Справа № 280/6481/19
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2020-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 серпня 2020 року м. Дніпросправа № 280/6481/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.02.2020 р. (суддя Новікова І.В.) в справі № 280/6481/19 за позовом Головного управління ДПС у Запорізькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Земіт» про накладення арешту на кошти на інші цінності,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Запорізькій області звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Земіт» про накладення арешту на кошти на інші цінності, що знаходяться в Державній казначейській службі України, а саме на електронний рахунок № НОМЕР_1 (електронний адміністративний податок), про накладення арешту на кошти та інші цінності відповідача, що знаходяться в банках: банківський рахунок № НОМЕР_2 (валюта рахунку 980 - українська гривня) у AT «ПУМБ»; банківський рахунок № НОМЕР_2 (валюта рахунку 840 - долар США) у AT «ПУМБ»; банківський рахунок № НОМЕР_2 (валюта рахунку 978 - євро) у AT «ПУМБ»; банківський рахунок № НОМЕР_3 (валюта рахунку 980 - українська гривня) у AT «ПКМБ»; банківський рахунок № НОМЕР_4 (валюта рахунку 980 - українська гривня) у Запорізькому регіональному управлінні AT КБ «ПриватБанк»; банківський рахунок № НОМЕР_5 (валюта рахунку 978 - євро) у Запорізькому регіональному управлінні AT КБ «ПриватБанк»; банківський рахунок № НОМЕР_6 (валюта рахунку 840 - долар США) у Запорізькому регіональному управлінні AT КБ «ПриватБанк»; банківський рахунок № НОМЕР_7 (валюта рахунку 980 - українська гривня) у Запорізькому регіональному управлінні AT КБ «ПриватБанк»; банківський рахунок № НОМЕР_8 (валюта рахунку 643 - російський рубль) у Запорізькому регіональному управлінні AT КБ «ПриватБанк»; банківський рахунок № НОМЕР_9 (валюта рахунку 980 - українська гривня) у АТ «Альфа-Банк» у м. Києві; банківський рахунок № НОМЕР_10 (валюта рахунку 980 - українська гривня) у АТ «Альфа-Банк» у м. Києві; банківський рахунок № НОМЕР_11 (валюта рахунку 980 - українська гривня) у АТ «ОТП Банк»; банківський рахунок № НОМЕР_12 (валюта рахунку 980 - українська гривня) у АТ «ОТП Банк».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач на час подання позовної заяви має податковий борг у загальній сумі 158 456,37 грн., а майна, за рахунок якого може бути погашений такий борг, позивач не має.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27.02.2020 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Доводи апелянта повторюють підстави позову. Апелянтом у спростування висновків суду першої інстанції не приведено будь-яких мотивів.

Учасники справи до судового засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, у зв`язку з чим відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

Судом відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи через перебування у черговій відпустці особи, що супроводжує розгляд справи, та визнана неявка представника позивача в судове засідання такою, що відбулась без поважних причин, оскільки позивачем не надано доказів перебування такої особи у відпустці, а також не надано доказів неможливості представлення інтересів позивача в судовому засіданні іншою особою з числа співробітників ГУ ДПС.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, будь-яке майно у відповідача відсутнє.

Крім того, згідно з витягом з інформаційної бази щодо транспортних засобів встановлено, що зареєстрованих автотранспортних засобів за відповідачем не виявлено.

Позивачем не подано доказів здійснення перевірки платника податків з питання наявності активів, їх складу та структури, що можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу, а також вжиття контролюючим органом заходів з метою погашення податкового боргу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недотримання контролюючим органом положень статті 94 Податкового кодексу України щодо прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків, яке має передувати зверненню до суду з цим позовом.

Суд визнає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ТОВ «Земіт» перебуває на обліку як платник податків, станом на кінець грудня 2019 р. має податковий борг в загальному розмірі 158 456,37 грн.

За відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Інформаційної бази щодо зареєстрованих транспортних засобів відсутня інформація про наявність у власності ТОВ «Земіт» транспортних засобів та нерухомого майна.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (тут і далі застосовується редакція, чинна на час виникнення спірних правовідносин) встановлено право контролюючого органу, яким є позивач, звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Тобто право на звернення до суду з позовом про накладення арешту на кошти виникає у податкового органу в разі одночасної наявності умов: наявність у платника податків податкового боргу та відсутність майна для його погашення.

Відповідно до пункту 94.1 статті 94 Податкового кодексу України адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Пунктом 94.2 статті 94 цього кодексу встановлено, що арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин:

94.2.1. платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі;

94.2.2. фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон;

94.2.3. платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу;

94.2.4. відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством;

94.2.5. відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов`язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам;

94.2.6. платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі;

94.2.7. платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу.

94.2.8. платник податків (його посадові особи або особи, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню) відмовляється від проведення відповідно до вимог цього Кодексу інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки).

За приписами пункту 94.4 статті 94 Податкового кодексу України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Звертаючись до суду з цим позовом, контролюючим органом не зазначено підстав, визначених пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу, для застосування арешту майна (коштів) платника податків.

За змістом пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається:

94.6.1. платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна;

94.6.2. іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Звільнення коштів з-під арешту банк або інша фінансова установа здійснює за рішенням суду.

Верховним Судом в постанові від 04.09.2018 р. в справі № 813/2018/17 висловлена наступна правова позиція, яка в силу частини 5 статті 242 КАС України має враховуватися судом: «… на законодавчому рівні, положеннями норм податкового законодавства розрізненні правові поняття щодо арешту майна та арешту на кошти, що знаходяться в банківських установах платника податків.

Не зважаючи на те, що кошти є також складовою майна платника податків, що складає загальний об`єкт, в той же час має свої особливості та різницю виникнення підстав для вчинення відповідних дій пов`язаних із встановленням певного виду обмеження щодо такого майна (коштів), у вигляді арешту, а також можливим порядком його застосування. Обидва види арешту розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів). В зв`язку з чим, має місце різна правова природа виникнення та регулювання цих предметів, які не можна вважати тотожними в межах спірних правовідносинах.

На користь такого висновку також свідчить пункту 7.3. розділу VII Порядку № 568, який встановлює, що для застосування арешту коштів на рахунку платника податків орган доходів і зборів подає до суду позовну заяву в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, у день прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Відтак, системний аналіз норм Податкового кодексу України та Порядку № 568 щодо особливостей застосування арешту коштів на рахунку платника податків дає підстави для висновку, що рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків має передувати зверненню податкового органу до суду із вимогами про застосування арешту коштів, а підстави, визначені пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, є передумовою саме для застосування адміністративного арешту майна податковим органом.

Більш того, до повноважень податкового органу законодавець відніс право цього суб`єкта владних повноважень звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу (підпункт 20.1.33 пункт 20.1 статті 20 Податкового кодексу України).

Правовий зміст та аналіз наведених норм матеріального права у їх взаємному зв`язку, свідчить про те, що законодавством чітко встановлена не тільки процесуальна можливість на звернення до суду з законодавчо визначеним предметом позову, що складає суть вимог, але ж і за наявністю підстав (умов), за яких існує правова можливість для задоволення таких вимог.».

На час виникнення спірних правовідносин процедуру застосування адміністративного арешту майна платника податків визначав та зараз визначає Порядок застосування адміністративного арешту майна платника податків, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 14.07.2017 р. № 632, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.08.2017 р. за № 948/30816, пунктами 1 та 3 розділу VII «Особливості застосування арешту коштів на рахунку платника податків» якого встановлено, що арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду у разі звернення контролюючого органу до суду.

Для застосування арешту коштів на рахунку платника податків контролюючий орган подає до суду позовну заяву в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, у день прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Враховуючи, що контролюючим органом не доведено факту прийняття рішення про застосування арешту майна платника податків, суд першої інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову про накладення арешту на кошти та інші цінності відповідача, що знаходяться у банках та Державній казначейській службі України.

Відсутність у відповідача іншого майна, на яке може бути накладено арешт, на що власно вказує позивач в позові та апеляційній скарзі, не впливає на суть правовідносин через недотримання саме контролюючим органам процедури, визначеної Податковим кодексом України та Порядком № 632, з огляду на відсутність рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.02.2020 р. в справі № 280/6481/19 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.02.2020 р. в справі № 280/6481/19 за позовом Головного управління ДПС у Запорізькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Земіт» про накладення арешту на кошти на інші цінності залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 17.08.2020 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17.08.2020 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко