Справа № 420/3110/20
Суддя: Бутенко А.В.
Дата ухвалення: 2020-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3110/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

судді - Бутенка А.В.,

за участю секретаря - Сініцина А.О.,

сторін:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - Луньова В.М.,

представник відповідача - Пуйда Є.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13) про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог.

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд:

- Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства юстиції України (оформлене листом № 11298/1167-26-20/10.2.3. від 06.03.2020) щодо затвердження результатів спеціальної перевірки, за яким ОСОБА_1 вважається такою, що не пройшла спеціальну перевірку у Державному реєстрі праві.

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування адміністративного позову Позивачем зазначено, що не погоджуюється з оскарженим рішенням та вважає, що воно прийнято не на підставі, та не у межах

повноважень і не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; не

обґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

02.06.2020 року, від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування підстав для відмови у задоволенні позову зазначає, шо за наявності неодноразового порушення Закону під час проведення реєстраційних дій у Державному реєстрі прав, враховуючи наявність обставин, що викликають сумнів у неупередженості, об`єктивності та належній готовності ОСОБА_1 до виконання функцій державного реєстратора, з огляду на серйозний характер порушень у сфері державної реєстрації, ОСОБА_1 вважається такою, що не пройшла спеціальну перевірку у Державному реєстрі прав.

Таким чином, Відповідач вважає, що позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Заяви чи клопотання від сторін.

09.06.2020 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

11.08.2020 року від представника позивача надійшла заява про уточнення (зменшення) позовних вимог.

Інших заяв чи клопотань від сторін, до суду не надходило.

Процесуальні дії вчинені судом.

15.04.2020 року, судом при відкритті провадження, зупинено провадження у справі до 02.06.2020 року, в зв`язку із запровадженням на території України карантину (коронавірус COVID-19).

23.06.2020 року, протокольною ухвалою суду, поновлено провадження у справі.

Інші процесуальні дії судом не вчинялись.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених у позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог, з підстав зазначених у відзиві на позов.

Обставини справи.

ОСОБА_1 виконувала функції та завдання державного реєстратора при Староказацькій сільській раді Білгород-Дністровського району Одеської області, на підставі контракту від 19 листопада 2019 року.

14.01.2020 року Староказацькою сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області був направлений запит до Міністерства юстиції України щодо проведення спеціальної перевірки її діяльності, як державного реєстратора.

17.01.2020 року запит надійшов на адресу міністерства та був зареєстрований за №1167-26-20.

Листом-рішенням Міністерства юстиції України № 11298/1167-26-20/19.2.3. від 06.03.2020 року було повідомлено, що в ході проведення вибіркової перевірки реєстраційних дій у Державному реєстрі, враховуючи наявність обставин, що викликають сумнів у неупередженості, об`єктивності та належній готовності до виконання функції державного реєстратора, з огляду на серйозний характер порушень у сфері державної реєстрації, ОСОБА_1 вважається такою, що не пройшла спеціальну перевірку у Державному реєстрі прав.

Позивачка, вважає таке рішення (оформлене листом № 11298/1167-26-20/10.2.3. від 06.03.2020) протиправним та таким, що суперечить вимогам діючого законодавства, а тому звернувлась із даним позовом до суду.

Джерела права й акти їх застосування.

Згідно з ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", до повноважень Міністерства юстиції України належить розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та прийняття обов`язкових до виконання рішення, передбачених цим Законом.

Пунктом 1 частини першої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державним реєстратором, зокрема, є громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав.

Відповідно до положень ч. 1, 2, 9 ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги, зокрема, на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі судового рішення, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір).

При цьому, порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

Міністерством юстиції України 04.11.2019 видано наказ № 3388/5, яким Кваліфікаційні вимоги до державного реєстратора, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2015 № 2790/5, викладено у новій редакції. Так, окрім інших кваліфікаційних вимог, було встановлене й успішне проходження спеціальної перевірки діяльності державного реєстратора в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у порядку здійснення контролю, встановленому Кабінетом Міністрів України (для осіб, які до призначення на посаду державного реєстратора або виконання функцій державного реєстратора виконували функції державного реєстратора, перебуваючи у трудових відносинах з іншим суб`єктом державної реєстрації).

Статтею 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», передбачається здійснення контролю у сфері державної реєстрації прав з боку Міністерства юстиції України.

Процедура здійснення Міністерством юстиції України спеціальної перевірки діяльності державного реєстратора в реєстрах визначена Порядком здійснення Міністерством юстиції контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державне ї реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 № 990

4 грудня 2019 року Постановою Кабінету Міністрів України № 1125 були затверджені зміни до постанови Кабінети Міністрів України № 990.

Згідно з абз. 2 п. 4 Порядку № 1125, контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації щодо визначення професійної компетентності осіб, які мають намір виконувати функції державного реєстратора та не перебували на посаді державного реєстратора або не виконували функції державного реєстратора, здійснюється шляхом тестування на знання законодавства у сфері державної реєстрації таких осіб.

Відповідно до п. 6 Порядку №1125, моніторинг реєстраційних дій в реєстрах як комплекс організаційно-технічних заходів, що за допомогою програмних засобів ведення реєстрів забезпечує проведення посадовими особами Мін`юсту аналітичного дослідження реєстраційних дій за певний проміжок часу (тиждень, місяць або квартал) за принципом зростання (без перевірки попередніх періодів), здійснюється за такими критеріями:

1) скасування записів у реєстрах;

2) проведення реєстраційних дій з порушенням строків, визначених законами;

3) проведення державної реєстрації припинення обтяжень права власності та інших речових прав, похідних від права власності, на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва (крім випадку проведення такої реєстраційної дії державними та приватними виконавцями);

4) проведення державним реєстратором реєстраційних дій протягом одного року з дня призначення на відповідну посаду суб`єктом державної реєстрації, з дня призначення на посаду державного нотаріуса чи з дня реєстрації приватної нотаріальної діяльності, а також протягом шести місяців з дня відновлення доступу державного реєстратора до реєстрів

Згідно з п. 8 Порядку № 1125, спеціальна перевірка діяльності державного реєстратора в реєстрах проводиться у строк, що не перевищує 25 календарних днів з дати надходження до Мін`юсту від суб`єкта державної реєстрації, на посаду державного реєстратора або на виконання функцій державного реєстратора в якому претендує особа, відповідного запиту

Висновки суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Міністерством юстиції України 04.11.2019 видано наказ № 3388/5, яким Кваліфікаційні вимоги до державного реєстратора, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2015 № 2790/5, викладено у новій редакції. Так, окрім інших кваліфікаційних вимог, було встановлене й успішне проходження спеціальної перевірки діяльності державного реєстратора в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у порядку здійснення контролю, встановленому Кабінетом Міністрів України (для осіб, які до призначення на посаду державного реєстратора або виконання функцій державного реєстратора виконували функції державного реєстратора, перебуваючи у трудових відносинах з іншим суб`єктом державної реєстрації).

4 грудня 2019 року Постановою Кабінету Міністрів України № 1125 були затверджені зміни до постанови Кабінети Міністрів України № 990.

Новою редакцією такого порядку було встановлено процедуру спеціальної перевірки діяльності державного реєстратора, яка проводиться в реєстрах у строк, що не перевищує 25 календарних днів з дати надходження до Мін`юсту від суб`єкта державної реєстрації, на посаду державного реєстратора або на виконання функцій державного реєстратора в якому претендує особа, відповідного запиту.

Згідно абзацу другого пункту 4 Порядку забезпечення доступу осіб, уповноважених на здійснення реєстраційних дій, до Єдиних та Державних реєстрів, створення та забезпечення функціонування яких належить до компетенції Міністерства юстиції України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 15.12.2015 № 2586/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 03.02.2020 № 340/5) доступ до реєстрів надається у випадках, передбачених законодавством, за умови успішного проходження ним спеціальної перевірки діяльності державного реєстратора в реєстрах.

Тобто, в обов`язковому порядку необхідно проходити спеціальну перевірку діяльності державного реєстратора наступним претендентам:

- які працевлаштовуються (в тому числі шляхом переведення) до іншого суб`єкта державної реєстрації у розумінні Законів за №№ 834-УІІІ, 835-VII (працевлаштування після перебування у трудових відносинах з: акредитованими суб`єктами, органами державної влади, органами місцевого самоврядування);

- які працевлаштовуються (в тому числі шляхом переведення) в межах одного суб`єкта, при цьому була перерва у виконанні функцій державного реєстратора (наприклад: протягом 2017 року особа обіймала посаду державного реєстратора у міській раді, у подальшому на протязі 2018 та 2019 років обіймала посаду, що не пов`язана з виконанням функцій державного реєстратора, а станом на 2020 рік знову виявила бажання виконувати функції державного реєстратора у цьому ж суб`єкті державної реєстрації);

Таким чином, враховуючи ту обставину, що проведення спеціальної перевірки застосовується до осіб, що вже мають статус державного реєстратора, предметом перевірки є дотримання законності під час здійснення повноважень державного реєстратора, а можливим результатом, з врахуванням укладеного між державним реєстратором та суб`єктом реєстрації, контракту (трудового договору) - фактичне звільнення із відповідної посади та позбавлення відповідного доступу до такої професії. Процедура проведення такої перевірки є видом дисциплінарного провадження.

Крім того, впровадження інституту спеціальної перевірки шляхом доповнення до кваліфікаційних вимог обов`язку її проведення за ретроспективним принципом, обумовлено зміною державної політики в сфері державної реєстрації речових прав, у зв`язку з негативними наслідками, викликаними в тому числі й діями окремих державних реєстраторів.

Так, в ході проведення спеціальної перевірки, фактично встановлюється склад дисциплінарного проступку, а саме: суб`єкт - державний реєстратор; об`єкт - правовідносини в сфері здійснення дій щодо державної реєстрації; об`єктивна сторона - одноразове грубе або неодноразове порушення законів під час проведення реєстраційних дій в реєстрах; суб`єктивна сторона - умисел чи необережність.

З оскаржуваного рішення вбачається, що в ході проведення спеціальної перевірки за період з 01.09.2019 року по 31.10.2019 року, в діях Позивачки встановлено низку порушень законодавства.

При цьому, суд зазначає, на момент здійснення реєстраційних дій, за заявами № 35862039, 36410556, Постанова Кабінету Міністрів України № 1125 не була прийнята, а інститут спеціальних перевірок державних реєстраторів не був впроваджений.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України від 09 лютого 1999 року N 1-рп/99 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави.

За загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до події або факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 19 червня 2018 року у справі N 826/12868/17 та від 07 серпня 2019 року у справі N 820/2306/17.

Також, суд враховує правову позицію в справі № 826/7866/1726, яка полягає в тому, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 12 лютого 2020 року (п. 36-43), під час розгляду справи щодо оскарження наказу Міністерства юстиції про анулювання доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно також прийшов до висновку про недопустимість при проведенні перевірки застосовувати положення Порядку № 990 до фактів, що мали місце до набрання вказаним порядком чинності.

Окрім, того, Конституційний Суд України в рішенні від 29 червня 2010 року № 17- рп/2010 зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Таким чином, п. 8 Порядку № 990 не можуть застосовуватись до дій (правовідносин), що здійснені до набрання ними чинності, адже закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Щодо порушення встановленої процедури проведення спеціальної перевірки, суд зазначає наступне

Згідно даних, зазначених в листі Міністерства юстиції України, вказане рішення було прийнято з порушенням строків проведення спеціальної перевірки.

Так, запит Староказацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області був зареєстрований 17.01.2020 року, тоді як рішення було прийнято 06.03.2020 року, тобто поза межами строку в 25 календарних днів, що свідчить про порушення процедури прийняття вказаного рішення (п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України № 1125).

Крім того, суд вважає, що відповідачем також не встановлено й об`єктивної сторони дисциплінарного проступку.

Так, відповідач, в обґрунтування прийнятого рішення, посилається на те, що Позивачкою порушено вимоги ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 58 Порядку № 1127 та не враховано, що якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

Як зазначила позивачка, при прийнятті рішення відповідач виходив з факту обізнаності позивачки про необхідність прийняття вказаного майна до експлуатації та з власного розсуду про наявність такої необхідності. При цьому, не враховано, що законодавством передбачені випадки щодо здійснення власником перепланування належного майна, яке не передбачає необхідність здійснення держаної реєстрації.

Суд погоджується з тим, що у рішенні, яке оскаржується, відповідач не зазначив, в чому саме полягає порушення закону, не врахований обов`язок державного реєстратора на здійснення реєстрації стосовно нерухомого майна, яке не потребує прийняття до експлуатації. Рішення у вказаній частині необгрунтоване та містить лише цитування нормативно-правових актів, без надання оцінки даним, (технічний паспорт, довідки), які позивачка зобов`язана була враховувати під час виконання своїх обов`язків. Міністерством юстиції, поза межами процедури архітектурно-будівельного контролю, були встановлені факти здійснення самочинного будівництва та його наступної легалізації, що не входить до повноважень Міністерства юстиції, в тому числі й в порядку та в межах проведення спеціальної перевірки.

Відповідачем не встановлено та не зазначено, чи порушено права інших фізичних чи юридичних осіб при здійсненні дії щодо реєстрації права власності, що також свідчить про необґрунтованість та безпідставність прийнятого рішення.

Крім того, відповідач посилається також й на порушення ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» яка встановлює дискреційне право на зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, при цьому не врахував, що реалізація такого права, відбувається в межах відповідної правової норми, а відтак й не може мати наслідком притягнення державного реєстратора до відповідальності.

Суд зазначає, що за подібних обставин є хибним висновок щодо порушення вимог законодавства під час розгляду заяви № 36410556.

Також, Відповідачем не врахував, що відносно Позивачки, як державного реєстратора, наприкінці 2019 року була проведена також й камеральна перевірка, в ході якої не встановлено порушень діючого законодавства.

Крім того, Відповідачем не враховано факт успішного проходження тестування на знання вимог законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, що підтверджується сертифікатом про підтвердження професійної компетентності у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 04.11.2019 року № 938.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

В рішенні Європейського Суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України», згідно з якою принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

Отже, враховуючи дискреційні повноваження в питаннях визначення певного виду санкцій, таке рішення суб`єктом владних повноважень має прийматися з урахуванням принципу пропорційності, який має на меті досягнення балансу між публічними інтересами та індивідуальними інтересами особи, а також між цілями та засобами їх досягнення, що в даному випадку не дотримано.

Судом встановлено, що під час проведення спеціальної перевірки, у Позивачки не відбирались відповідні пояснення, не враховані обставини проходження перевірки відповідача та отримання відповідного сертифікату, не враховано відсутність інших порушень законодавства, а відтак, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийнято без урахування принципу пропорційності, є невмотивованим та необгрунтованим.

Враховуючи викладене, суд вважає, що висновок відповідача щодо наявності в діях ОСОБА_1 неодноразових порушень законів під час проведення реєстраційних дій в реєстрах є безпідставним та необгрунтованим, а висновок щодо непроходження спеціальної перевірки - протиправним.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 2 ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приймаючи до уваги викладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги частково обґрунтовані, документально підтверджені, відповідають чинному законодавству, отже підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно розрахунку щодо судових витрат, витрати зі сплати судового збору складають 840,80 грн., а витрати на професійну правничу допомогу - 1500,00 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. згідно квитанції № ПН1160 від 09.04.2020 року (а.с.8).

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України на користь позивачки судового збору в розмірі 840,80 грн.

Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Щодо розподілу судових витрат на професійну (правничу) допомогу, суд зазначає наступне.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну (правничу) допомогу суд, відповідно до положень ч.5, ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", ч.5 ст.242 КАС України враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права.

Так, у відповідності до висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 15 травня 2018 року у справі №821/1594/17, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що компенсація таких витрат здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі №814/698/16.

Судом встановлено, що на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн. представником позивача надано до суду договір про надання правничої допомоги від 02.06.2020 року, додаткова угода №1 від 02.06.2020 року, Акт приймання-передачі від 08.06.2020 року та квитанція до прибуткового касового ордеру № 3 від 08.06.2020 року (а.с. 76-81).

Клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не надходило.

Таким чином, суд зазначає, що наданими позивачем документами, фактичний обсяг витрат, які сторона сплатила у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги підтверджено належними та допустимими доказами, а тому суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню у розмірі 1500,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене та згідно із ст.139 КАС України судові витрати ОСОБА_1 у загальній сумі 2340 грн. 80 коп. (судовий збір - 840,80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу - 1500,00 грн.) підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України.

Керуючись статтями 2, 5-9, 72-73, 77, 139, 159, 241-246, 250-251, 263 КАСУкраїни, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13) - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства юстиції України, яке оформлене листом №11298/1167-26-20/10.2.3 від 06.03.2020, за яким ОСОБА_1 вважається такою, що не пройшла спеціальну перевірку у Державному реєстрі прав.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України () судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (), витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 21.08.2020 року.

Суддя Бутенко А.В.

.