Справа № 308/5167/20
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2020-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 рокуЛьвівСправа № 308/5167/20 пров. № А/857/9131/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Большакової О.О., Кушнерика М.П.,

за участю секретаря судового засідання Ратушної М.І.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 червня 2020 року у справі № 308/5167/20 (рішення ухвалено в м. Ужгороді, головуючий суддя Дергачова Н.В., дата складення повного судового рішення не зазначена) за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію,

в с т а н о в и в:

Військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 01.06.2020 звернулася в суд із адміністративним позовом до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки Соціалістичної республіки В`єтнам, про затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

В обґрунтування позову зазначає, що 29.05.2020 о 13 год. 05 хв., громадянин Соціалістичної республіки В`єтнам ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , був виявлений та затриманий в складі групи осіб прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на ділянці відповідальності віпс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ВПС «Ужгород» в районі 218 прикордонного знаку близько 700 метрів до державного кордону України, при спробі незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку республіку. Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України у відповідача відсутні. Надалі, відповідно до ст. 263 КУпАП, вона була затримання в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення. Своїми діями відповідач вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст.204-1 УКпАП.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 червня 2020 року адміністративний позов задоволено. Затримано громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою забезпечення його передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, вважаючи його незаконним, необґрунтованим, прийнятим з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для вирішення справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права, громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовної заяви.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не наведено обґрунтованих підстав для висновку, що у відповідача відсутні будь-які документи, що посвідчують особу, підтверджують законність перебування на території України або дають право на виїзд за межі території України. Звертає увагу, що не мав наміру перешкоджати проведенню процедури реадмісії, а навпаки хоче самостійно і якнайшвидше повернутися до країни свого походження, під час затримання та подальшої процедури його ідентифікації співпрацював з працівниками Чопського прикордонного загону. Стверджує, що має родичів на території України, які б могли надати йому фінансову допомогу для виїзду за межі України, а також вказує, що у нього наявні документи, що на момент його затримання давали йому право перебувати законно на території України, зокрема посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_2 , дійсна до 04.06.2020, однак надати таку суду першої інстанції не мав змоги, оскільки документ випадково залишив вдома. Стверджує, що в Україну потрапив легально, шляхом отримання візи. Наголошує, що у місті Києві проживають його родичі, які б могли забезпечити оплату його повернення в країну походження.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явились, що у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено і такі обставини підтверджується матеріалами справи, що 29.05.2020 о 13 год. 05 хв., громадянин Соціалістичної республіки В`єтнам ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , був виявлений та затриманий в складі групи осіб прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на ділянці відповідальності віпс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ВПС «Ужгород» в районі 218 прикордонного знаку близько 700 метрів до державного кордону України, при спробі незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку республіку. Документів, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України, у відповідача відсутні. Окрім того, у відповідача відсутній документ, що дає право на виїзд з України.

Судом також встановлено, що інформація з країни громадянської належності іноземця та документи, необхідні для ідентифікації особи, відсутні.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, намагався незаконно перетнути державний кордон України, а також те, що у відповідача відсутні документи, що дають право на перетин державного кордону України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Кодексом адміністративного судочинства (КАС) України.

В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 вказаного Закону строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 цього ж Закону нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Як видно з матеріалів справи та пояснень позивача, судом встановлено, що 29.05.2020 о 13 год. 05 хв., громадянин Соціалістичної республіки В`єтнам ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) був виявлений та затриманий при спробі незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку республіку. Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України у нього відсутні, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст.204-1 УКпАП.

Також встановлено відсутність у громадянина Соціалістичної республіки В`єтнам ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) документів, що посвідчують його особу та підтверджують законність перебування на території України чи надають право на виїзд з України.

Отже, в судовому засіданні було встановлено та відповідачем не спростовано, що він немає документів, які підтверджують законність його перебування на території України, передбачених п.п. 16-19 та 20 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», або дають право на виїзд за межі території України.

За визначенням пункту 16 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» паспортний документ іноземця - документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Згідно з ч. 1 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію.

Згідно з частиною 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Частиною 1 ст. 289 КАС України передбачено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

У відповідності до частини 2 статті 289 КАС України заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів чи підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви.

Згідно частини 11 статті 289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно ч.1,4 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 75 КАС України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Колегією суддів встановлено, що військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 звернулася до суду з даним адміністративним позовом про затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію за наслідком того, що громадянин Соціалістичної республіки В`єтнам ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) 29.05.2020 був виявлений та затриманий при спробі незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку республіку. Документів, що посвідчують його особу та підтверджують законність перебування на території України, не пред`явив, внаслідок чого вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст.204-1 КУпАП.

Також встановлено, що у громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 відсутні кошти для виїзду з України, родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження немає, українською мовою не володіє, на території України знаходиться нелегально, має намір будь-яким шляхом потрапити до країн Західної Європи, а отже є всі підстави вважати, що вказаний громадянин за будь-якої можливості буде ухилятися від виїзду за межі України.

Колегія суддів крім того враховує, що відповідно до розпорядження Кабінету міністрів України від 14.03.2020 року №287-р «Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» у затриманого громадянина відсутня можливість законним шляхом залишити територію України.

З урахуванням зазначеного, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку, що у позивача були достатні підстави для подання до суду вказаного адміністративного позову з підстав, передбачених частиною першою статті 289 КАС, позовної заяви про затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію через відсутність у такого документів, що дає право на перебування на території України та виїзд з неї, а також відсутність коштів, що не дає змоги самостійного покинення території України.

У доводах апеляційної скарги відповідач зазначає, що має родичів у м.Києві, які б могли забезпечити оплату його повернення в країну походження, однак жодних доказів про наявність таких родичів суду не надав.

Долучена до апеляційної скарги копія посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_2 із зазначенням строку дії до 04.06.2020 не є належним доказом, оскільки не засвідчена в установленому законом порядку. Колегією суддів також не приймається до уваги доводи скаржника про те, що відповідач не мав змоги надати суду першої інстанції вказану посвідку, оскільки документ випадково залишив вдома, так як відповідач мав змогу заявити суду клопотання про надання можливості представлення такої посвідки.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для затримання відповідача з метою забезпечення його передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію строком, що не перевищує шість місяців, з врахуванням того, що Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам про реадмісію громадян обох держав» від 03.09.2008 року було ратифіковано Угоду між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам про реадмісію громадян обох держав.

В матеріалах справи також відсутні дані про те, що відповідач у передбачені Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» строки, звертався до відповідного органу із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (протилежного суду не доведено).

Також, немає жодного доказу, який би свідчив, що відповідач залишив країну свого національного походження у зв`язку з побоюванням стати жертвою переслідувань зі сторони екстреміських збройних формувань та не може користуватися захистом цієї країни і не може повернутися внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до статей 9, 29 Загальної декларації прав людини (1948 року) та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 року) ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

У статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Таким чином, колегія суддів дійшла переконання, що оскільки відповідач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: не мав документи, які посвідчують особу, та не надав суду доказів про своє законне перебування на території України чи таких, що дають право на виїзд за межі території України, існує ризик перешкоджання забезпеченню його передачі відповідно до міжнародних договорів про реадмісію, то є законні підстави для його затримання з метою забезпечення його передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Згідно з ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи з повним їх дослідженням, порушень матеріального або процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи не спростовують висновків суду, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 229, 243, 272, 289, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 червня 2020 року у справі № 308/5167/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді О. О. Большакова
М. П. Кушнерик