Справа № 500/1367/20
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2020-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1367/20

17 серпня 2020 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Баб`юка П.М. розглянувши письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі, також, - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області (далі, також, - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком згідно з Законом України "Про державну службу";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області призначити ОСОБА_1 з 06.09.2019 пенсію за віком відповідно до пунктів 10, 12 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 та статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993, зарахувавши до стажу державної служби періоди: з 30.06.1979 по 06.07.1981 - служби в армії; з 01.09.1981 по 26.09.1982 - робота інструктором Тернопільського ОК ЛСМУ; з 27.10.1982 по 24.08.1988 - робота комісаром обласного штабу, заступником завідуючого відділу, головним інженером Тернопільського обкому ЛКСМУ; з 29.08.1988 по 27.10.1990 - робота заступником секретаря парткому залізничного вузла Тернопіль; з 28.10.1990 по 28.09.1991 - робота інженером контрольно-ревізійного відділу Мінздраву УРСР по Тернопільській області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області. 06.09.2019 позивач подав заяву про переведення його з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу", оскільки його стаж державної служби складає більше 20 років.

Втім, рішенням відповідача від 23.01.2020 в переведенні з одного виду пенсії на інший було відмовлено з огляду на недостатність стажу державної служби, а саме: відповідач не врахував періоди роботи позивача на виборних та відповідальних посадах у комсомольських та партійних організаціях та період служби позивача в лавах Радянської армії.

На думку позивача, такі дії відповідача порушують його конституційне право на соціальний захист, яке включає і право на призначення (переведення) пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.06.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено у справі судове засідання.

Від представника відповідача на адресу суду 02.07.2020 надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні адміністративного позову відмовити. Зазначив, що відповідно до записів трудової книжки позивача, стаж роботи на посадах віднесених до категорій посад державних службовців в позивача складає менше 10 років.

Від позивача на адресу суду 12.08.2020 надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження, в якій також, зазначено, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Від представника відповідача на адресу суду 12.08.2020 надійшла заява про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження, в якій також, зазначено, що проти позовних вимог заперечує в повному обсязі.

Беручи до уваги клопотання позивача та представника відповідача, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними в ній доказами та перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) є пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Тернопільській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач 06.09.2019 звернувся до відповідача із заявою №6478 про переведення його з пенсії за віком, що призначена згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" (аркуш справи 17).

На зазначене звернення позивача Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області листом від 23.01.2020 №44-9/Ф-02/8-1900/20 відмовило ОСОБА_1 в проведенні перерахунку пенсії з переведенням на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Зазначено, що станом на 01.05.2016 позивач має менше 10 років стажу державної служби, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу".

Не погодившись із такими діями та рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 N 1058-ІУ (далі по тексту - Закон N1058-ІV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до ст. 10 Закону N1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види, призначається один з цих видів пенсії за її вибором.

Частиною ч. 3 ст. 45 Закону N1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Загальні засади діяльності, статус державних службовців, які працюють в державних органах, а також особливості правовідносин щодо призначення та перерахунку пенсій державним службовцям, оплати праці державних службовців встановлені Законом України "Про державну службу".

Так, спірні правовідносини виникли у зв`язку з відмовою позивачу в переході з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» через недостатність стажу державної служби.

1 травня 2016 року набув чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 N 889-VIII, згідно частини 2 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України "Про державну службу" від 16.12.93 N 3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

В пункті 10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 889-VIII вказано, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

У пункті 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 889-VIII вказано, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Так, частиною 1 статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.93 N 3723-XII визначено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України " Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Відповідно до Порядку призначення пенсій деяким категоріям працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 14.09.2016 року N 622, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ".

При цьому, пунктом 2 цього Порядку передбачено, що згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 10 грудня 2015 р. "Про державну службу" на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. N 3723-XII " Про державну службу" (далі - Закон) в тому числі, мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. N 889-VIII " Про державну службу":

- мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України;

- займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

На момент звернення позивача до органу Пенсійного фонду із заявою про переведення на інший вид пенсії 24.03.2020 року порядок призначення пенсії для державних службовців врегульований Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 N 889-VIII, який набрав чинності 01.05.2016 року.

Згідно п. 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 N 229 передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом N 889-VIII обчислюється відповідно до п. 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону про державну службу.

Пунктом 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" визначено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

З наведеного вбачається, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.93 N 3723-XII після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.93 N 3723-XII і Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 N 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 N 889-VIII - 01.05.2016 зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.93 N 3723-XII лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 N 889-VIII, та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.93 N 3723-XII вік і страховий стаж.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у рішенні Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі N 822/524/18 та постанові Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі N 569/350/17, які відповідно до п. 5 ст. 242 КАС України підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Суд наголошує, що стаж державної служби обчислюється відповідно до статті 46 Закону №889-VІІІ та Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229 (далі - Порядок №229).

Пунктом 6 Порядку №229 передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону.

Пунктом 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VІІІ регламентовано, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Отже, стаж державної служби за періоди роботи (служби, навчання) до набрання чинності Законом № 889-VІІІ обчислюється відповідно до законодавства, яке діяло до 01.05.2016 та на тих умовах і в порядку, що були ним передбачені.

Стаж державної служби до набрання чинності Законом обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283 (далі - Порядок № 283), додатку до нього та інших нормативно-правових актів.

Так, судом встановлено, що відмовляючи в переході на інший вид пенсії підставами відмови у переведенні на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» є недостатність в позивача стажу державної служби через не зарахування наступних періодів:

з 30.06.1979 по 06.07.1981 - служби в армії;

з 01.09.1981 по 26.09.1982 - робота інструктором Тернопільського ОК ЛСМУ;

з 27.10.1982 по 24.08.1988 - робота комісаром обласного штабу, заступником завідуючого відділу, головним інженером Тернопільського обкому ЛКСМУ;

з 29.08.1988 по 27.10.1990 - робота заступником секретаря парткому залізничного вузла Тернопіль;

з 28.10.1990 по 28.09.1991 - робота інженером контрольно-ревізійного відділу Мінздраву УРСР по Тернопільській області.

Щодо незарахування періоду проходження позивачем служби у Збройних Силах до стажу державної служби суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 30.06.1979 по 06.07.1981 проходив службу в рядах Збройних Сил СССР на посадах рядового складу, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача та військовим квитком серії НОМЕР_1 (аркуші справи 9, 16).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з п. 3 Порядку № 283 передбачено, що до стажу державної служби включається також час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.

Таким чином, період проходження військової служби в Збройних Силах безпосередньо зараховується до стажу державної служби.

Отже, відповідачем помилково не зараховано до стажу державної служби ОСОБА_1 період проходження ним військової служби в Збройних силах, а саме, з 30.06.1979 по 06.07.1981, а тому, вказаний період підлягає зарахуванню.

Щодо незарахування до стажу державної служби періоду роботи позивача в Тернопільському ОК ЛСМУ, Тернопільському обкомі ЛКСМУ суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 3 Порядку №283 до стажу державної служби включаються, зокрема, час підвищення кваліфікації з відривом від роботи, якщо до направлення на підвищення кваліфікації працівник працював у державному органі; час роботи в організаціях, передбачених абзацом 4 пункту 3 Положення про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за вислугу років працівникам органів виконавчої влади та інших державних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1993 року №1049 (Положення №1049), відповідно до якого до стажу роботи, який дає право на одержання надбавки за вислугу років, зараховується стаж роботи в організаціях (крім роботи у кооперативних та інших громадських організаціях), передбачених ст. 118 КЗпП України (зокрема, у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях).

Відповідно до ст. 118 КЗпП України працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.

Так, згідно з роз`ясненнями Міністерства юстиції України від 03 червня 1994 року №4-5-1156, погодженими з Кабінетом Міністрів України, до стажу державної служби зараховують період роботи в цих органах лише на виборних та відповідальних посадах до припинення дії cт. 6 Конституції УРСР і внесення змін до cт. 7 Конституції УРСР (до 24 жовтня 1990 року).

Вказаними статтями за партійними, профспілковими і комсомольськими органами закріплювалося право на участь у здійсненні управлінських функцій. Відповідальною вважають посаду, на яку приймають колегіальним органом (постановою конференції, зборів, комітету, бюро) партійних, комсомольських та профспілкових організацій.

Діяльність ВЛКСМ була врегульована Статутом, прийнятим XIV з`їздом ВЛКСМ, із змінами, внесеними XV, XVII и XVIII з`їздами ВЛСМ.

Так, пунктом 11 цього Статуту було встановлено, що одним із керівних принципів організаційної побудови комсомолу є демократичний централізм, що означає, зокрема виборність усіх керівних органів комсомолу знизу доверху.

Пунктами 13,14 цього Статуту визначено, що вищим керівним органом комсомольської організації є: загальні збори (для первинних організацій), конференція (для районних, міських, окружних, обласних, крайових організацій), з`їзд (для комсомольських організацій союзних республік, для ВЛКСМ). Загальні збори, конференція або з`їзд обирають бюро або комітет, які є їх виконавчим органом та здійснює керівництво усією поточною роботою комсомольської організації.

Пунктом 41 цього Статуту встановлено, що окружний, міський, районний комітет комсомолу обирає бюро, в тому числі секретарів комітету.

Так, судом встановлено із відомостей трудової книжки (аркуші справи 8-13), що позивач:

01.09.1981 затверджений на посаду інструктора Тернопільського ОК ЛСМУ (запис на підставі Б-С7 п.5 від 29.09.1981), звільнений 26.09.1982 (Б-7/1 від 30.09.1982);

27.10.1982 затверджений на посаду головного інженера обласного штабу Тернопільського ОК ЛСМУ (запис на підставі Б-10 п.2 від 26.10.1982);

16.06.1984 затверджений на посаду комісара обласного штабу ССО обкома ЛКСМ України (запис на підставі Б-36 п.1 від 16.06.1984);

28.08.1985 затверджений на посаду комісара обласного штабу СО заступником завідуючого відділу обкома ЛКСМ України (запис на підставі Б-8 п.16 від 28.08.1985), 24.08.1988 - звільнений (Б-24 п.4 від 24.08.1988);

29.08.1988 - затверджений в зв`язку із переведенням на посаду заступника секретаря парткому залізничного вузла Тернопіль (пост бюро №65 від 29.08.1988), 27.10.1990 - звільнений (пост бюро №1 від 27.10.1990).

Затвердження на зазначені посади здійснювалося за результатами звітних - виборчих зборів шляхом таємного голосування - тобто ці періоди роботи є роботами на виборчій посаді.

Відтак, не включення до стажу державної служби періоду роботи на посадах інструктора Тернопільського ОК ЛСМУ, комісара обласного штабу, заступника завідуючого відділу, головного інженера Тернопільського обкому ЛКСМУ, заступника секретаря парткому залізничного вузла Тернопіль є протиправним.

Також, судом встановлено, що позивач 28.10.1990 прийнятий на посаду інженером контрольно-ревізійного відділу Мінздраву УРСР по Тернопільській області (наказ №63 від 28.10.1990), звільнений 28.09.1991 (наказ №55 від 28.09.1991).

Згідно з п. 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах, зокрема, керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.

Так, у вказаному додатку міститься перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, періоди роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби, до яких віднесено серед іншого, виконавчі комітети місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управління, самостійні відділи, інші структурні підрозділи.

Зокрема, серед вказаного переліку є Міністерства і відомства УРСР (включаючи головні управління, управління, що відповідно до затвердженої Урядом структури входили до центрального апарату цих міністерств і відомств).

Відтак, незарахування відповідачем періоду роботи позивача з 28.10.1990 по 28.09.1991 інженером контрольно-ревізійного відділу Мінздраву УРСР по Тернопільській області є протиправним.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Враховуючи викладене, а також беручи до уваги наявність у трудовій книжці позивача усіх необхідних записів на підтвердження наявного у нього стажу роботи на посадах, період роботи на яких зараховується до стажу державної служби, суд дійшов до висновку, що дії відповідача щодо відмови позивачу в переведенні з одного виду пенсії на інший, а саме, в переведенні з пенсії за віком, призначеної на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» є протиправними.

Судом встановлено, що позивач досяг необхідного віку та мав передбачений законодавством страховий стаж, а також станом на 01.05.2016 мав стаж роботи на посадах державної служби не менш як 10 років, а відтак, в даному випадку є всі підстави для переведення його з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону № 1058-ІV, на пенсію за віком відповідно до Закону N 3723-XII.

Згідно з частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Оскільки позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення його на інший вид пенсії 06.09.2019, то саме з цієї дати необхідно здійснити відповідне переведення на інший вид пенсії.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності своїх рішень.

У підсумку, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача, а позовні вимоги вважає такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 840,00 грн., що підтверджується квитанцією від 17.03.2020 №30, який підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо відмови ОСОБА_1 в переведенні з пенсії за віком, призначеної на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби періоди: з 30.06.1979 по 06.07.1981 - служби в армії; з 01.09.1981 по 26.09.1982 - робота інструктором Тернопільського ОК ЛСМУ; з 27.10.1982 по 24.08.1988 - робота комісаром обласного штабу, заступником завідуючого відділу, головним інженером Тернопільського обкому ЛКСМУ; з 29.08.1988 по 27.10.1990 - робота заступником секретаря парткому залізничного вузла Тернопіль; з 28.10.1990 по 28.09.1991 - робота інженером контрольно-ревізійного відділу Мінздраву УРСР по Тернопільській області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області перевести ОСОБА_1 на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу", з 06.09.2019.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 місце проживання: АДРЕСА_1 ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач:

-Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області місцезнаходження:Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001 ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769.

Головуючий суддя Баб`юк П.М.