Справа № 160/6048/20
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 серпня 2020 року Справа № 160/6048/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого суддіГорбалінського В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним та зобов`язати вчинити певні дії, -
02.06.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- рішення №21 від 06.05.2020 року Відділу з питань перерахунків пенсій №10 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію по втраті годувальника - визнати протиправним;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу в призначенні пенсії по втраті годувальника з огляду на відсутність пенсійної справи ОСОБА_2 та не вірно зазначеного прізвища ОСОБА_2 в трудовій книжці. Окрім цього відповідачем протиправно винесено рішення №21 від 06.05.2020 року про відмову в призначенні пенсії по втраті годувальника
04.06.2020 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
02.07.2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надало до Дніпропетровського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву.
В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що оригінали матеріалів пенсійної справи ОСОБА_2 у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відсутні, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 був внутрішньо переміщеною особою та прізвище ОСОБА_2 в трудовій книжці не збігається з прізвищем, зазначеним в паспорті ОСОБА_2 у зв`язку з чим, відповідач просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити.
03.07.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відповіддю на відзив, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
05.05.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Марганецького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою №808 щодо переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника - ОСОБА_2 .
06.05.2020 року відділом з питань призначення та перерахунків пенсій №10 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянуто заяву позивача та винесено рішення, оформлене листом №21
Так, зазначеним рішенням позивачу відмовлено в переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Зазначене рішення мотивоване тим, що оригінал пенсійної справи ОСОБА_2 перебуває в управлінні, в якому була призначена пенсія ОСОБА_2 , яке в свою чергу, знаходиться на непідконтрольній території України, а саме в Брянківському районі Луганської області. Окрім цього, у вказаному рішенні зазначено, що на сторінці 18 (титульний аркуша) трудової книжки ОСОБА_2 не вірно зазначено прізвище власника трудової книжки , а саме - « ОСОБА_2 », у зв`язку з чим, періоди роботи, зазначені в трудовій книжці після 18 сторінки, не підлягають врахуванню до страхового стажу годувальника.
Не погодившись з таким рішенням відповідача позивач звернулась до суд з даною позовною заявою.
Також судом встановлено, між ОСОБА_2 (паспорт громадянина України НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) був зареєстрований шлюб 11.01.1969 року, про що свідчить копія Свідоцтва про одруження НОМЕР_3 , яка наявна в матеріалах справи.
ОСОБА_2 був пенсіонером за віком, отримував пенсію за віком (згідно повного страхового стажу 69 років 3 місяці 10 днів) та перебував на обліку в Нікопольському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України, що підтверджується копією посвідчення про призначення пенсії за віком № НОМЕР_4 , яка наявна в матеріалах справи та копією електронної пенсійної справи, наявної в матеріалах справи.
ОСОБА_1 є пенсіонеркою за віком, отримує пенсію за віком та перебуває на обліку в Нікопольському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України, що підтверджується копією посвідчення про призначення пенсії за віком № НОМЕР_5 , яка наявна в матеріалах справи та копією електронної пенсійної справи, наявної в матеріалах справи.
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 04.05.2020 року ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 78 років у м. Марганець, Дніпропетровської області.
Відповідно до довідки від 13.05.2020 року за вих. №11, виданої об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Ювілейний 8», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали та були зареєстровані за адресою - АДРЕСА_1 , та ОСОБА_1 перебувала на утриманні свого чоловіка - ОСОБА_2 .
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до п. 23 ч. 1 Європейської Соціальної Хартії (переглянутої) та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, прийнятий 9 липня 2003 року (далі Закон №1058-IV).
Згідно з ч.3 ст.4 Закону №1058-IV, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.
Відповідно до змісту ст. 5 Закону №1058-IV, то цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
Приписами статті 8 Закону №1058-IV передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII (далі Закон №1788-XII) зокрема, гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Частиною 1 ст. 7 Закону №1788-ХІІ встановлено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Відповідно до ч.1 ст.36 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Згідно з п.1 ч.2 ст.36 Закону №1058-IV, непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Відповідно ч.3 ст.36 Закону №1058-IV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч.1 ст.37 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.
Згідно до ч.1 ст.38 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.
З огляду на вищенаведені норми, повно та всебічно дослідивши матеріали справ, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) відноситься до категорії осіб, які відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мають право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Щодо посилання відповідача та відділу з питань перерахунків пенсій №10 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у своєму рішенні №21 від 06.05.2020 року на відмінність зазначеного прізвища ОСОБА_2 , зазначеного в трудовій книжці та паспорті та відсутності правових підстав для зарахування періодів роботи ОСОБА_2 з 30.05.1979 по 06.06.1995 року та з 27.11.1995 року по 31.03.1998 року та з 08.06.1995 року по 14.11.1996 року до страхового стажу годувальника, суд вважає за необхідне зазначити, що на титульній сторінці трудової книжки ОСОБА_2 (дата заповнення трудової книжки 19.08.1961 року) міститься прізвище « ОСОБА_3 » та на 17 сторінці трудової книжки (дата заповнення 12.06.1979 року) мітиться прізвище « ОСОБА_3 », отже доводи відповідача про відмінність зазначеного прізвища ОСОБА_2 не віднайшли свого підтвердження в матеріалах справи та, зокрема, в копії електронної пенсійної справи ОСОБА_2 .
З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, про протиправність посилань відповідача на відмінність зазначеного прізвища ОСОБА_2 в трудовій книжці. Таким чином, також є безпідставною відмова відповідача врахувати під час визначення страхового стажу годувальника періоди роботи ОСОБА_2 з 30.05.1979 по 06.06.1995 року та з 27.11.1995 року по 31.03.1998 року та з 08.06.1995 року по 14.11.1996 року. Вказаний висновок також підтверджується тим, що означені періоди вже були враховані ОСОБА_2 під час призначення пенсії за віком.
Відповідно до п.1 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2020 року № 365 (далі - Порядок №365), цей Порядок визначає механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі - соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно п.6 Порядок №365 структурний підрозділ з питань соціального захисту населення не пізніше наступного робочого дня після отримання заяви про призначення (відновлення) соціальних виплат надсилає запит про отримання електронної справи отримувача соціальної виплати до державного підприємства "Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики України", який протягом п`яти робочих днів з дня отримання такого запиту надсилає відповідну електронну справу до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення.
Оскільки ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, призначення та виплата соціальних виплат, зокрема пенсії по втраті годувальника, здійснюється на підставі електронної справи отримувача соціальної виплати, а саме електронної пенсійної справи.
Щодо посилання відповідача на неможливість переведення ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, у зв`язку з відсутністю паперової пенсійної справи ОСОБА_2 , суд вважає за необхідне зазначити, що надані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області матеріали електронної пенсійної справи ОСОБА_2 підтверджують призначення та отримання ОСОБА_2 пенсії за віком. Окрім цього, суд зауважує, що відповідно до матеріалів справи, зокрема електронної пенсійної справи, ОСОБА_2 отримував пенсію довічно, доказів призупинення виплати пенсії відповідачем не надано.
Отже, з огляду на вищезазначене відповідачем протиправно відмолено позивачу в переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до п.п. 1-4 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Отже, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, враховуючи наведене вище та з метою повного та всебічного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в наступній редакції:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 06.05.2020 року №21 про відмову ОСОБА_1 в переведенні на пенсію по втраті годувальника.
Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.
З аналізу наведеного вбачається, що на даний час Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.
Так питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин
Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, означена позовна вимога задоволенню не підлягає, так як призначення та виплата пенсіє є дискреційними повноваженнями Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Однак, враховуючи те, що в ході розгляду справи суд дійшов висновку щодо протиправності рішення відповідача від 06.05.2020 року №21 про відмову ОСОБА_1 в переведенні на пенсію по втраті годувальника, з метою захисту прав позивача та керуючись положеннями ч. 2 ст. 9 КАС України слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника від 05.05.2020 року №808, з урахуванням висновків суду.
Частиною 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до положень ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч. ч. 1 та 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З огляду на вищевикладене, у суду наявні підстави для часткового задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним та зобов`язати вчинити певні дії.
Відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 06.05.2020 року №21 про відмову ОСОБА_1 в переведенні на пенсію по втраті годувальника.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника від 05.05.2020 року №808, з урахуванням висновків суду.
Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Суддя В.В. Горбалінський