Справа № 420/7214/20
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2020-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7214/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (адреса: вул. Окіпної Раїси, 4-А, офіс 71-А, м. Київ, 02002), третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» (; вул. Якова Самарського, 12-А, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49044) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,-

ВСТАНОВИВ:

03 серпня 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, у якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про відкриття виконавчого провадження ВП №62199763 від 18.06.2020 року.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа №420/7214/20 о 17:14:07 розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06.08.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду окремих категорій термінових справ, витребувано у відповідача матеріали виконавчого провадження №62199763, призначено судове засідання на 13.08.2020 року.

Відповідно до ч.1, 2 ст.268 у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

У судове засідання 13.08.2020 року сторони не з`явились, про дату, час та місце судового засідання сповіщені належним чином та своєчасно.

13.08.2020 року за вх.№31840/20 від позивачки надійшла заява про розгляд справи у порядку письмового провадження без її участі.

Ухвала суду від 06.08.2020 року та копія позову з додатками була направлена відповідачу на офіційну електронну адресу (а.с.19), а у відповідь на лист 07.08.2020 року відповідачем повідомлено, що лист отримано та буде розглянуто належним чином.

Згідно ч.3 ст.124 КАС України судовий виклик або судове повідомлення учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється:

1) за наявності в особи офіційної електронної адреси - шляхом надсилання повістки на офіційну електронну адресу;

2) за відсутності в особи офіційної електронної адреси - шляхом надсилання повістки рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур`єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами, або шляхом надсилання тексту повістки в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідача повідомлено про дату, час та місце судового засідання належним чином.

Згідно ч.3 ст.268 КАСУ неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

За таких обставин, судом було прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

В обґрунтування вимог позову позивачка зазначає, що за місцем її роботи надійшла постанова від 18.06.2020 року у виконавчому провадженні №62199763 про стягнення на користь третьої особи заборгованості за кредитним договором. Позивачка вважає вказану постанову такою, що не відповідає нормам чинного законодавства, протиправною, а тому просить суд її скасувати. Аргументуючи таку позицію позивачка вказує, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема п. 1 ч. 2 ст. 18, ч. 2 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження", ч. 2 ст. 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", а саме поза межами наданих відповідачу повноважень, поза межами свого виконавчого округу, не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи і не за місцем знаходження його майна. На підставі викладеного, просить суд задовольнити позовні вимоги та скасувати оскаржувану постанову.

17.08.2020 року за вх.№32201/20 від позивачки надійшов уточнений адміністративний позов. Однак, ані зміст позовних вимог, ані доводи, покладені в основу позовних вимог позивачкою не змінювались та не уточнювались. Більше того, до уточненого адміністративного позову позивачкою всупереч ч.7 ст.47 КАС України не надано доказів його направлення іншим учасникам справи.

У відповідності до ч.1 ст.47 КАС України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно ч.7 ст.47 КАС України у разі подання будь-якої заяви, визначеної частиною першою або третьою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у судовому рішенні.

Таким чином, суд не приймає до розгляду та повертає ОСОБА_1 уточнений адміністративний позов (вх.№32201/20 від 17.08.2020 року).

14.08.2020 року за вх.№ЕП/12506/20 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву ти витребувані ухвалою суду від 06.08.2020 року матеріали виконавчого провадження №62199763. У відзиві приватний виконавець наполягає на законності та обґрунтованості постанови про відкриття виконавчого провадження, на підтвердження чого надає наступні доводи:

по-перше, приватний виконавець у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» має право відкрити виконавче провадження у разі перебування місця проживання або перебування боржника - фізичної особи або перебування майна боржника в межах округу такого приватного виконавця. Оскільки у виконавчому написі №10921 від 29.04.2020 року місцем проживання боржника визначено АДРЕСА_2 , то відповідачем відкрито виконавче провадження в межах виконавчого округу міста Києва;

по-друге, чинною редакцією Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено обов`язку проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження;

по-третє, в розумінні Закону України "Про виконавче провадження" «місце проживання», «місце перебування» чи «місцезнаходження» не можна тлумачити виключно як вказівку на зареєстроване місце проживання, адже у законі застосовуються всі три поняття.

Від третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» пояснень до суду не надходило.

Розглянувши наявні матеріали, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

28.05.2020 року за вх.№8228 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни звернулось ТОВ «Алекскредит» із заявою про примусове виконання виконавчого напису, виданого Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем за №10921 від 29.04.2020 року.

У виконавчому написі №10921 місцем проживання позивачки визначено АДРЕСА_3 .

Виконавчий напис видано на підставі Договору про надання кредиту №2688746 від 09.09.2019 року.

28.05.2020 року відповідачем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження. Адресою боржника ОСОБА_1 визначено АДРЕСА_3 .

Також відповідачем 28.05.2020 року відповідачем прийнято Постанову про стягнення з боржника основної винагороди, Постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та Постанову про арешт коштів боржника.

18.06.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною винесено Постанову №62199763 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Вважаючи постанову про відкриття виконавчого провадження від 18.06.2020 року протиправною позивачка звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

05.10.2016 набрав чинності Закон України №1404-VIII від 02.06.2016 "Про виконавче провадження" (далі - Закон України №1404-VIII), відповідно до ст.1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з частиною першою статті 27 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. У повідомленні про початок діяльності обов`язково зазначаються зокрема виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність.

Згідно з п.4 ч.2 ст. 23 вказаного Закону, у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України від 02.06.2016 року № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ (ч. 2 цієї ж статті).

Судом встановлено, що виконавчим округом приватного виконавця Дорошкевич Віри Леонідівни визначено місто Київ.

За приписами ч. 2 ст. 24 Закону № 1404-VIII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд, перш за все, виходить із такого.

Відповідно до ст.6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

Україна як учасниця конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції»). Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Белле проти Франції» від 4.12.95 та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10.04.2003).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ від 28.10.98 у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 18.12.2018 року у справі №761/5894/17.

Суд акцентує увагу, що позивачка у позовній заяві надає оцінку постанові про відкриття виконавчого провадження, помилково зазначаючи дату такої постанови 18.06.2020 року, оскільки саме таку постанову нею отримано за місцем роботи. Втім, як встановлено судом із матеріалів виконавчого провадження, постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята 28.05.2020 року.

Верховний Суд у постанові від 05.02.2020 року у справі №924/196/19 визначив, що суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) та від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19).

Таким чином, за аналізом доводів позовної заяви та наявних у суду письмових доказів, беручи до уваги ту обставину, що відповідачем у відзиві на позовну заяву наводяться доводи щодо правомірності саме відкриття виконавчого провадження, суд вважає, що предметом позову є постанова про відкриття виконавчого провадження №62199763 від 28.05.2020 року.

В основу доводів позовної заяви позивачка покладає той факт, що вона не проживає, не перебуває та не має майна у виконавчому окрузі м. Києва, а тому підстави для відкриття провадження Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни відсутні.

Відповідно до Довідки №22 від 07.05.2020 року про реєстрацію місця проживання особи, виданої Введенською сільською радою (а.с.12), позивачка з 08.05.2009 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 .

Згідно Листа 38.1-766 Хмельницького відділення поліції Малиновського відділу поліції в м. Одесі встановлено факт втрати позивачкою паспорта громадянина України 14.01.2019 року (а.с.13).

Відповідач у свою чергу зазначив, що адреса місця проживання (перебування) позивачки містилась у виконавчому написі. При цьому, від відповідача не надано пояснень чи доказів того, що зазначена в оскаржуваній постанові адреса місця проживання позивачки відповідає дійсності, не надано до суду також пояснень стосовно того, чому вказана адреса використана для визначення місця реєстрації позивачки.

Обґрунтовуючи власну позицію, відповідач вказує, що чинною редакцією Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено обов`язку проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження. Втім, дослідженням матеріалів справи судом встановлено, що у кредитному договорі від 09.09.2019 року наявна лише зареєстрована адреса місця проживання позивачки - АДРЕСА_4 . Відомості щодо місця перебування позивачки за адресою наявні лише у виконавчому написі, виданому Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем за №10921 від 29.04.2020 року, однак документальних підтверджень того, що така адреса відповідає дійсності, немає.

Суд погоджується із тим доводом відповідача, що в розумінні Закону України "Про виконавче провадження" «місце проживання», «місце перебування» чи «місцезнаходження» не можна тлумачити виключно як вказівку на зареєстроване місце проживання, адже у законі застосовуються всі три поняття.

Згідно ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;

місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Однак, позитивним зобов`язанням приватного виконавця в світлі ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження є пересвідчення у можливості такого відкриття з урахуванням територіального критерію.

При наявності інформації щодо місця проживання чи перебування боржника приватний виконавець так само має пересвідчитись, що надана адреса відповідає ознакам цих юридичних термінів, визначення яких надається у ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Особливої уваги слід приділити необхідності встановлення дійсності адреси у випадку, коли документальні підтвердження її відповідності місцю проживання чи перебування відсутні.

Такі дії, зокрема, відповідатимуть положенням ст.19 Конституції України та слугуватимуть дотриманню встановленого ст.2 КАС України критерію обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень.

При цьому суд бере до уваги ту обставину, що документально підтверджена адреса позивачки, а саме зареєстроване місце її проживання, була наявна у наданих до приватного виконавця документах і така адреса могла бути перевірна відповідачем, однак цього вчинено не було.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для прийняття приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження про стягнення коштів з фізичної особи та звернення стягнення на доходи, яка фактично проживає та зареєстрована у с. Введенка Одеської області.

Враховуючи встановлені обставини, суд зазначає, що відповідач протиправно, всупереч чинного законодавства України прийняв до виконання виконавчий документ з порушенням правил діяльності приватних виконавців за наявності достовірної інформації про місце проживання та перебування боржника (позивача) в іншому виконавчому окрузі, чим порушено права позивачки.

Як наслідок, постанова від 28.05.2020 року про відкриття виконавчого провадження №62199763 винесена всупереч вимог ст.24 Закону України "Про виконавче провадження", що, на переконання суду, є свідченням неправомірності всіх подальших рішень приватного виконавця у рамках зазначеного провадження. У розумінні норм чинного законодавства відповідач у даній справі не мала повноважень вчинювати дії стосовно позивачки з примусового виконання виконавчого напису №10921 від 29.04.2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 2 ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.1 та 2 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі встановлених судом обставин, за результатом оцінки наявних письмових доказів суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі заявлених позовних вимог з урахуванням принципу jura novit curia ("суд знає закони") та з метою уникнення зайвого формалізму при вирішенні спору, яке не направлено на відновлення порушених прав особи у публічних владних відносинах. Таким чином, саме постановою №62199763 від 28.05.2020 року порушено права позивачки, а тому вона підлягає скасуванню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачкою при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 841 грн. (а.с.7), отже на підставі ст.139 КАС України суд дійшов висновку про стягнення з Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (адреса: вул. Окіпної Раїси, 4-А, офіс 71-А, м. Київ, 02002) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суми сплаченого судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 287, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (адреса: вул. Окіпної Раїси, 4-А, офіс 71-А, м. Київ, 02002), третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» (; вул. Якова Самарського, 12-А, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49044) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про відкриття виконавчого провадження ВП №62199763 від 28.05.2020 року.

Стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (адреса: вул. Окіпної Раїси, 4-А, офіс 71-А, м. Київ, 02002) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 287,293 КАС України (10 днів з дня проголошення).

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян