Справа № 200/5112/20-а
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2020-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2020 р. Справа№200/5112/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Христофорова А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного з адміністративним позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просить суд:

- зобов`язати відповідача провести перерахунок пенсії позивача по інвалідності з урахуванням страхового стажу 673 місяці, з 20 лютого 2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 вересня 1999 року, на лікувально-консультативній комісії, позивачеві, у віці 3 років 9 місяців, була встановлена інвалідність строком до 08 вересня 2011 року. По досягненню позивачем 16-річного віку, йому 13 вересня 2011 року була підтверджена інвалідність до 08 вересня 2013 року, а по досягненню ним 18-річного віку, медико-соціальною експертною комісією, було підтверджено інвалідність ІІ групи з дитинства з 08 вересня 2013 року - довічно.

Разом з тим, при призначенні позивачеві пенсії по інвалідності, додатковий страховий стаж для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності, до досягнення позивачем віку передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року, відповідачем був розрахований починаючи з 13 вересня 2013 року, а не з часу встановлення позивачеві інвалідності - 01 вересня 1999 року, що призвело до заниження коефіцієнту страхового стажу.

Посилаючись на порушення його права на належне пенсійне забезпечення, наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У поданому до суду відзиві на позовну заяву, відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що позивач з 20 лютого 2015 року перебуває на обліку у Маріупольському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, як отримувач пенсії по інвалідності ІІ групи, відповідно до ст.ст. 30,33 Закону №1058-ІV, обчисленої у відповідності до ст.ст. 27,28 Закону №1058-ІV. Посилаючись на те, що згідно із актом огляду медико-соціальної експертної комісії від 14 жовтня 2013 року, серія: НОМЕР_1 , інвалідність ІІ групи позивачеві була встановлена з 13 вересня 2013 року, то додатковий страховий стаж позивача був розрахований саме з цієї дати, - до досягнення позивачем віку, передбаченого ст. 26 Закону №1058-ІV, у зв`язку із чим, будь-які порушення прав позивача з боку відповідача відсутні. Крім того, відповідачем зазначено про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 15 червня 2020 року провадження у справі було відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Заяв від учасників справи про поновлення/продовження процесуальних строків, для вчинення процесуальних дій, у відповідності до положень п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, до суду не надходило, отже, враховуючи, що позиція сторін стосовно предмета спору зрозуміла, та в матеріалах справи достатньо документів для розгляду справи по суті, з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу, суд проводить розгляд справи у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами. Саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів, участь учасників справи в судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, та сторонами не повідомлено причин, які безпосередньо перешкоджають розгляду даної справи за наявними у ній доказами.

При цьому суд враховує, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка ратифікована Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

З`ясовуючи те чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Сторонами не заперечується, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 20 травня 2015 року перебуває на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, та отримує пенсію по інвалідності (інвалід з дитинства), призначену на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV.

Згідно із копією Розпорядження Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 149662 від 13 березня 2015 року, позивачеві, як інваліду ІІ групи з дитинства, призначена пенсія по інвалідності, з урахуванням дати встановлення інвалідності - з 08 вересня 2013 року - довічно. Коефіцієнт стажу - 495 місяців; розмір пенсії - 90% пенсії за віком.

18 березня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії по інвалідності з урахуванням до страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності, період з дня встановлення інвалідності до досягнення віку передбаченого ч. 1 ст. 26 Закону №1058-ІV, починаючи з 01 вересня 1999 року, оскільки інвалідність позивачеві була встановлена саме з цього часу (а.с. 12).

Листом Маріупольського ОУ ПФУ Донецької області, від 30 квітня 2020 року № 276, позивачеві було повідомлено, що його звернення Управлінням було розглянуто у відповідності до Закону України «Про звернення громадян», за наслідками чого повідомлено, що пенсію позивачеві призначено та виплачується у відповідності до норм чинного законодавства, та роз`яснено право позивача, у разі незгоди з таким рішенням, оскаржити дій/бездіяльність ПФУ у вищому органі або суді (а.с. 14).

Згідно із копією медичного висновку № 35 Міської поліклініки № 1 м. Маріуполь, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 як на дитину (підлітка) інваліда з дитинства у віці до 16 років, - з 01 вересня 1999 року, позивачеві встановлено захворювання (патологічний стан): «стан після операції з приводу резекції лівої легені з приводу лімфогемангіоми 28.07.1999 р. додаток І», що відповідає розділу ІІІ пункту 8 ДН ІІ ст. - дійсний до 08 вересня 2011 року. Дата переогляду - 08 вересня 2011 року (а.с. 8).

Згідно із копією протоколу № 141 від 13 вересня 2011 року, зазначено про продовження позивачеві допомоги по інвалідності до 18 років (до 08 вересня 2013 року). Зазначено дату переогляду - липень 2013 року (а.с. 9-10).

Згідно із довідкою до акту огляду МСЕК, серія: 10 ААВ № 495732, за наслідками повторного огляду ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведеного 14 жовтня 2013 року, йому встановлена ІІ група інвалідності (з дитинства) - з 13 вересня 2013 року, - безстроково (а.с. 11).

З копії Розпорядження «Призначення пенсії» Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя, № 149662 від 03.02.2006 року, вбачається, що ОСОБА_2 , була призначена пенсія по інвалідності на дитину-інваліда з дитинства, ІНФОРМАЦІЯ_1 ; дата встановлення інвалідності - 01 вересня 1999 року. Період встановлення інвалідності - з 01 вересня 1999 року по 08 вересня 2011 року (а.с. 13).

Дослідивши спірні правовідносини та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За змістом п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 93 Закону № 1788-XII, соціальні пенсії призначаються і виплачуються непрацюючим громадянам, крім інвалідів з дитинства, при відсутності права на трудову пенсію: інвалідам I і II груп, у тому числі інвалідам з дитинства, а також інвалідам III групи; особам, які досягли віку: чоловіки - 60 років, жінки - 55 років; дітям - у разі втрати годувальника (пункт "а" статті 37); дітям-інвалідам віком до 16 років.

Перелік медичних показань, що дають право на одержання соціальної пенсії на дітей-інвалідів віком до 16 років, визначається в порядку, встановлюваному Кабінетом Міністрів України.

Слід зазначити, що ч. 1 статті 5 Закону № 1058-IV передбачено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичуваної системи пенсійного страхування (ч. 2 ст. 5 Закону № 1058-IV).

Відповідно до ст. 9 Закону 1058-IV, в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія по інвалідності.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 30 цього Закону, пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Статтею 32 вказаного Закону встановлено страховий стаж, необхідний для призначення пенсії по інвалідності.

Частиною 1 ст. 33 Закону 1058-IV, пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах, серед іншого, особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону

Як зазначалось судом вище, позивач, з 20 травня 2015 року перебуває на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, та отримує пенсію по інвалідності (інвалід з дитинства), призначену на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV, як інваліду ІІ групи з дитинства, розмір пенсії - 90% пенсії за віком. Пенсія призначена, виходячи з дати встановлення інвалідності, як - 13 вересня 2013 року.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 34 Закону 1058-IV, пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Інвалідам, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, пенсії по інвалідності призначаються довічно. Повторний огляд цих інвалідів провадиться тільки за їх заявою.

Згідно із ст. 45 Закону 1058-IV, пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Частиною 1 ст. 47 Закону 1058-IV визначено, що у разі працевлаштування особи, якій призначено пенсію відповідно до ч. 2 ст. 33 цього Закону (крім випадків, коли особа досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону), у період роботи пенсія по інвалідності виплачується у розмірі, передбаченому ч. 1 ст. 33 цього Закону.

Пунктом 4-2 розд. XV «Прикінцеві положення» Закону 1058-IV визначено, що у період до 1 січня 2017 року особи, визнані особами з інвалідністю II групи, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, передбаченого абзацами другим - дванадцятим частини першої статті 32 цього Закону.

Приписом ч. 1 ст. 24 Закону 1058-IV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Згідно ст. 26 Закону 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Згідно ч. 1 ст. 31 Закону 1058-IV, залежно від ступеня втрати працездатності визначено три групи інвалідності. Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» № 2961-IV від 06 жовтня 2005 року, медико-соціальна експертиза повнолітніх осіб проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів.

Таким чином, суд зазначає, що час настання інвалідності, у випадку позивача, визначається медичними висновками на дитину (підлітка) інваліда з дитинства у віці до 16 років, а не органом медико-соціальної експертизи.

Враховуючи те, що позивач - особа з інвалідністю з дитинства, що підтверджується медичним висновком № 35 Міської поліклініки № 1 м. Маріуполь, виданим на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як на дитину (підлітка) інваліда з дитинства у віці до 16 років, - з 01 вересня 1999 року (а.с. 8), суд приходить до висновку, що вважати датою встановлення позивачеві інвалідності з 13 вересня 2013 року, як зазначено в довідці до акта огляду МСЕК, серія: 10 ААВ № 495732 від 14 жовтня 2013 року, є протиправним з огляду на положення вищезазначених норм права, з яких слідує, що датою встановлення інвалідності позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід вважати саме - 01 вересня 1999 року.

Виплата позивачеві пенсії по інвалідності обрахованої з урахуванням дати встановлення інвалідності - 13 вересня 2013 року, є протиправною, та такою, що порушує право позивача на отримання пенсійних виплат у належному розмірі.

Аналізуючи положення чинного законодавства України та докази, які містяться в матеріалах справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Частиною 5 ст. 45 Закону № 1058-IV, закріплено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок 22-1).

Згідно із пунктом 4.1. Порядку 22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Відповідно до 4.2 Порядку 22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Згідно із п. 4.3 Порядку 22-1, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу начальника управління щодо розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на перерахунок пенсії, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку, та саме звернення особи з такою заявою про перерахунок пенсії, із відповідними документами, відповідно до Порядку №22-1, і є підставою для розгляду органом, що призначає пенсію, питання про перерахунок пенсії.

У свою чергу, ПФУ, як орган державної влади, в силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Матеріали справи свідчать, що позивач, звернувся до відповідача із заявою, від 18 березня 2020 року, про перерахунок пенсії, в якій просив провести перерахунок раніше призначеної пенсії по інвалідності з урахуванням дня встановлення йому інвалідності - з 01 вересня 1999 року.

Зі змісту заяви вбачається, що вона не є заявою за формою відповідно до Додатку 3 до Порядку №22-1, разом з тим, містить необхідну інформацію, що передбачена і заявою встановленого зразка.

Натомість означену заяву позивача про перерахунок пенсії, було розглянуто та надано відповідь (лист від 30.04.2020 року №276) у порядку Закону України «Про звернення громадян», що суперечить Закону № 1058-ІV та Порядку № 22-1.

Рішення стосовно перерахунку пенсії позивача чи про відмову у такому, відповідачем не приймалося.

При цьому лист відповідача від 30.04.2020 року №276, містить лише загальну інформації стосовно раніше призначеної позивачеві пенсії по інвалідності, без надання будь-якої правової оцінки питанню перерахунку пенсії позивача та рішення з цього приводу.

Будь-яких посилань чи вимог щодо необхідності подання заявником додаткових документів, передбачених законодавством для перерахунку пенсії, лист відповідача не містить.

Отже, з наведеного суд доходить висновку, що фактично відмовивши позивачу в розгляді його заяви по суті, відповідач допустив надмірний формалізм та протиправну бездіяльність, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера/особи з інвалідністю (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій).

Вирішуючи даний спір судом враховується правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.11.2019 року у справі № 748/696/17.

З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що відповідач, як орган, що призначає пенсію, за результатами розгляду заяви позивача від 18 березня 2020 року, про перерахунок пенсії, керуючись Порядком № 22-1, зобов`язаний був, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для перерахунку пенсії, розглянути подані позивачем документи, або затребувати необхідні документи, та прийняти відповідне Рішення, разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що такого, відповідачем вчинено не було.

При цьому суд наголошує, що за змістом положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені виключно до компетенції та повноважень цього органу.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 5 КАС України).

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати "дискреційні повноваження", користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Разом з тим, належним способом захисту є повторний розгляд заяви позивача про перерахунок пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2018 року по справі №348/2160/15-а.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на встановлені у справі обставини та наведені норми чинного законодавства, якими регулюються спірні відносини, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про перерахунок пенсії, суд приходить до висновку, що належним та достатнім способом правового захисту у даному випадку є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 18 березня 2020 року, про перерахунок пенсії по інвалідності, у відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1, з урахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині рішення.

Враховуючи що позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, та звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду із даним позовом, підстави для розподілу судових витрат між сторонами відсутні.

Керуючись ст.ст. 2,5-14,19-22,72-78,94,132-143,159-165,241-247,255,295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, буд. 27-А, ) про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18 березня 2020 року, про перерахунок пенсії по інвалідності, у відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1, з урахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині рішення.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення складене у повному обсязі та підписане 17 серпня 2020 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.Б. Христофоров