Справа № 120/2987/20-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2020-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 серпня 2020 р. Справа № 120/2987/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сала П.І.,

за участю

секретаря судового засідання Слюсар О.О.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки Гончара О.І.,

представника відповідача Крохмалюк І.П.,

розглянувши в м. Вінниці у відкритому судовому засіданні за правлами спрощеного позовного провадження клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

02.07.2020 поштою до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) до Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області (далі - Турчинська РДА, відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу Управління економіки Тульчинської РДА від 24.02.2020 № 9 "Про звільнення ОСОБА_1 ", поновлення позивачки на посаді адміністратора відділу надання адміністративних послуг Управління економіки Тульчинської РДА з 02.03.2020 та стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 9900,00 грн з проведенням необхідних відрахувань.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що наказом Управління економіки Тульчинської РДА від 24.02.2020 № 9 позивачку звільнено з посади адміністратора відділу надання адміністративних послуг Управління економіки Тульчинської РДА з 02.03.2020 на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", а саме у зв`язку з ліквідацією державного органу. Позивачка зазначає, що з моменту отримання попередження про майбутнє звільнення до моменту звільнення з посади відповідач не запропонував їй іншої рівнозначної посади, незважаючи на наявність вакантних посад. Крім того, на момент звільнення позивачка знаходилася у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років, а тому відповідач порушив визначені чинним законодавством соціальні гарантії для цієї категорії громадян. Також позивачка зазначає, що функції ліквідованого відділу надання адміністративних послуг Управління економіки Тульчинської РДА виконує новостворений відділ з питань надання адміністративних послуг та державної реєстрації Тульчинської РДА. Відтак, на думку позивачки, відбулася не ліквідація, а реорганізація відділу. Таким чином, позивачка вважає своє звільнення з роботи протиправним, а тому за захистом своїх порушених прав та інтересів звертається до суду.

В позовній заяві позивачка також заявила клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду. Клопотання обґрунтовується тим, що копію оскаржуваного наказу про звільнення з роботи позивачка отримала лише 13.05.2020, звернувшись до комунального підприємства "Тульчинський районний трудовий архів". Натомість відповідач не надав позивачці копію цього наказу ані під час звільнення, ані в подальшому на її письмову вимогу. Разом з тим, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року № 540-IX продовжено строк звернення до суду на час дії карантину. Відтак позивачка просить суд вирішити питання про поновлення їй строку звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 07.07.2020 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 . При цьому суд дійшов висновку про необхідність вирішення вищевказаного клопотання позивачки в судовому засіданні за участю сторін.

10.08.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує щодо можливості поновлення строку звернення до суду. Як зазначає відповідач, в силу положень ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який у даному випадку позивачкою пропущений без поважних причин. Так, позивачку звільнено з роботи наказом № 9 від 24.02.2020 і про його прийняття позивачка була повідомлена цього ж дня. Крім того, відповідний запис 28.02.2020 зроблено у трудовій книжці позивачки, яку вона отримала особисто. Також 02.03.2020 позивачці було нараховано та виплачено в повному обсязі вихідну допомогу при звільненні з державної служби і згідно з платіжною відомістю № 8 від 02.03.2020 позивачка особисто отримала ці кошти. Таким чином, позивачка достовірно знала про факт її звільнення з роботи, а тому мала можливість належним чином реалізувати своє право на оскарження наказу № 9 від 24.02.2020 у місячний строк. Водночас, на думку відповідача, позивачка безпідставно посилається на дію на території України карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України корона вірусу COVID-19". Адже протягом лютого-березня 2020 року на території Тульчинського району Вінницької області в штатному режимі працювали всі без виключення поштові відділення. Також в цей період позивачка не знаходилася на лікуванні у будь-яких закладах охорони здоров`я, не перебувала на лікарняному та не зверталась за будь-якою медичною допомогою. Крім того, позивачка мала безперешкодну можливість скористатися своїм правом на отримання безоплатної правової допомоги з метою оформлення позовної заяви. Таким чином, відповідач вважає, що з 24.02.2020 і включно до закінчення місячного строку звернення до суду, позивачка мала реальну змогу звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів, однак не зробила цього без поважних причин, що дає підстави для залишення позовної заяви без розгляду.

В судовому засіданні позивачка підтримала заявлене клопотання та просить суд його задовольнити.

Представник позивачки зазначив, що на його думку строк звернення до суду не пропущено, оскільки його необхідно обчислювати з дня отримання позивачкою наказу про звільнення, тобто з 13.05.2020. Водночас Законом № 540-IX строк звернення до суду продовжено на весь час дії карантину. Отже, подавши позовну заяву наприкінці червня 2020 року, позивачка не пропустила строк звернення до адміністративного суду. Втім, задля більшої впевненості, позивачка вирішила заявити клопотання про його поновлення.

Представник відповідача в судовому засіданні клопотання позивачки заперечила та вважає, що позивачка не навела поважних причин, які б унеможливлювали її своєчасне звернення до суду з цим позовом. При цьому представник відповідача зазначила, що в даному випадку строк звернення до суду слід обчислювати з дати звільнення з роботи, тобто з 02.03.2020. Щодо карантинних обмежень, то представник відповідача зауважила, що протягом встановленого законом місячного строку для оскарження наказу № 9 від 24.02.2020 у позивачки не існувало жодних об`єктивних перешкод для підготовки та подання до суду позовної заяви. Натомість позивачка злегковажила і, як наслідок, пропустила строк звернення до адміністративного суду.

Вирішуючи клопотання позивачки про поновлення строку звернення до суду, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас частиною п`ятою статті 122 КАС України визначено для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Предмет спору у цій справі стосується законності звільнення позивачки ОСОБА_1 з державної служби на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", з посади адміністратора відділу надання адміністративних послуг Управління економіки Тульчинської РДА.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Отже, ця справа пов`язана із звільненням особи з публічної служби і у справах цієї категорії для звернення до суду законом встановлено місячний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як видно з матеріалів справи, позовна заява здана позивачкою на пошту 25.06.2020, а надійшла до суду 02.07.2020 (вх.17723/20).

Отже, за правилами обчислення процесуальних строків днем звернення позивачки до суду вважається саме 25.06.2020.

Водночас в цілях обчислення строку звернення до суду з даним позовом визначальним є встановлення тієї обставини, коли саме позивачка дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав та інтересів у зв`язку з незаконним, на її думку, звільненням з державної (публічної) служби.

Для цього за аналогією закону (ч. 6 ст. 7 КАС України) суд застосовує положення статті 233 Кодексу законів про працю України "Строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів".

Так, частиною першою зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відтак, на переконання суду, перебіг місячного строку звернення до суду з позовом про поновлення на державній службі необхідно обчислювати або з дня вручення особі копії наказу про звільнення, або з дня видачі їй трудової книжки.

Судом встановлено, що копію наказу Управління економіки Тульчинської РДА від 24.02.2020 № 9 "Про звільнення ОСОБА_1 " позивачка фактично отримала лише 13.05.2020, звернувшись до комунального підприємства "Тульчинський районний трудовий архів". Цей факт підтверджується архівною копією зазначеної установи, доданою до позовної заяви.

Будь-яких доказів на спростування вказаної обставини відповідач не надав, хоча є суб`єктом владних повноважень та в силу вимог ч. 2 ст. 77 КАС України першочергово несе обов`язок доказування під час розгляду адміністративної справи.

Більше того, як видно з матеріалів справи, вже після звільнення з роботи, у заяві від 06.03.2020 позивачка просила відповідача надати їй копію наказу № 9 від 24.02.2020, однак цього не було зроблено.

Таким чином, за відсутності інших даних, суд вважає доведеним той факт, що копію оскаржуваного наказу позивачка отримала саме 13.05.2020.

Разом з тим, оглядом в судовому засіданні оригіналу трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 суд встановив, що трудова книжка була видана позивачці на руки 06.03.2020, про що на останній сторінці зроблено відповідний запис.

З огляду на викладене та враховуючи положення ст. 122 КАС України, ст. 233 КЗпП України, суд доходить висновку, що місячний строк звернення позивачки до суду з цим позовом слід обчислювати з 06.03.202020.

Водночас суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Останнім днем строку, який закінчується вказівкою на певний день, вважається цей день.

Отже, якщо законом встановлено певний строк для вчинення конкретної процесуальної дії, то особа може вчинити таку дію в будь-який день протягом цього строку.

У даному випадку, останнім днем звернення позивачки до суду з позовом щодо оскарження свого звільнення з публічної служби вважається 06.04.2020.

Поряд з цим, 02.04.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року № 540-IX. Пунктом 9 цього Закону розділ VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України доповнено пунктом 3 такого змісту:

"3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину".

Отже, з дня набрання чинності Законом № 540-IX, тобто з 02.04.2020, строки звернення до адміністративного суду автоматично продовжено на весь строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, до закінчення встановленого законом строку звернення позивачки до суду з цим позовом набув чинності Закон № 540-IX, яким цей строк продовжено (включно до 07.08.2020 - з урахуванням положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18 червня 2020 року № 731-IX).

За наведених обставин суд доходить висновку, що позивачка ОСОБА_1 не пропустила строк звернення до адміністративного суду, подавши позовну заяву 25.06.2020. Відповідно, немає підстав для вирішення питання про його поновлення.

Більше того, навіть якщо обчислювати строк звернення до суду з дня звільнення позивачки з роботи, тобто з 02.03.2020, на чому наполягає представник відповідача, то і в цьому випадку строк звернення до суду позивачка також не пропустила.

Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Прецедентна практика ЄСПЛ виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

ЄСПЛ акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких полягає в тому, щоб не допустити судовий процес у безладний рух.

Проте не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя має бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції").

В рішеннях від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Есколано Каваніллес проти Іспанії" ЄСПЛ зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог, що є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Враховуючи наведене та керуючись принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, суд при вирішенні питання про дотримання позивачкою строку звернення до суду усі сумніви щодо початку перебігу такого строку тлумачить на користь позивача та доходить висновку, що позивачка не пропустила строк звернення до суду з цим позовом. Отже, підстав для його поновлення немає, а тому у задоволенні клопотання позивачки належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 7, 72, 77, 79, 90, 121, 122, 248, 256, 294 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання позивачки ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду в адміністративній справі № 120/2987/20-а, оскільки такий строк не пропущено.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Ухвала в повному обсязі складена 21.08.2020.

Суддя Сало Павло Ігорович