППР № 2 прийняті п. 2 розділу IV Акту перевірки, згідно з яким перевіркою встановлено порушення ТОВ «Лугань» п. 188.1 ст. 181, абз. г)п. 198.5 ст. 198 ПКУ, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 32 839 791 грн., у т.ч. за квітень 2016 на 5 502 332 грн., червень 2016 на 239 255 грн., липень 2016 на 297 136 грн., серпень 2016 на 2 744 830 грн., вересень 2016 на 1 101313 грн., жовтень 2016 на 1848142 грн., листопад 2016 на 374 685 грн., грудень2016 на 1 109249 грн., січень 2017 на 1108779 грн., лютий 2017 на 983228 грн., березень 2017 на 876808 грн., квітень 2017 на 915975 грн., травень 2017 на 932595 грн., червень 2017 на 924793 грн., липень 2017 на 924791 грн., серпень 2017 на 924793 грн., вересень 2017 на 918128 грн., жовтень 2017 на 924771 грн., листопад 2017 на 925878 грн., грудень 2017 на 928922грн., січень 2018 на 825952 грн., лютий 2018 на 925952 грн., березень 2018 на 925952 грн., квітень 2018 на 925952 грн., травень 2018 на 925952 грн., червень 2018 на 925952 грн., липень 2018 на 925952 грн., серпень 2018 на 925952 грн., вересень 2018 на 925952 грн. та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 декларації) за вересень 2018 на 73 002 627 гривень.

Зазначений висновок посадових осіб відповідача ґрунтується на тому, що основні засоби, які були передані до статутного капіталу позивача згідно з протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Лугань» від 05.04.2016 та Актом приймання- передачі майна у статутний капітал ТОВ «Лугань» від 06.04.2016, призначалися для їх використання в операціях, що не є господарською діяльністю.

Суд зазначає, що згідно з пп. "а" і "б" п. 185.1 ст. 185 ПКУ, об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів/послуг, місце постачання яких відповідно до ст. 186 ПКУ, розташоване на митній території України.

У свою чергу, постачання товарів - це будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 ПКУ).

Згідно з ч. 1 ст. 115 Цивільного кодексу України, господарське товариство, якому учасники товариства передали майно як вклад у статутний капітал, є власником такого майна. Тобто, товариство отримує основні засоби у власність в обмін на його корпоративні права, що повністю підпадає під визначення «постачання товарів», встановлене пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 ПКУ.

Порядок формування податкового кредиту встановлений ст. 198 ПКУ.

Згідно з пп. б) п. 198.1 ст. 198 ПКУ, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПКУ, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПКУ, податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, якщо внесок до статутного капіталу здійснюється учасником - платником ПДВ, то такий платник ПДВ на дату передачі права на майно емітенту нараховує податкові зобов`язання з ПДВ та виписує і реєструє податкову накладну, яка для емітента буде підставою для відображення податкового кредиту за такою операцією. Отже, на підставі виданої ТОВ «Луганськобленерго» податкової накладної згідно вказаних норм податкового законодавства ТОВ «Лугань» отримало право на податковий кредит.

Зазначений висновок підтверджується постановою Луганського окружного адміністративного суду від 13.02.2017 та ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 19.05.2017 у справі № 812/1271/15, залишених без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.09.2017.

Пункт 198.5 ст. 198 ПКУ, який на думку посадових осіб відповідача начебто порушений позивачем, зобов`язує платника податку нарахувати податкові зобов`язання, виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПКУ, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені ПКУ для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі, якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Основні засоби, що були передані 06.04.2016 ТОВ «Луганськобленерго» за Актом приймання-передачі майна у статутний капітал ТОВ «Лугань» одразу після їх внесення до статутного капіталу позивача були передані в оренду ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» згідно з Договором оренди № У-154-16 від 06.04.2016, про що сторонами договору підписано відповідний акт прийому-передачі об`єкта оренди.

Згідно з пп. 14.1.36. п. 14.1 ст. 14 ПКУ, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пп.14.1.97 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України оперетивна оренда - господарська операція фізичної або юридичної особи, що передбачає передачу орендарю основного фонду, придбаного або виготовленого орендодавцем, на умовах інших, ніж ті, що передбачаються фінансовим лізингом (орендою).

Судом встановлено, що пунктом 4.2 Статуту позивача (редакція від 05.04.2016 та 03.04.2017) основним видим господарської діяльності позивача є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, що підтверджується випискою з ЄДРПОУ від 16.02.2015 року, витягом з ЄДР від 17.12.2019 року та змістом вказаного вище Акту перевірки.

Твердження відповідача про те, що перебування основних засобів на неконтрольованій українською владою території свідчить про неможливість їх використання в операціях, які є господарською діяльністю ТОВ «Лугань» являється помилковим, оскільки спростовується наявністю договору оренди цих основних засобів.

Крім того, ТОВ «Лугань», як орендодавець вказаного майна, використовувало основні засоби в рамках такого виду господарської діяльності як оренда та отримувало доходи від такого використання, які були належним чином задекларовані.

Така правова позиція підтверджується судовою практикою в подібній категорії спорів. Зокрема, згідно з постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.08.2017 по справі № 826/18853/16, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2017, відповідно до якої: «Сам по собі факт знаходження основних засобів та інших активів Позивача на території України, де проводиться АТО, жодним чином не дає права стверджувати про початок використання таких активів не в господарській діяльності. Те, що доступ до повітряно-розподільних комплексів, а також господарська діяльність позивача є утрудненими з підстав, незалежних від позивача (через проведення АТО), не дає підстав контролюючому органу стверджувати про порушення норм податкового законодавства та необхідність нарахування податкових зобов 'язань ПДВ на ціну раніше придбаного обладнання. Факт перебування станом на 2016 р. активів позивача на території України, де проводиться АТО, не дає жодного права відповідачу стверджувати про початок використання придбаних товарів в операціях, що не є господарською діяльністю позивача».

Із матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, позивачем було проведено коригування фінансових показників з податку на додану вартість за період з 01 липня 2017 року по 31 грудня 2018 року, підставою для якого було підписання 28.11.2019 між ТОВ «Лугань» та ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» угоди про врегулювання заборгованості до договору оренди № У-154-16 від 06.04.2016. Згідно відповідної угоди сторони домовились звільнити ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» від плати за користування майном за період з 01 липня 2017 року по 31 грудня 2018 року у розмірі 100 006 920,00 грн. На підставі вказаної угоди ТОВ «Лугань» 29.11.2019, тобто вже після проведення перевірки і після спливу встановленого законодавством строку складання Акту перевірки та надання його позивачу, було подано уточнюючі розрахунки податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок, довідки про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2) та розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту (Д5) за період: липень - грудень 2017 року, січень - грудень 2018 року, а також відкориговану фінансову звітність за період з 01 липня 2017 року по 31 грудня 2018 року.

Згідно з поданими уточнюючими розрахунками та відкоригованою фінансовою звітністю були змінені наступні показники: по податку на додану вартість зменшено податкові зобов`язання на суму 16 667 820 грн. та збільшено залишок від`ємного значення на суму 16 667 820 грн.; по податку на прибуток зменшено доходи в розмірі 100 006 920 грн. з ПДВ та зменшено витрати (амортизаційні відрахування) в розмірі 80 631 378 грн.

У зв`язку з чим показники, які були використані Відповідачем у розрахунках сум податкового зобов`язання та штрафних санкцій до ППР № 2, ППР №2 та ППР №2, не відповідають показникам задекларованим позивачем у звітності з податку на прибуток та податку на додану вартість.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпункт 4.1.4 п. 4.1. ст. 4 Податкового кодексу України встановлює презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно- правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 16 січня 2020 року № 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток за податковими зобов`язаннями на суму 22 579 033 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 5 644 758 грн.; від 16 січня 2020 року № 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 20 732 098 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 5 183 024 грн.; від 16 січня 2020 року № 2, яким встановлено завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 73 002 627 грн..

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача за поданим адміністративним позовом є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, то судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень

Отже, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби України у м.Києві (вул.Шолуденка 33/19,Київ 116,04116, ) підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 21020,00 грн.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 242 - 246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Лугань" (вул. Госпітальна, буд. 12-Д, м. Київ, 01901 ) - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 16 січня 2020 року № 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток за податковими зобов`язаннями на суму 22 579 033 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 5 644 758 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 16 січня 2020 року № 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 20 732 098 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 5 183 024 грн.

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 16 січня 2020 року № 2, яким встановлено завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 73 002 627 грн..

5. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лугань" (вул. Госпітальна, буд. 12-Д, м. Київ, 01901 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби України у м.Києві (вул.Шолуденка 33/19,Київ 116,04116, ) понесені ним судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 21020,00 грн. (двадцять одна тисяча двадцять гривень 00 коп.).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська