Справа № 380/1685/20
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2020-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/1685/20 пров. № А/857/6333/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Пліша М.А.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року (прийняте в порядку спрощеного позовного провадження у м. Львові суддею Клименко О.М.; дата складення рішення у повному обсязі 05 травня 2020 року) в адміністративній справі № 380/1685/20 за позовом ОСОБА_1 до Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного про визнання протиправними дій, стягнення індексації грошового забезпечення,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив:

- визнати протиправними дії Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного у період з 08.02.2016 по 28.02.2018 у відношенні до нього щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення;

- стягнути з Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного на його користь індексацію його грошового забезпечення з 08.02.2016 по 28.02.2018 з урахуванням серпня 2013 року як базового місяця, у сумі 40 547,06 грн;

- стягнути з Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного на його користь понесені ним судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що до 18 жовтня 2018 року проходив службу у Національній академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного; остання займана посада - старший викладач кафедри ракетних військ і артилерії факультету ракетних військ і артилерії.

Оскільки відповідач не нараховував та не виплачував йому індексацію грошового забезпечення за період з лютого 2016 року по лютий 2018 року, 20 листопада 2019 року звернувся до відповідача із заявою про виплату йому такої індексації, проте отримав відмову, яка мотивована неможливістю виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України у січні 2016 року лютому 2018 року у межах наявного в Міністерства оборони України фінансового ресурсу; крім того, з 01 березня 2018 року підвищено розміри посадових окладів усіх категорій військовослужбовців, відтак, підстави для виплати йому індексації грошового забезпечення відсутні.

Вважаючи таку відмову протиправною, оскільки індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці та її проведення у зв`язку із зростанням споживчих цін та є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форм власності та виду юридичної особи, просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 08 лютого 2016 року по 28 лютого 2018 року.

Зобов`язано Національну академію сухопутних військ імені Петра Сагайдачного нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 08 лютого 2016 року по 28 лютого 2018 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного на користь ОСОБА_1 2000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Не погодившись із зазначеним рішенням в частині визнання протиправними дій Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 08 лютого 2016 року по 28 лютого 2018 року, його оскаржила Національна академія сухопутних військ імені Петра Сагайдачного, яка вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального та процесуального права. Тому просила рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що Національна академія сухопутних військ імені Петра Сагайдачного є бюджетною установою, утримується виключно за рахунок коштів Державного бюджету України, а у своїй діяльності керується також наказами і директивами Міноборони та начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил. Відповідно до пункту 14 Порядку № 1078 проведення індексації грошових доходів населення роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики, проте цей Порядок не передбачає механізм нарахування та виплати індексації за попередні періоди. Вказує, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 року лютому 2018 року у Міністерства оборони України не було.

Також позивач пропустив встановлений Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України) шестимісячний строк звернення до суду, оскільки він виключений зі списків особового складу академії та усіх видів забезпечення 18 жовтня 2018 року, а з цим адміністративним позовом до суду звернувся у лютому 2020 року. При цьому, жодних поважних причин пропуску строку звернення до суду позивачем не навів.

Відповідач вважає помилковими посилання позивача на частину другу статті 233 Кодексу законів про працю України в межах цих правовідносин щодо стягнення заробітної плати, оскільки відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який є спеціальним нормативно-правовим актом, військовослужбовці отримують не заробітну плату, а грошове забезпечення.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 проходив військову службу в Національній академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного; на час звільнення перебував на посаді старшого викладача кафедри ракетних військ і артилерії факультету ракетних військ і артилерії; військове звання - підполковник.

Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 22 вересня 2018 року № 428 позивач був звільнений в запас на підставі підпункту «к» (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 років з дати подовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

А наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного № 266 (по стройовій частині) від 18 жовтня 2018 року підполковника ОСОБА_1 , старшого викладача кафедри ракетних військ і артилерії факультету ракетних військ і артилерії Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного, було виключено зі списків особового складу Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного та усіх видів забезпечення.

На запит ОСОБА_1 від 20.11.2019 стосовно нарахування і виплати індексації грошового забезпечення за період з 08.02.2016 по 18.10.2018 начальник Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного листом від 25.11.2019 № 7134 повідомив, що відповідно до вимог телеграми ТВО директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 20.02.2016 № 248/3/9/1/108 та роз`яснень Міністерства соціальної політики України від 08.08.2017 № 13700/з та від 08.08.2017 № 78/0/66-17 за вищезазначений період індексація грошового забезпечення йому не проводилась. Зазначено, що для виплати індексації в січні 2016 року лютому 2018 року фінансового ресурсу в Міністерстві оборони України не було. Фінансування на виплату індексації не здійснювалося. Відповідно в Академії в цей період індексація грошового забезпечення не проводилась. Повідомлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з 01 березня 2018 року було підвищено розміри посадових окладів усіх категорій військовослужбовців. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення посадових окладів. Індексація грошового забезпечення провадиться, якщо величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 %. У зв`язку з тим, що величина індексу споживчих цін у квітні грудні 2018 року не перевищувала поріг індексації в розмірі 103 %, індексація грошового забезпечення за цей не проводилась. Також повідомлено, що базовими місяцями були лютий 2016 року та березень 2018 року.

Вважаючи дії відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення у період з 08 лютого 2016 року по 28 лютого 2018 року протиправними, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції покликався на те, що відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для непроведення індексації грошового забезпечення.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Щодо строку звернення до суду колегія суддів зазначає, що цей спір пов`язаний з порушенням законодавства про оплату праці, а саме невиплати індексації грошового забезпечення, то подання позову щодо її стягнення не обмежується будь-яким строком.

Зазначене відображене в частині другій статті 233 Кодексу законів про працю України, де визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком і в рішенні Конституційного суду України № 9-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року згідно із яким у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків їх виплати, як складових належної працівникові заробітної плати без обмеження будь-яким строком, незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Вказана позиція суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26 листопада 2019 року в справі № 340/184/19.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість доводів відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення з цим адміністративним позовом до суду, а тому такі доводи відхиляються судом, як безпідставні.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 (далі- Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Абзацом другим частини третьої статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон № 1282-XII) індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно із частиною першою статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статті 9 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено право громадян на соціальні гарантії. Відповідно до вказаної статті, Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Відповідно до статті 19 цього Закону державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України, який своєю постановою № 1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення.

Згідно пункту 6 цього Порядку виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Враховуючи наведене, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи в тому числі військовослужбовців, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації необхідно вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивачу з 08 лютого 2016 року по 28 лютого 2018 року не виплачувалась індексація його грошового забезпечення.

При цьому, як видно зі змісту листа начальника Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного від 25 листопада 2019 року № 7134, підставою для невиплати індексації грошового забезпечення позивача за вищевказаний період зазначено відсутність фінансового ресурсу в Міністерстві оборони України, у зв`язку з чим відповідач індексацію грошового забезпечення не проводив.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами суду першої інстанції в тому, що покликання відповідача на відсутність фінансових ресурсів для нарахування та виплати індексацій, що передбачено пунктом 6 статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та пунктом 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, є безпідставними, оскільки відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для не проведення індексації грошового забезпечення.

Наведене підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справах «Кечко проти України», «Ромашов проти України», «Шевченко проти України».

У пункті 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v.Croatia) зазначено, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Такі посилання відповідача порушують гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном, з огляду на те, що чинне правове положення передбачає індексацію грошового забезпечення, відтак, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в проведенні індексації, доки відповідні положення є чинними.

За таких підстав, суд першої інстанції вірно вважав, що бездіяльність відповідача, яка полягала в ненарахуванні та невиплаті позивачу індексації грошового забезпечення за вищевказаний період є протиправною.

Щодо посилань відповідача на телеграму ТВО директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 20.02.2016 № 248/3/9/1/108 та роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 08.08.2017 № 13700/з та від 08.08.2017 № 78/0/66-17 суд вважає такі посилання необґрунтованими, оскільки зазначені телеграма та роз`яснення не є нормативно-правовими актами, а відповідач має діяти відповідно до вимог закону, який має вищу юридичну силу.

Суд не враховує аргументи відповідача про те, що на час виключення позивача зі списків особового складу Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного з ним були проведені усі належні розрахунки, до проведення таких розрахунків він не заперечував щодо виключення його зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, про що свідчить поданий рапорт на ім`я начальника Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного, у якому наголошено про відсутність у позивача претензій до Міністерства оборони України та керівництва Національної академії, як на підставу для невиплати індексації грошового забезпечення, виходячи з такого.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Тобто, у випадку звільнення військовослужбовця з військової служби з ним має бути проведено повний розрахунок за всіма видами належного йому на день звільнення продовольчого, речового та грошового забезпечення.

Таким чином, оскільки, як вже було зазначено судом вище, грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону, а індексація є складовою частиною заробітної плати (грошового забезпечення), сам факт звільнення позивача з військової служби зобов`язував відповідача в силу вимог чинного законодавства провести з ним повний розрахунок, в тому числі й у частині виплати індексації його грошового забезпечення.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року в адміністративній справі № 380/1685/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
М. А. Пліш
Постанова складена у повному обсязі 19 серпня 2020 року.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду