Справа № 826/14379/17
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2020-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року
м. Київ
справа № 826/14379/17
адміністративне провадження № К/9901/64470/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого Шишова О.О.,
суддів: Дашутіна І.В., Яковенка М.М.
розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Головного військово-медичного клінічного центру Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року (постановлену в складі колегії суддів: головуючого судді Вівдиченко Т.Р., суддів: Беспалова О.О., Безименної Н.В.),
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. ОСОБА_1 ( далі- позивач) звернулася до суду з позовом до Головного військово-медичного клінічного центру Державної прикордонної служби України (далі- відповідач), в якому просила:
1.1. - визнати протиправною бездіяльність військової частини 1465,00 грн. щодо невиплати компенсації втрат доходу, у зв`язку з утриманням суми податку на доходи фізичних осіб з грошової компенсації замість належного речового майна;
1.2.- зобов`язати виплатити позивачу вказану компенсацію в розмірі 7 050,34 грн.
ІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
2. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2018 року адміністративний задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (Головного медичного клінічного центру Державної прикордонної служби України) щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрат доходу в зв`язку із утриманням суми податку на доходи фізичних осіб з грошової компенсації замість належного речового майна. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 (Головного військово-медичного центру Державної прикордонної служби України) на користь ОСОБА_1 компенсацію втрат доходу у зв`язку із утриманням суми на доходи фізичних осіб з грошової компенсації замість належного майна в розмірі 7 050,34 грн. (сім тисяч п`ятдесят гривен 34 копійки).
3. Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 11 вересня 2018 року постанову суду першої інстанції скасував, провадження у справі закрив, посилаючись на статтю 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС; у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) та зазначив, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом у якому просив стягнути з Головного військово-медичного центру Державної прикордонної служби України невиплачені кошти, не оскаржуючи при цьому його дій чи бездіяльності, то справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. При цьому, судом взято до уваги висновки зі спірного питання Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 14-62цс18, від 13 червня 2018 р. №161/13250/15-ц; № 14-173цс18.
ІІI. Касаційне оскарження
4. Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, у жовтні 2018 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції й залишити у силі рішення суду першої інстанції.
4.1. Обґрунтовуючи касаційну скаргу позивач зазначила, що оскільки спірні правовідносини між позивачем та відповідачем виникли у зв`язку із проходженням мною публічної служби, звільненням із неї та через бездіяльність суб`єкта владних повноважень, такий спір підлягає розгляду і вирішенню в порядку адміністративного судочинства.
IV. Установлені судами фактичні обставини справи
5. ОСОБА_1 , підполковника медичної служби, старшого лікаря-експерта (лікар-терапевт) Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України 03.05.2017 р. Наказом Голови Державної прикордонної служби України № 436-ос було звільнено із вказаної посади з військової служби за пунктом Г (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості їх використання на службі) на підставі частини шостої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу. Наказом Держприкордонслужби від 05 травня 2017 року №447-ос позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
6. Довідку про вартість речового майна, що належить до видачі, видано відділенням речового забезпечення відділу матеріально-технічного забезпечення Головного центру 05 травня 2017 року.
7. Рапорт про виплату грошової компенсації позивача надійшов до Головного центру 10.05.2017 р.
8. Оскільки позивачем надано платіжні реквізити для перерахування коштів 18.05.2017 року, компенсацію втрат доходу, у зв`язку із утриманням суми податку на доходи осіб з грошової компенсації замість належного речового майна відповідачем не здійснено, у зв`язку із тим, що позивача вже було звільнено.
9. Позивачем направлено інформаційний запит до Начальника Головного військово-медичного клінічного центру Державної прикордонної служби України, щодо письмового повідомлення розміру її грошової компенсації, нарахованого на день звільнення за речове майно, суму податку на доходи фізичних осіб, утриманого військовою частиною НОМЕР_1 з грошової компенсації, та надати інформацію про те чи було військовою частиною НОМЕР_1 виплачено позивачці компенсацію втрат доходу у зв`язку із утриманням суми податку на доходи фізичних осіб з грошової компенсації замість належного їй речового майна.
10. 26.10.2017 року позивачем отримано лист № 11.1708, згідно якого, Головним військово-медичним клінічним центром зазначено, що, відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня року №1078, проведення індексації грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік. У зв`язку із вищезазначеним, нарахування індексації з 01.06.2015 року по час надання цієї відповіді (26.10.2017) не проводиться.
11. Тому позивачці здійснено нарахування грошової компенсації замість належного їй речового майна на день звільнення з військової служби в сумі 39 168,56 грн.
12. Відповідно до вимог Податкового кодексу України, відповідачем проведено наступні утримання: - податок з доходів фізичних осіб 18% в сумі 7 050,34 грн.; - військового збору 1,5% в сумі 587,53 грн.
13. Також, відповідачем зазначено, що на день виплати вказаної компенсації позивача було звільнено з військової служби, а зміни до п. 2 Порядку № 44 ( у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2017 року № 375) набрали чинності 06.06.2017 р.
14. Уважаючи порушенням своїх прав з боку відповідача та з метою їх відновлення позивач, звернулася за захистом до суду.
V. Позиція Верховного Суду
15. Згідно із частиною третьою статті 3 КАС у редакції Закону № 2147-VIII провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
16. Статтею 1 Конституції встановлено, що Україна проголошується правовою державою і, як будь-яка правова держава, гарантує захист прав і законних інтересів людини і громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя. Обов`язок держави забезпечувати право кожної людини на доступ до ефективних та справедливих послуг у сфері юстиції та правосуддя закріплені як основоположні принципи у Конституції України, національному законодавстві та її міжнародних зобов`язаннях, у тому числі міжнародних договорах, стороною яких є Україна.
17. У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.
18. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
19. Під правоздатністю пред`являти позови, вимагати відшкодування шкоди й домагатися рішення суду розуміється право подання позову до суду, який наділений повноваженнями розглядати питання фактів і прав, що стосуються конкретного спору, з метою постановлення рішення, що матиме обов`язкову силу (рішення ЄСПЛ від 23 червня 1981 року у справі «Ле Конт, Ван Левен і Де Мейєр проти Бельгії», заяви № 6878/75, 7238/75).
20. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
21. Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
22. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
23. 1 вересня 2005 року набрав чинності КАС, який визначив повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.
24. Акти, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, установлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої та другої статті 55 Конституції України. Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.
25. Конституційний Суд України у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 надав конституційне тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України. Так, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
26. Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.
27. Конституційний Суд України зазначив, що КАС регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.
28. Крім того, Конституційний Суд України у Рішенні від 25 листопада 1997 року № 6-зп сформулював правову позицію, за якою удосконалення законодавства в контексті статті 55 Конституції України має бути поступовою тенденцією, спрямованою на розширення судового захисту прав і свобод людини, зокрема судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень (пункт 2 мотивувальної частини). Ця правова позиція кореспондується з положеннями статті 13 Конвенції щодо ефективного засобу юридичного захисту від порушень, вчинених особами, які здійснюють свої офіційні повноваження.
29. Статтею 6 КАС(у редакції, чинній на час прийняття судових рішень) установлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
30. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 КАС (у редакції, чинній на час прийняття судових рішень) справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
31. Згідно із частиною першою статті 17 КАС (у редакції, що діяла на час звернення позивача до суду) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку з здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв`язку з публічним формуванням суб`єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.
32. За змістом пункту 2 частини другої зазначеної статті спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби віднесено до юрисдикції адміністративних судів.
33. У пункті 15 частини першої статті 3 КАС (у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року) було закріплено, що публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
34. Отже, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
35. Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
36. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
37. Зазначеними нормами права прямо передбачено, що військова служба є публічною службою.
38. Як убачається з установлених судами обставин, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, про стягнення грошової компенсації за неотримане речове майно за час проходження військової служби.
39. Наведене свідчить про те, що спір фактично виник між особою, яка проходила військову службу, та суб`єктом владних повноважень, а отже, є публічно-правовим.
40. Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного суду від 12 вересня 2018 року у справі №2-а-3097/2007, згідно яких Велика Палата Верховного суду відступила від висновків викладених зокрема у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 14-62цс18.
41. Так, обґрунтовуючи відступ від попередньої правової позиції, Велика Палата Верховного суду в рішенні від 12.09.2018 зазначила, що позивачем пред`явлено позов про стягнення компенсації за неотримане продовольче забезпечення за час проходження військової служби. Наведене свідчить про те, що спір фактично виник між особою, яка проходила військову службу, та суб`єктом владних повноважень, а отже, є публічно-правовим. За таких обставин, на думку Великої Палати Верховного Суду, цей спір як публічно-правовий повинен вирішуватися не в порядку цивільного судочинства, а за нормами КАС.
42. Крім того варто зауважити, що при вирішенні вказаної категорії справ постає не лише питання встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій службових (посадових) осіб. Водночас, у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання публічно- правових спорів фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності; спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
43. Вимога касаційної скарги ОСОБА_1 про скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення в силі постанови суду першої інстанції не підлягає задоволенню, оскільки прийняття такого рішення можливе лише у разі його апеляційного перегляду по суті, який у цій справі не відбувся у зв`язку із закриттям провадження у справі з процесуальних підстав.
44. Колегія суддів також звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанції прийняв постанову 11 вересня 2018 року до того, як Велика Палата Верховного суду 12 вересня 2018 року у справі 2а-3097/2007 відступила від висновку викладеному у постанові від 10 квітня 2018 року у справі 14-62цс18. Проте враховуючи, що відповідно до частини третьої статті 3 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи Касаційний адміністративний суд під час перегляду рішення застосовує висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 12 вересня 2018 року у справі 2а-3097/2007.
45. Тому на підставі частини першої статті 353 КАС постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
VІ. Судові витрати
46. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, суд не здійснює новий розподіл судових витрат у порядку статті 139 КАС України.

47. Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
п о с т а н о в и в :
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного військово-медичного клінічного центру Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - скасувати.
3. Справу № 826/14379/17 направити до Шостого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.
4. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Шишов
Судді І.В. Дашутін
М.М. Яковенко