Справа № 380/2498/20
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/2498/20 пров. № А/857/7360/20

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Большакової О.О., Пліша М.А.

за участі секретаря судового засідання Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 року (суддя - Клименко О.М., м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 в березні 2020 року звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), у якому просив: визначити протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період часу з липня 2015 року по 18 липня 2016 року; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період часу з липня 2015 року по 18 липня 2016 року у сумі 15527,13 грн. (п`ятнадцять тисяч п`ятсот двадцять сім гривень тринадцять копійок); визначити протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) в частині виплати грошової допомоги на оздоровлення у травні 2016 року передбаченої пунктом 1 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII) без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій»(далі Постанова №889); стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 недоплачену грошову допомогу на оздоровлення за 2016 рік у сумі 2879,07 грн. (дві тисячі вісімсот сімдесят дев`ять гривень сім копійок).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 року у справі №380/2498/20 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивачу за період з липня 2015 року по 18 липня 2016 року. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з липня 2015 року по 18 липня 2016 року. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення у травні 2016 року, передбаченої пунктом 1 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, визначеної Постановою №889. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення у травні 2016 року з включенням до грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889 із урахуванням раніше виплаченої суми грошової допомоги на оздоровлення. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання нарахувати та виплатити недоплачену допомогу на оздоровлення за 2016 рік з включенням до грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі. У доводах апеляційної скарги відповідач зазначає, що системний аналіз положень Закону №2011-XII, Постанови №889, «Інструкції про розміри і порядок виплати додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 02.02.2016 №73 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 за №217/28347; далі Інструкція №73), дає підстави стверджувати, що винагорода не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та грошова допомога на оздоровлення.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що Наказом начальника 93 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 18 липня 2016 року №124-ос «По особовому складу» прапорщика ОСОБА_1 , дільничного інспектора прикордонної служби 1 категорії відділення дільничних інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Смільниця» ІІ категорії (тип Б), який вибуває для подальшого проходження служби до Кінологічного навчального центру, м. Великі Мости відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі - Закон №2232-XII) та «Положення про проходження громадянами України військової служби України в Державній прикордонній службі України» виключено із списків особового складу загону та знято з усіх видів забезпечення з 18 липня 2016 року.

Відповідно до Витягу із наказу начальника Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 15 лютого 2018 року №34-ОС «По особовому складу» старшого прапорщика ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 1 категорії начальника 2 групи інспекторів прикордонної служби 2 відділення інспекторів прикордонної служби 3 прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування, звільненого з військової служби в запас наказом начальника Кінологічного навчального центру від 09 лютого 2018 року №28-ос за пунктом «и» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) частини шостої із застосуванням частини восьмої статті 26 Закону №2232-XII виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 15 лютого 2018 року.

Відповідно до наявної у матеріалах справи довідки про суми нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення за період з січня 2015 року по червень 2015 року (включно) позивачу нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення у сумі 2130,34 грн. Індексацію грошового забезпечення за період з липня 2015 року по день вибуття не було проведено з причин відсутності фінансових ресурсів для її нарахування та виплати, що передбачено пунктом шостим статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон №1282-ХІІ) із змінами та пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 «Про затвердження порядку проведення індексації грошових доходів населення» (далі Постанова №1078).

Також зі змісту архівної відомості №1 з січня 2016 року по грудень 2016 року встановлено, що у травні 2016 року позивачу виплачено грошову допомогу на оздоровлення у розмірі 4893,45 грн.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з липня 2015 року по 18 липня 2016 року, а також в частині виплати грошової допомоги на оздоровлення у травні 2016 року, передбаченої пунктом 1 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60%, встановленої Постановою №889 протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, щоу період з липня 2015 року по 18 липня 2016 року, відповідач протиправно, без наявності для цього правових підстав не нараховував та не виплачував позивачу індексацію його грошового забезпечення, а тому доводи позивача в цій частині є обґрунтованими та підставними, оскільки підтверджені наявними у матеріалах справи доказами та ґрунтуються на вимогах чинних нормативно-правових актів, якими врегульовані спірні правовідносини. Крім того, суд першої інстанції вважав, що оскільки додаткова грошова винагорода у розмірі 60% грошового забезпечення на підставі Постанови №889, нараховувалась і виплачувалась позивачу щомісяця з дня отримання ним права на її виплату, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, яка виплачувалась позивачу на підставі Постанови №889.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено під час апеляційного розгляду справи відповідач не заперечує проти задоволених позовних вимог в частині, що стосується бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивачу за період з липня 2015 року по 18 липня 2016 року та зобов`язання останнього нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з липня 2015 року по 18 липня 2016 року.

Відтак, оскільки в цій частині, рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 1 Закону №2011-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Абзацами 1, 2 частини четвертої вказаної вище статті Закону №2011-XII встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Підпунктом 5 пункту 1 Постанови №889 установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Зі змісту наявної у матеріалах справи архівної відомості №1 з січня 2016 року по грудень 2016 року встановлено, що позивачу з лютого 2016 року по серпень 2016 року виплачувалася додаткова грошова винагорода передбачена Постановою №889, зокрема, за лютий 2016 року у розмірі 1380,54 грн., за березень 2016 року у розмірі 1463,09 грн., за квітень 2016 року у розмірі 1535,00 грн., за травень 2016 року у розмірі 2879,07 грн., за червень 2016 року у розмірі 4019,07 грн., за липень 2016 року у розмірі 4019,07 грн., за серпень 2016 року у розмірі 2333,65 грн.

Враховуючи наведене, оскільки додаткова грошова винагорода у розмірі 60% грошового забезпечення на підставі Постанови №889, нараховувалась і виплачувалась позивачу щомісяця з дня отримання ним права на її виплату, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.

Однак, відповідачем додаткову грошову винагороду в розмірі, передбаченому Постановою №889, до складу грошового забезпечення, з якого обчислено допомогу на оздоровлення, не включено.

Положення щодо невключення щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого нараховується допомога на оздоровлення, містив пункт 8 Інструкції №73 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), згідно якого винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Разом з тим, застосовуючи положення вищенаведеної Інструкції №73, як спеціального нормативно-правового акта, що визначає структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті допомоги на оздоровлення, суд враховує пріоритетність законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

При цьому, необхідно звернути увагу на те, що частиною четвертою статті 9 Закону №2011-XII, Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

Таким чином, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон №2011-XII, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам цього Закону.

Крім цього, питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, що викладено у постанові від 6 лютого 2019 року в справі №522/2738/17. Так, приймаючи вказане судове рішення Велика Палата дійшла наступних висновків:

Згідно з частин другої та третьої статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.

Як уже вказано вище, перед звільненням додаткова грошова винагорода у розмірі 60% грошового забезпечення, на підставі Постанови №889, нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісяця, а тому суд першої інстанції правильно вказав на те, що така винагорода не може вважатись одноразовою.

Застосування вищезгаданих правових норм у наведений спосіб відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі №826/11679/17, а тому апеляційний суд, у відповідності до вимог частини п`ятої статті 242 КАС України, враховує такий при вирішенні даної справи.

З огляду на викладене, та враховуючи наведені вище позиції Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку на підставі наданих документів про розрахунок з позивачем на час звільнення про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , щодо визнання протиправними дії відповідача в частині виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення у травні 2016 року без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, визначеної Постановою №889 та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) здійснити перерахунок та виплату позивачу грошової допомоги на оздоровлення у травні 2016 року з включенням до грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889 із урахуванням раніше виплаченої суми грошової допомоги на оздоровлення

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове. Міркування і твердження відповідача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись частиною третьою статті 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. О. Большакова
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 20 серпня 2020 року.