Справа № 802/1623/16-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2020-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

21 серпня 2020 р. Справа № 802/1623/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 28.11.2016 року заяву позивача про відмову від адміністративного позову задоволено та закрито провадження у справі. Стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1102,42 грн., сплачений за звернення до адміністративного суду, відповідно до квитанції від 07.10.2016 року № 0.0.629701399.1, за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 2610,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 08.02.2017 року апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволено частково. Ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 28.11.2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії скасовано. Справу направлено до Вінницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 22.02.2017 року прийнято до свого провадження адміністративну справу № 802/1623/16-а та залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 15.03.2017 року заяву позивача про відмову від адміністративного позову задоволено та закрито провадження у справі. Стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1102,42 грн., сплачений за звернення до адміністративного суду, відповідно до квитанції від 07.10.2016 року № 0.0.629701399.1 за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 2610,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24.05.2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 15.03.2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Не погоджуючись із ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24.05.2017 року, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив її скасувати та направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

05.01.2018 року ОСОБА_1 подав заяву про видачу дубліката виконавчого листа у даній адміністративній справі.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.01.2019 року касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишено без задоволення, а ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24.05.2017 року без змін.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 01.07.2019 року позивачу видано дублікат виконавчого листа Вінницького окружного адміністративного суду від 08.06.2017 року № 802/1623/16-а про стягнення на його користь витрат на правову допомогу у розмірі 2610,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

06.08.2019 року Вінницьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 802/1623/16-а.

01.07.2020 року на адресу суду від представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшла заява про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Дана заява обґрунтовано тим, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не зареєстровано в Єдиному реєстрі розпорядників бюджетних коштів та одержувачів коштів, а тому у останнього відсутні законні підстави для виконання судового рішення в частині стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань.

Листом Вінницького окружного адміністративного суду № 802/1623/16-а/2160/20 від 12.06.2019 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомлено, що розгляд заяви буде здійснено відповідно до вимог статті 374 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), після закінчення терміну щорічної основної оплачуваної відпустки судді Чернюк Алли Юріївни.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 10.08.2020 року вказану заяву призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У судове засідання представники сторін не прибули, про дату, час та місце його проведення повідомлялись завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

За приписами частини третьої статті 374 КАС України суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути заяву про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у порядку письмового провадження. При цьому, згідно з частиною 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши заяву представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, та дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі статтею 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною першою, другою статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України, статті 17, частини п`ятої статті 19 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року № 3477-IV суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку у контексті тлумачення статті 6 Конвенції, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення. Так, у рішенні по справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece) від 19.03.1997 року, заява № 18357/91, Суд зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін.

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з положеннями статті 129-1 Конституції України.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту. Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

При цьому, суд зазначає, що оскільки відповідачем у даній справі є уповноважена особа, яка в силу приписів Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є працівником Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку, то понесені витрати на сплату судового збору стягнуто саме з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як суб`єкта владних повноважень.

Як вбачається зі змісту заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб посилається на відсутність у боржника обов`язку щодо його виконання, а також інші причини, що унеможливлюють виконання зобов`язання по відшкодуванню судових витрат, у розумінні статті 374 КАС України, у зв`язку з відсутністю у такого боржника бюджетних асигнувань.

Надаючи оцінку мотивам поданої заяви суд враховує, що згідно з частиною 1 статті 374 КАС України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково передбачені частиною другою вказаної статті, відповідно до якої суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Так, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України бюджетне асигнування це повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження.

Частиною першою статті 47 Бюджетного кодексу України передбачено, що відповідно до затвердженого розпису бюджету розпорядники бюджетних коштів одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів.

Згідно з пунктом 1.2 Порядку формування Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 22.12.2011 року № 1691 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.01.2012 року за № 33/20346), Єдиний реєстр розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів це автоматизована система збирання, накопичення, обліку та надання інформації про розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів.

Згідно відомостей з Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів вбачається, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не зареєстрований як одержувач бюджетних коштів, а тому Фонд не отримує бюджетні асигнування відповідно до положень чинного законодавства.

Відповідно до пункту 6.8 глави 6 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 05.07.2012 року № 2 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.09.2012 року за № 1581/12/21893), оплата витрат, пов`язаних зі здійсненням ліквідації, здійснюється позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат банку, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду. До цих витрат, зокрема, належать витрати на сплату судового збору.

За приписами пунктів 1.4, 1.7 глави 1 розділу VІ вказаного Положення підготовку проекту кошторису здійснює Фонд або уповноважена особа Фонду (у разі делегування відповідних повноважень) на підставі наявного у неплатоспроможного банку фінансування. Кошторис витрат банку, пов`язаних із здійсненням тимчасової адміністрації або ліквідації банку, затверджується виконавчою дирекцією Фонду.

При цьому, у відповідності до приписів пункту 9 частини першої статті 19 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" до джерел формування коштів Фонду належать, зокрема кошти з Державного бюджету України (у тому числі облігації внутрішньої державної позики).

Тобто, на законодавчому рівні встановлено певні особливості фінансування витрат Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Разом із тим, у межах даного спору Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виступає саме у якості суб`єкта владних повноважень, і КАС України при вирішенні питання розподілу судових витрат не передбачає врахування будь-яких особливостей фінансування суб`єктів владних повноважень, у зв`язку із чим сплачена позивачем сума судового збору підлягає стягненню в незалежності від наявності або відсутності бюджетних асигнувань.

Джерела фінансування не можуть бути підставою для позбавлення позивача, на користь якого вирішено спір, права на відшкодування понесених судових витрат у встановленому процесуальним законодавством порядку.

Вказана позиція суду узгоджується із правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 24.01.2019 року у справі № 826/23408/15.

Таким чином, у суду відсутні правові підстави для задоволення заяви Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки наявний обов`язок боржника щодо виконання виконавчого документа та відсутні інші причин для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись статтями 248, 256, 374 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволення заяви представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Чернюк Алла Юріївна