Справа № 280/3600/20
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 серпня 2020 року Справа № 280/3600/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання: Стовбур А.Ю., позивача: не з`явився, представника відповідача: Похило С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_4 (польова пошта НОМЕР_5 ) Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_6 (56 окрема мотопіхотна бригада) Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Військової частини НОМЕР_2 (дал - ВЧ НОМЕР_2 ), у якій позивач просив суд:

1) визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_4 щодо не нарахування та невиплати позивачу, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 01.06.2014 по 25.03.2015, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення з особового складу військової частини 25.03.2015;

2) зобов`язати ВЧ НОМЕР_6 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 01.06.2014 по 25.03.2015, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення з особового складу військової частини 25.03.2015;

3) визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо не нарахування та невиплати позивачу, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 30.04.2015 по 31.01.2017, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення з особового складу військового комісаріату 31.01.2017;

4) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 30.04.2015 по 31.01.2017, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення з особового складу військового комісаріату 31.01.2017;

5) визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 31.01.2017 по 01.02.2019, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.02.2019;

6) зобов`язати ВЧ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 31.01.2017 по 01.02.2019, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.02.2019

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 проходив у період 2014-2019 роки військову службу у відповідачів, має статус учасника бойових дій. При звільненні з військової служби відповідачі не провели з ним розрахунок та не виплатили грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій. З посиланням на норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР) вважає, що має право на грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 03.06.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засіданні на 01.07.2020.

15.06.2020 ВЧ НОМЕР_2 подала відзив на позовну заяву (вх.№27554), у якому з посиланням на норми Закону №2011-XII зазначає, що в особливий період, з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду, надання військовослужбовцям, додаткової відпустки припиняється, у зв`язку з чим відсутні підстави для виплати грошової компенсації за не отриману додаткову відпуску. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

23.06.2020 відповідач 3 - Мелітопольський об`єднаний міський військовий комісаріат Запорізької області подав відзив на позовну заяву (вх.№29101), в якому зазначає, що відповідно до норм чинного законодавства військовослужбовцям може бути виплачена грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки, а також дні додаткової відпустки лише у разі звільнення з військової служби, однак позивач наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 від 31.01.2017 №19 був переведений для подальшого проходження військової служби. Таким чином позивач за усіма розрахунками та компенсаціями повинен звертатися до командування військової частини за останнім місцем проходження служби. На підставі зазначеного просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 01.07.2020 відкладено підготовче засідання у справі на 29.07.2020.

29.07.2020 представник позивача подав уточнену позовну заяву (вх.№34500), за змістом якої позовні вимоги пред`явлені до ВЧ НОМЕР_2 такого змісту: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період 2015 року по 01.02.2019, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.02.2019 та зобов`язати виплатити вказану компенсацію.

Ухвалою суду від 29.07.2020 прийнято до розгляду уточнену позовну заяву, відкладено підготовче засідання у справі на 13.08.2020.

Ухвалою суду від 13.08.2020 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 20.08.2020.

Представник позивача в судове засідання 20.08.2020 не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, 19.08.2020 звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Представник ВЧ НОМЕР_2 у судовому засіданні 20.08.2020 наголосив на тому, що позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом, просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні 20.08.2020 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши вступне слово та пояснення представника відповідача, дослідивши позовну заяву та письмові докази, надані сторонами, суд встановив такі обставини.

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_7 та послужного списку, ОСОБА_1 проходив військову службу у період: з 30.04.2015 до 01.10.2015 в складі Мелітопольсько-Веселівського ОРВК; з 01.10.2015 до 31.01.2017 в складі Мелітопольського ОМВК; з 31.01.2017 до 09.06.2017 в складі Військової частини польова пошта НОМЕР_8 (55 окрема артилерійська бригада); з 09.06.2017 до 29.01.2019 в складі ВЧ НОМЕР_2 ; має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_9 від 04.06.2015.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 01.02.2019 №26 старшину військової служби за контрактом ОСОБА_1 , техніка метеорологічної батареї дивізіону артилерійської розвідки військової частини, якого наказом Першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 23.01.2019 №13-РС за його згодою увільнено від займаної посади, припинено дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, з 01.02.2019 виключено із списків особового складу частини всіх видів забезпечення.

Зі змісту заяв по суті справи вбачається, що позивач звернувся до ВЧ НОМЕР_2 із заявою від 04.02.2020, в якій, зокрема, просив виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за час проходження військової служби.

На вищезазначену заяву ВЧ НОМЕР_2 з посиланням на пункт 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ повідомила про відсутність підстав для виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій (лист від 04.03.2020 №917).

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, яка виразилась у не нарахуванні та не виплаті грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини 1 статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частини 8 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Відповідно до статті 4 Закону №504/96-ВР встановлено, зокрема такі види відпусток:

1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством».

Статтею 16-2 Закону №504/96-ВР передбачено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон №3551-XII) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

У відповідності до пункту 12 частини 1 статті 12 Закону №3551-XII учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Отже, з моменту набуття статусу учасника бойових дій така особа має право на одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Згідно з абзацом 2 та 3 пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Пунктом 18 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Згідно з пунктом 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

У розумінні абзацу 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Законом України від 17.03.2014 №1126-VII був затверджений Указ Президента України від 17.03.2014 №303 «Про часткову мобілізацію», який набрав чинності з дня його опублікування у газеті «Голос України» від 18.03.2014 №49.

Таким чином, з 18.03.2014 по теперішній час в Україні діє особливий період.

Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

Рішень про демобілізацію усіх призваних військовослужбовців та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав.

Отже, спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

Суд зазначає, що норми Закону №3551-XII не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Зважаючи на викладений аналіз, судом критично оцінюються і не можуть бути враховані доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, про те, що з урахуванням дії в Україні особливого періоду та призупинення відповідних прав військовослужбовців на отримання додаткових відпусток, позивач не набув відповідного права на отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткові відпустки.

Суд вважає, що припинення надання відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація за невикористані дні відпустки.

Вищенаведене відповідає правовому висновку, викладеному у рішенні Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 16.05.2019, прийнятому у зразковій справі №620/4218/18 провадження №Пз/9901/4/19) та залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019.

Як зазначалось вище за положеннями пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-XII встановлено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пункту 3 розділу XXXI «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Аналіз наведених норм у своїй сукупності вказують на те, що компенсація за всі невикористані дні відпустки, зокрема і додаткової, виплачується у разі звільнення з військової служби. Нарахування і виплата такої компенсації здійснюється за останнім місцем служби незалежно від місця її проходження на час набуття права на відпустку.

Судом встановлено, що позивач безперервно проходив військову службу у різних військових формуваннях, у тому числі у 2015 році, коли набув статусу учасника бойових дій, та останнім місцем його служби була ВЧ НОМЕР_2 , з якої він і був звільнений з військової служби та виключений із списків особового складу частини.

Відтак, враховуючи, що ОСОБА_1 був звільнений з військової служби саме з ВЧ НОМЕР_2 , то і виплату компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, має здійснити ВЧ НОМЕР_2 .

Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону №3551-XII у спірний період.

При цьому, судом враховується, що редакція пункту 12 частини 1 статті 12 Закону №3551-XII зазнавала змін в частині збереження грошового забезпечення, і положення щодо пільги учасникам бойових дій, а саме: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки саме зі збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік були внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни» №426-VIII від 14.05.2015 (далі Закон №426-VIII), який набрав чинності 06.06.2015, а до цього часу передбачалось право на одержання додаткової відпустки без збереження заробітної плати строком до двох тижнів на рік.

З огляду на зазначене, враховуючи внесені Законом №426-VIII зміни до пункту 12 частини 1 статті 12 Закону №3551-XII, та відповідно до встановлених обставин справи, позивач має право на нарахування та виплати йому грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 06.06.2015 по дату звільнення з військової служби 01.02.2019.

Щодо строків звернення до суду з даним позовом суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 3 статті 122 КАС України).

Так, спеціальним законодавством прямо не врегульовано питання строків звернення до суду у зв`язку з порушенням відповідачем законодавства про оплату праці (виплату грошового забезпечення), однак за змістом пункту 3 розділу XXXI Порядку №260 грошова компенсація виплачується за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Отже, право на отримання таких виплат не обмежується жодним строком.

Таким чином відхиляє твердження представника відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, оскільки стягнення сум компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій не обмежені позовною давністю. На час відпустки, яка хоча і непов`язана з виконанням службових обов`язків, за особою зберігається заробітна плата (грошове забезпечення), такі виплати включаються до фонду заробітної плати і є невід`ємною його частиною. Це ж саме стосується і компенсації при звільненні за невикористані дні відпустки.

Аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі 620/4218/18 (№ 11-550заі19).

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення адміністративного позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору в силу приписів Закону України «Про судовий збір», питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст.2, 5, 9, 77, 132, 139, 143, 243-246, 255, 295 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 06 червня 2015 року по 01 лютого 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01 лютого 2019 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 06 червня 2015 року по 01 лютого 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01 лютого 2019 року. Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1
Відповідач - Військова частина НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 20 серпня 2020 року.

Суддя М.О. Семененко