Справа № 815/5788/17
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2020-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5788/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ТОВ «ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖИСТІКС» (; адреса: вул. Маразліївська, 1/20, м. Одеса, 65014) до інспектора сектору митного оформлення №1 митного поста «Спеціалізований» Одеської митниці ДФС Кривоноса Романа Миколайовича (адреса: вул. Івана та Юрія Лип, 21-А, м. Одеса, 65078), Одеської митниці ДФС (; адреса: вул. Івана та Юрія Лип, 21-А, м. Одеса, 65078), за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дій, скасування рішення про коригування митної вартості товарів, картки відмови у прийнятті митної декларації

та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ) до Одеської митниці ДФС (; адреса: вул. Івана та Юрія Лип, 21-А, м. Одеса, 65078), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, картки відмови у прийнятті митної декларації,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Самойлюк Г.П.) перебувала справа за позовом ТОВ «ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖИСТІКС» та позовом третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, скасування рішення про коригування митної вартості товарів, картки відмови у прийнятті митної декларації.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 5 квітня 2018 року ТОВ «ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС» відмовлено в задоволенні позову.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 6 листопада 2018 року в задоволенні позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2019 року задоволено апеляційні скарги ТОВ «ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖИСТІКС» та ОСОБА_2 , рішення Одеського окружного адміністративного суду від 5 квітня 2018 року та рішення Одеського окружного адміністративного суду від 6 листопада 2018 року скасовано з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовної заяви ТОВ «ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖИСТІКС» та задоволення позовної заяви ОСОБА_2 ; визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA 500650/2017/000004/1 від 3 серпня 2017 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500650/2017/00210 від 3 серпня 2017 року; в задоволенні решти вимог Товариства відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 31.01.2020 року касаційну скаргу Одеської митниці ДФС задоволено частково. Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.05.2019, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.04.2018 року та рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.11.2018 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

25 лютого 2020 року адміністративна справа №815/5788/17 надійшла до Одеського окружного адміністративного суду.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю по справі Аракелян М.М.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 року прийнято справу до провадження, вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 23.03.2020 року.

20.03.2020 року за вх.№ЕП/3183/20 від представника третьої особи фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 надійшли пояснення.

23.03.2020 року за вх.№12952/20 від представника Одеської митниці Держмитслужби як правонаступника Одеської митниці ДФС надійшов відзив на позовну заяву, у якому викладено заперечення проти задоволення позовних вимог ТОВ «ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖИСТІКС».

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 року провадження у справі №815/5788/17 зупинено до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17.06.2020 року провадження у справі поновлено, призначено підготовче засідання на 03.08.2020 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03.08.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 19.08.2020 року.

У судове засідання 19.08.2020 року представники сторін не з`явились, про дату, час та місце судового засідання сповіщені належним чином та завчасно.

20.03.2020 року за вх.№ЕП/3181/20 від представника третьої особи Лешка Анатолія Зіновійовича надійшла заява про розгляд справи без його участі.

20.03.2020 року за вх.№ЕП/3200/20 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

03.08.2020 року за вх.№ЕП/11744/20 від представника третьої особи фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без її участі.

З огляду на вказане, згідно з ч.9 ст.205 КАС України справу розглянуто у порядку письмового провадження.

Так, позивач ТОВ «ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖИСТІКС» просить суд (з урахуванням уточнень, поданих на виконання ухвали від 13.11.2017р. про залишення позову без руху (т.1, а.с. 103-109):

визнати протиправними дії державного інспектора сектору митного оформлення № 1 митного поста «Спеціалізований» Одеської митниці ДФС Кривоноса Романа Миколайовича з використання при оформленні митної декларації №/2017/003877 від 21.07.2017р. повторного звіту, складеного експертом ФОП ОСОБА_1 № 586 від 31.07.2017р.;

визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA500650/2017/000004/1 від 03.08.2017р. та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500650/2017/00210 від 03.08.2017 р. Одеської митниці ДФС, прийняті державним інспектором сектору митного оформлення № 1 митного поста «Спеціалізований» Одеської митниці ДФС Кривоносом Романом Миколайовичем.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21.07.2017р. брокером ТОВ "ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС" Терзі Євгеном Дмитровичем подано до митного оформлення митну декларацію в режимі ІМ40ДЕ за № UA500650/2017/003877 на автомобіль Мini Cooper (VIN номер НОМЕР_3 ), однак 03.08.2017р. державним інспектором сектору митного оформлення № 1 митного поста «Спеціалізований» Одеської митниці ДФС Кривоносом Романом Миколайовичем неправомірно прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA 500650/2017/000004/1 від 03.08.2017р., картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500650/2017/00210 від 03.08.2017 р. На думку позивача, інспектором сектору митного оформлення № 1 митного поста "Спеціалізований" Одеської митниці ДФС Кривоносом Романом Миколайовичем протиправно не враховано поданого до митного оформлення звіту експертного автотоварознавчого дослідження з визначення ринкової вартості автомобіля Мini Cooper (номер кузова НОМЕР_3 ) та безпідставно врахований повторний звіт № 586 від 31.07.2017р., який складено з порушенням Методики оцінки майна та Загальних вимог до проведення незалежної оцінки майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 1891 від 10.12.2013р. Незважаючи на аргументованість методу визначення митної вартості за ціною товару, відповідач застосував другорядний метод. При прийнятті оскаржуваного рішення, на думку позивача, відповідачем порушено також п.п. 2, 3 ч. 4 ст. 54, ст. 55 МК України.

Від Одеської митниці ДФС надійшов відзив на позовну заяву (т.2, а.с. 49-56), в якому в обґрунтування правової позиції зазначено про правомірність винесення оскаржуваних позивачем рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, оскільки в документах, які надано декларантом (його представником) до Одеської митниці ДФС для митного оформлення разом з митною декларацією (МД) № UA500650/2017/003877 від 21.07.2017р. надано недостовірні відомості про стан транспортного засобу, тобто документи, які надано для підтвердження заявленої митної вартості транспортного засобу та складових митної вартості не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості транспортного засобу та всіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей транспортний засіб. Крім того, відповідач звернув увагу, що під час здійснення контролю митної вартості транспортного засобу посадовими особами Одеської митниці ДФС не залучався суб`єкт оціночної діяльності ФОП ОСОБА_1 з метою повторного складання звіту. При цьому вказано, що 31.07.2017р. до Одеської митниці ДФС надійшов лист, в якому суб`єкт оціночної діяльності ОСОБА_1 зазначила, що після детального огляду та фотофіксації нею складено звіт №586 від 31.07.2017р. та просила вважати звіт № 507 недійсним у зв`язку з некоректною первісною інформацією, що була надана їй замовником - ОСОБА_2 . Відповідач акцентує увагу на тому, що оскаржуваними рішенням та карткою відмови не порушено права ТОВ"ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС". Також зазначено про відсутність повноважень у позивача на представлення в суді інтересів ОСОБА_2 та про відсутність у даному випадку порушення законних прав чи інтересів позивача.

Аналогічні доводи відповідача викладені у відзиві представника Одеської митниці Держмитслужби від 23.03.2020 року за вх.№12952/20, правонаступника Одеської митниці ДФС.

Від позивача надійшла відповідь на відзив (т. 2, а.с. 134-137), в якій зазначено, зокрема, про безпідставність тверджень позивача щодо неможливості бути представником ТОВ "ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС" Лешко А.З., оскільки позов подано не в його інтересах, товариство в даних правовідносинах виступало як декларант, відтак позов подано до суду на захист порушених прав та законних інтересів ТОВ "ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС». Позивач акцентував увагу на тому, що інспектором сектору митного оформлення № 1 митного поста "Спеціалізований" Одеської митниці ДФС Кривоносом Р.М. безпідставно не враховано інформацію, надану декларантом на підтвердження числових значень, обчисленої митної вартості транспортного засобу, зокрема: квитанції покупця, інформації з сайту CARFAX, інформації з сайту .www.iaai.com. На переконання позивача, повторний звіт № 586 від 31.07.2017р. було складено ФОП ОСОБА_1 без законних підстав, із внесенням завідомо неправдивих відомостей та передано до Одеської митниці ДФС з порушенням норм Митного кодексу України. Крім того, зазначено про порушення права позивача, передбаченого ч.ч.5, 6 МК України, на проведення консультацій з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості. Враховуючи зазначене, на думку позивача, Одеською митницею ДФС не було аргументовано доведено, що митна вартість визначена невірно, в зв`язку з чим заявлена декларантом (позивачем) митна вартість з урахуванням вимог ч.7 ст.54 МК України вважається визнаною автоматично.

Від Одеської митниці ДФС надійшли заперечення на відповідь на відзив (т.2, а.с. 128-132), в яких, зокрема, зазначено що: за приписами ст.33 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та оціночну діяльність в Україні» спори, пов`язані з оцінкою майна, майнових прав вирішуються в судовому порядку, однак звіт ФОП ОСОБА_1 № 586 від 31.07.2017р. не оскаржувався позивачем чи гр. ОСОБА_2 в судовому порядку, а оцінка транспортного засобу, зазначена у звіті є чинною; у відповідності з ч.ч. 1, 2 ст. 56 КАС України ТОВ «ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС» не може бути законним представником ОСОБА_2 та доказів на підтвердження права представлення його інтересів в суді не надано, а право власності на транспортний засіб, рішення про коригування митної вартості та картка відмови стосовно якого приймальсь Одеською митницею ДФС, належить ОСОБА_2 , відтак ТОВ «ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС» є неналежним позивачем у даній справі; особою, що декларує товари, не доведено достовірності відомостей, представлених для визначення фактурної вартості, а додатково надані документи не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення митної вартості транспортного засобу, що ввозився на митну територію України.

Ухвалою суду від 14.02.2018 р. прийнято до розгляду адміністративний позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_2 .

Третя особа просить суд рішення про коригування митної вартості товарів №UA500650/2017/000004/1 від 03.08.2017р. та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500650/2017/00210 від 03.08.2017 р. Одеської митниці ДФС, прийняті державним інспектором сектору митного оформлення № 1 митного поста «Спеціалізований» Одеської митниці ДФС Кривоносом Романом Миколайовичем - визнати протиправним та скасувати.

В обґрунтування вимог позову третьою особою викладено доводи, аналогічні тим, що заявляє ТОВ «ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС».

Від Одеської митниці ДФС надійшов відзив на позов від 21.09.2018р. (вх. № 27919/18) (т.5, а.с. 71-78), в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що позовні вимоги ОСОБА_2 є тотожними вимогам ТОВ «ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС», що не узгоджується з приписами ч.1 ст. 49 КАС України. У документах, які було надано до Одеської митниці ДФС для митного оформлення разом з митною декларацією (МД) № /2017/003877 від 21.07.2017р. містились недостовірні відомості про стан транспортного засобу. Відтак, документи, надані для підтвердження заявленої митної вартості транспортного засобу та складових митної вартості не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості транспортного засобу та всіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей транспортний засіб. Під час здійснення контролю митної вартості транспортного засобу посадовими особами Одеської митниці ДФС не залучався суб`єкт оціночної діяльності ФОП ОСОБА_1 з метою повторного складання звіту. Однак 31.07.2017р. до Одеської митниці ДФС надійшов лист, в якому суб`єкт оціночної діяльності ОСОБА_1 зазначила, що після детального огляду та фотофіксації нею складено звіт №586 від 31.07.2017р. та просила вважати звіт № 507 недійсним у зв`язку з некоректною первісною інформацією, що була надана їй замовником - ОСОБА_2 . Відповідачем акцентовано увагу, що на теперішній час відсутні будь-які застереження стосовно використання звіту ФОП ОСОБА_1 № 586 від 31.07.2017р. як джерела інформації під час роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_2 та товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС" позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, в тому числі, посилаючись на обставини, зазначені в адміністративному позові (т.3, а.с. 173-176), відповіді на відзив (т.5, а.с. 83-89).

Представник Одеської митниці ДФС проти позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, в тому числі, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві на позов (т.5, а.с. 71-78), запереченнях (а.с. 116-130).

Також представником третьої особи Лешко А.З. 03.08.2020 року за вх.№ЕП/11744/20 надано додаткові пояснення. Так, представник третьої особи звернув увагу, що повторний звіт №586 від 31.07.2017 року не може вважатись допустимим доказом, адже звіт виконано експертом за власної ініціативи, ані ОСОБА_2 , ані Одеська митниця ДФС не звертались до експерта для формування та надання нового звіту. Більше того, можливість складання повторного звіту взагалі не передбачена чинним законодавством. Крім цього, до митного оформлення надано всі необхідні та достатні документи для визначення митної вартості товару, що переміщується через митний кордон України, за основним методом - за ціною договору.

Розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що03.07.2017р. між TOB "ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС" (виконавець) та ОСОБА_2 (клієнт) укладено договір-доручення №0307/1 з надання товарно-експедиторських та брокерських послуг, за умовами якого виконавець зобов`язується за рахунок клієнта надавати товарно-експедиторські послуги, декларування та митного оформлення в Одеській митниці ДФС товарів, майна, транспортних засобів та інших вантажів клієнта, які переміщуються через митний кордон України, зокрема митного оформлення транспортного засобу Мini Cooper (код товару 8703) (т.2, а.с. 85-86).

21.07.2017р. уповноваженою особою ОСОБА_2 (брокером ТОВ "ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС" Терзі Євгеном Дмитровичем) подано до митного оформлення митну декларацію в режимі ІМ40ДЕ за № /2017/003877 на легковий автомобіль Мini Cooper, тип кузова - Хетчбек, календарний та модельний рік випуску - 2012, номер кузова НОМЕР_3 , кількість місць - 4 (т.1, а.с. 59).

З метою здійснення митного оформлення вказаного товару та підтвердження митної вартості товару разом з митною декларацією № /2017/003877 від 21.07.2017р. до Одеської митниці ДФС подано: сертифікат відповідності (Certifнcate of conformity) №UA.PN.182.0027-17 від 06.07.2017р., рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) №UA-541420 від 14.03.2017р., коносамент (Bill of lading) APHU6649919-1 від 05.03.2017р., навантажувальний документ (Bordereau) №00004547 від 27.06.2017р., декларацію про походження товару (Declaration of origin) № UA-541420 від 14.03.2017р., свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 від 07.02.2017р., висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 507 від 07.07.2017р., договір про надання послуг митного брокера № 0307/1 від 03.07.2017р., інші некласифіковані документи - договір оренди квартири від 30.06.2017р., заяву від 04.07.2017р.; платіжне доручення, що підтверджує сплату митних та інших платежів № 17922236 від 04.07.2017р., паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України № СС 576601 від 09.07.1998р.,

Під час перевірки Одеською митницею ДФС наданих декларантом для підтвердження митної вартості товару документів посадовими особами контролюючого органу в результаті проведеного митного огляду та співставлення з калькуляцією витрат згідно експертного висновку № 507 від 07.07.2017р. знайдено розбіжності із фактичним станом транспортного засобу та пошкодженнями, 31.07.2017р. ФОП ОСОБА_1 складено висновок №586, за яким вартість товару Мini Cooper, номер кузова НОМЕР_3 склала 4528 доларів США, в зв`язку з чим експерт просила вважати висновок №507 від 07.07.2017р. недійсним. Враховуючи зазначене, з урахуванням транспортних витрат митна вартість склала 4928 доларів США.

В зв`язку з чим відповідно до ст. 53 МК України для підтвердження заявленої митної вартості декларанта (уповноважену ним особу) зобов`язано (за наявності) надати протягом 10 календарних днів такі додаткові документи: 1) виписку з бухгалтерської документації; каталоги виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та (або) інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини, а також повідомлено про можливість надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості.

На вимогу митного органу позивачем 26.07.2017р. (вих. № 26.07.2017р.) надано додаткові документи та повідомлено, що інші документи надаватись не будуть (т.2, а.с. 95-118).

За результатами розгляду питання щодо митного оформлення, зазначеного у митній декларації № /2017/003877 від 21.07.2017р. товару, Одеською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA 500650/2017/000004/1 від 03.08.2017р. та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України № /2017/00210 від 03.08.2017 р.

Не погоджуючись із зазначеними рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України позивач та третя особа звернулись до Одеського окружного адміністративного суду із позовами.

Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.1 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.

За приписами ч.2 ст.52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено ч.1 ст.53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з ч.1 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.4 ст.54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

У відповідності до ч.5 ст.54 Митного кодексу України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Згідно з ч.6 ст.54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Така правова позиція наведена, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 31.03.2015 у справах № 21-127а15 та № 21-53а15 та у постанові Верховного Суду від 21.03.2018 р. у справі № 803/407/16.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 368 МК України для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів. При визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України. Особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості. У разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів органи доходів і зборів визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу.

При оцінці предмета спору та висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 31.01.2020 року у даній справі, суд вважає за необхідне в першу чергу оцінити заявлені ТОВ «Інтер Транс Лоджистікс» позовні вимоги в світлі порушення прав саме цієї юридичної особи та права звернення до суду із даною позовною заявою.

За приписами статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Якщо позивач не згоден на його заміну іншою особою, то ця особа може вступити у справу як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про що суд повідомляє третю особу.

Відповідно до частини першої статті 49 КАС України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу, пред`явивши позов до однієї або декількох сторін. Задоволення позову таких осіб має повністю або частково виключати задоволення вимог позивача до відповідача.

В адміністративному процесі позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду. Неналежним позивачем є особа, якій не належить право на звернення до суду з адміністративним позовом. Заміна неналежної сторони в адміністративному процесі являє собою механізм приведення у відповідність суб`єктного складу учасників публічно-правового спору. Якщо ж неналежний позивач не згоден на його заміну належним позивачем, а судом виявлено, що право вимоги за поданим адміністративним позовом належить не йому, а іншій особі, то це виключає можливість задоволення позову особи, якій не належить право.

Отже, у ситуації, що склалася, за наслідками розгляду справи суд повинен відмовити неналежному позивачеві у задоволенні позову і, за наявності на те законних підстав, задовольнити позов третьої особи - належного позивача. Процесуальний закон містить імперативний припис про те, що задоволення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, має повністю або частково виключати задоволення вимог позивача до відповідача.

Згідно п.2 ч.6 ст. 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За приписами ч.ч. 1-3 Митного кодексу України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.

У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Рішення про відмову у митному оформленні приймається в межах строку, відведеного статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення. Неприйняття такого рішення протягом зазначеного строку є бездіяльністю, яка може бути оскаржена в порядку, встановленому главою 4 цього Кодексу.

За приписами п. 4 ч.4 ст.246 КАС України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку.

Суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 265 МК України декларантами мають право виступати: 1) при переміщенні товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України або при зміні митного режиму щодо товарів на підставі зовнішньоекономічного договору, укладеного резидентом, - резидент, яким або від імені якого укладено цей договір; 2) в інших випадках - особа, яка відповідно до законодавства України має право вчиняти щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення юридично значущі дії від свого імені.

Декларант може здійснювати декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення самостійно або уповноважувати інших осіб на здійснення декларування від свого імені (ч.2 ст. 265 МК України).

Уповноважена особа (представник) - особа, яка на підставі договору або належно оформленого доручення, виданого декларантом, наділена правом вчиняти дії, пов`язані з проведенням митних формальностей, щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта (п. 63 ч.1 ст.4 МК України).

Згідно ч.1 ст. 416 МК України митний брокер - це підприємство, що надає послуги з декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Взаємовідносини митного брокера з особою, яку він представляє, визначаються відповідним договором (ч.1 ст. 417 МК України).

Як було встановлено судом, 03.07.2017р. між TOB "ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС" (виконавець) та ОСОБА_2 (клієнт) укладено договір-доручення №0307/1 з надання товарно-експедиторських та брокерських послуг, за умовами якого виконавець зобов`язується за рахунок клієнта надавати товарно-експедиторські послуги, декларування та митного оформлення в Одеській митниці ДФС товарів, майна, транспортних засобів та інших вантажів клієнта, які переміщуються через митний кордон України, зокрема митного оформлення транспортного засобу Мini Cooper (код товару 8703) (т.2, а.с. 85-86).

Частиною 5 ст. 266 МК України передбачено, що особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов`язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант.

Суд враховує, що згідно з ч. 8 ст. 264 МК України з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Згідно глави II "Заповнення граф митних декларацій" розділу 1 Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 651 від 30.05.2012 р., у Графі 14 "Декларант/Представник" згідно з пунктами 1, 2, 4 додатка до цього Порядку наводяться відомості про: декларанта, якщо товари декларуються декларантом; уповноважену особу, якщо товари декларуються особою, уповноваженою на це декларантом. Якщо товари, що переміщуються через митний кордон України іншою особою, декларуються митним брокером, додатково зазначаються серія й номер ліцензії на провадження митної брокерської діяльності та дата її видачі.

Як вбачається з матеріалів справи, у графі 14 "Декларант/Представник" митної декларації № UA 500650/2017/003877 зазначено TOB "ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС" (т. 1, а.с. 59-60).

Учасниками справи визнається та з урахуванням ч.1 ст. 78 КАС України не потребує доказування той факт, що ОСОБА_3 діяв як уповноважена особа TOB "ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС".

При цьому, у графі 8 "Одержувач" митної декларації № UA 500650/2017/003877 зазначено: ОСОБА_2 ( НОМЕР_5 ; паспорт НОМЕР_6 , виданий Іванофранківським МУ МВС в Іванофранківській області).

Так, відповідно до ч.2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 25.11.1997р. №6-зп по справі 18/1148-97 частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемлюють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

З викладеної правової позиції Конституційного Суду України випливає, що підставою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльності будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

Вказаний принцип також закріплений у ч.1 ст.5 КАС України, який визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

З аналізу ст.5 КАС України випливає висновок, що належним захистом порушеного права є звернута до суду процесуальна вимога щодо визнання протиправною певної (конкретної) дії або бездіяльності, зобов`язання відповідача вчинити певну (конкретну) дію, яка узгоджується із ч.2 ст.245 КАС України, що відповідає матеріально-правовому інтересу позивача, який останній вважає порушеним та на захист якого звертається до суду.

Застосування різних способів захисту порушеного права позивача повинно відбуватися з урахуванням конкретних обставин справи в кожному окремому випадку. Обов`язковою умовою скасування рішення суб`єкта владних повноважень є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Суд наголошує, що захист прав здійснюється у разі їх порушення. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Об`єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Для розкриття цих категорій необхідно звернути увагу на Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 (справа N 1-10/2004). Системний аналіз, який проведено Конституційним Судом України, свідчить, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

З урахуванням наведених вище міркувань Конституційний Суд України вирішив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Під час розгляду справи позивач ТОВ "ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖИСТІКС", заперечував проти його заміни іншою особою ( ОСОБА_2 ), та наполягав на тому, що він є належним позивачем у цьому спорі (Т.2 а.с. 30-34). Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 14 лютого 2018 року залучив ОСОБА_2 до участі у справі як третю особу, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, та прийняв до розгляду адміністративний позов цієї особи до Одеської митниці ДФС.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що спірні рішення стосуються майна фізичної особи ОСОБА_2 , який є єдиним покупцем, власником та одержувачем задекларованого транспортного засобу, та, відповідно, є належним позивачем у цій справі.

Та обставина, що ТОВ "ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖИСТІКС" було представником позивача (декларанта) під час митного оформлення автомобіля відповідно до договору доручення не означає, що вказане підприємство має право на оскарження до суду рішень митного органу, яким коригується митна вартість товару за поданою митною декларацією, та картки відмови в прийнятті митної декларації. Зазначення в якості декларанта уповноваженої особи, яка діє від імені декларанта, не дозволяє ототожнювати таку особу з декларантом, визначення якого надано Митним кодексом України.

Тобто, суд не може задовольнити вимоги особи, яка є неналежним позивачем в адміністративній справі, з огляду на приписи норм Митного кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України. Право вимоги за цим адміністративним позовом, як зазначалось вище, належить ОСОБА_2 .

За таких міркувань, з урахуванням норм чинного на момент досліджуваних відносин законодавства з питань митного оформлення та адміністративного процесуального законодавства, а також беручи до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 31.01.2020 року, суд убачає підстави для відмови у задоволенні позовну ТОВ «Інтер Транс Лоджистікс».

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та оцінюючи оскаржувані третьою особою ОСОБА_2 картку відмови та рішення про коригування митної вартості, суд виходить із такого.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою митного оформлення легкового автомобілю Мini Cooper, тип кузова - Хетчбек, календарний та модельний рік випуску - 2012, номер кузова НОМЕР_3 , кількість місць - 4, разом з митною декларацією №/2017/003877 від 21.07.2017р. до Одеської митниці ДФС у відповідності до ч.2 ст.53 МК України подано:

- сертифікат відповідності №UA.PN.182.0027-17 від 06.07.2017р.,

- рахунок-фактуру (інвойс) №UA-541420 від 14.03.2017р.,

- коносамент APHU6649919-1 від 05.03.2017р.,

- навантажувальний документ №00004547 від 27.06.2017р.,

- декларацію про походження товару № UA-541420 від 14.03.2017р.,

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 від 07.02.2017р., інші некласифіковані документи.

Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 507 від 07.07.2017р., в якому митним органом виявлено невідповідність із справжнім станом автомобілю, хоч і не є обов`язковим документом, що подається для здійснення митного контролю та митного оформлення товару, однак його було надано до митного оформлення.

При цьому, в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості Одеською митницею ДФС було враховано інший звіт, складений ФОП ОСОБА_1 №586 від 31.07.2017 року, за яким вартість автомобілю склала 4528 доларів США (Т.1 а.с.66-67).

Фактично, в основу оскаржуваного рішення не покладено інших доводів чи іншої інформації про визначення вартості товару у сумі більшій, ніж заявлено декларантом.

Таким чином, оцінка наданого до Одеської митниці ДФС звіту №586 від 31.07.2017 року в контексті змісту та правових підстав врахування при прийнятті оскаржуваного рішення є ключовою для правильного вирішення даної справи, на що вказав Верховний суд у своїй постанові.

Перш за все, суд зазначає, що оцінка з визначення ринкової вартості ТЗ на території України не може спростувати або підтвердити його митну вартість, як такого, що придбаний з електронних торгів на території іншої країни, в даному випадку США. Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена наказом Мінюсту та Фонду держмайна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 в редакції наказу від 24.07.2009 № 1335/5/1159, що зареєстрований в Мінюсті 04.08.2009 за № 724/16740, та яка покладена в основу звітів ФОП ОСОБА_1 з визначення ринкової вартості автомобілю від 07.07.2017 та від 31.07.2017, не визначає аукціонної ціни товару, яку заплатив декларант на території іншої держави, а використовується оцінювачем для визначення ринкової вартості транспортного засобу.

На вимогу митного органу в порядку ч.3 ст.53 МК України позивачем надана інформація з сайту CARFAX, інформація з сайту ІНФОРМАЦІЯ_1 про придбане авто, яка достовірно підтверджує вартість придбання легкового автомобілю Мini Cooper, тип кузова - Хетчбек, календарний та модельний рік випуску - 2012, номер кузова НОМЕР_3 за 2 378 доларів США, яка і зазначена в інвойсі (т.2 а.с.95-97).

Той факт, що вказаний автомобіль придбаний від імені ОСОБА_2 на торгах у США з проведенням оплати через інтернет підтверджується рахунком-фактурою від 14.03.2017 № UA-541420 та квитанцією покупця від 16.03.2017 № 10381691, та вказані обставини відповідачем не заперечуються (т.3 а.с.5-8).

По-друге, суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять документального підтвердження звернення декларанта, власника товару чи митного органу до ФОП ОСОБА_1 із запитом про отримання повторного, додаткового чи виправленого звіту. За факту відсутності такого запиту суд вважає, що Звіт №586 від 31.07.2017 року було надано експертом за власної ініціативи, тобто поза межами встановленого законом порядку.

Згідно ст.327 Митного кодексу України у разі потреби для участі у здійсненні митного контролю можуть залучатися спеціалісти та експерти.

Залучення спеціалістів та експертів здійснюється керівником органу доходів і зборів або його заступником за погодженням з керівником підприємства, установи, організації, де працює спеціаліст чи експерт.

У разі необхідності за власним бажанням залучення спеціалістів та експертів може здійснювати декларант (власник товару та/або транспортного засобу). У такому разі відшкодування витрат, пов`язаних з участю спеціалістів та експертів у здійсненні митного контролю, здійснюється декларантом (власником товару та/або транспортного засобу) на підставі укладеної угоди.

Таким чином, Митний кодекс не передбачає права експерта самостійно надавати висновки, звіти тощо.

На противагу цьому третя особа ФОП ОСОБА_1 зазначала, що повторний звіт №586 було складено за запитом ОСОБА_2 . У підготовчому засіданні 12.03.2018 року суд витребував у третьої особи оригінал заяви ОСОБА_2 від 31.07.2017 року (Т.3 а.с.41), на виконання чого третя особа надала скріншоти з підтвердженням надання їй заяви на проведення оцінки (Т.3 а.с.51).

Втім, зі змісту наданих доказів вбачається, що лист направлявся брокером ТОВ «Інтер Транс Лоджистікс» Терзі Є. (Т.3 а.с.52), а датою листа значиться 05.07.2017 року.

Тобто, до суду не надано доказів того, що звіт №586 від 31.07.2017 року виконано на замовлення власника ОСОБА_2 . Висновки, викладені у такому звіті, не можуть бути покладені в основу рішення про коригування митної вартості товару, адже отримані із порушенням норм ст.327 Митного кодексу України.

Згідно ч.1 ст.74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

За таких умов, оскільки підставою для прийняття оскаржуваного рішення є виключно звіт №586 від 31.07.2017 року, щодо якого суд дійшов висновку про недопустимість як доказу, рішення №UA500650/2017/000004/1 від 03.08.2017р. є необґрунтованим, та, як наслідок, протиправним.

Суд не приймає до уваги відкликання ФОП ОСОБА_1 свого попереднього звіту від 07.07.2017р., оскільки такі дії вчинені, як встановлено судом, із порушенням порядку, встановленого законом, та немає підстав вважати, що оцінювач знов не припустився помилки при формуванні його висновків.

Надаючи узагальнюючий висновок за результатом судового розгляду справи суд зазначає, що позовна заява ТОВ «Інтер Трнас Лоджистікс» задоволенню не підлягає, оскільки суд позбавлений процесуальної можливості задовольнити вимоги особи, яка є неналежним позивачем в адміністративній справі, з огляду на приписи норм Митного кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України. Право вимоги за цим адміністративним позовом, як зазначалось вище, належить ОСОБА_2 .

При цьому, позовні вимоги третьої особи ОСОБА_2 підлягають задоволенню, адже при вирішенні питання про відмову у прийнятті митної декларації та при коригуванні числових значень вартості переміщуваного товару Одеська митниця ДФС використовувала документи, отримані із порушенням норм Митного кодексу України та висновки яких не підлягали застосуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 2 ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідач не навів будь-яких змістовних аргументів на противагу доводам позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, не довів, що оскаржувані рішення та відмова прийняті на підставах, встановлених законодавством.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених судом фактів та обставин, суд дійшов висновку, що позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Враховуючи висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Інтер Транс Лоджистікс», судові витрати з відповідачів на користь Товариства не стягуються.

ОСОБА_2 при зверненні з позовом сплачено 704,80 грн. (т.2 а.с. 77), при зверненні з апеляційною скаргою 1057, 20 грн. (т.6 а.с.16), що підтверджується платіжними дорученнями які знаходяться в матеріалах справи, тому стягненню з відповідача на користь третьої особи підлягає судовий збір у розмірі 1762 грн.

Суд дійшов висновку про стягнення з Одеської митниці Державної фіскальної служби () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судових витрат зі сплати судового збору у сумі 1762 (тисяча сімсот шістдесят дві) грн. на підставі ч.1 ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ТОВ «ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖИСТІКС» (; адреса: вул. Маразліївська, 1/20, м. Одеса, 65014) до інспектора сектору митного оформлення №1 митного поста «Спеціалізований» Одеської митниці ДФС Кривоноса Романа Миколайовича (адреса: вул. Івана та Юрія Лип, 21-А, м. Одеса, 65078), Одеської митниці ДФС (; адреса: вул. Івана та Юрія Лип, 21-А, м. Одеса, 65078), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ), про визнання протиправними дій, скасування рішення про коригування митної вартості товарів, картки відмови у прийнятті митної декларації - відмовити повністю.

Адміністративний позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ) до Одеської митниці ДФС (; адреса: вул. Івана та Юрія Лип, 21-А, м. Одеса, 65078), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ), про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, картки відмови у прийнятті митної декларації - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA500650/2017/000004/1 від 03.08.2017р. та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500650/2017/00210 від 03.08.2017 р. Одеської митниці ДФС, прийняті державним інспектором сектору митного оформлення № 1 митного поста «Спеціалізований» Одеської митниці ДФС Кривоносом Романом Миколайовичем.

Стягнути з Одеської митниці ДФС () за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві)грн.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян