Справа № 338/404/20
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2020-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 рокуЛьвівСправа № 338/404/20 пров. № А/857/6736/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Макарик В.Я., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 06 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Івано-Франківській області, начальника СРПП № 4 Богородчанського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Середюка Миколи Борисовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

суддя у І інстанції Битківський Л.М.,

час ухвалення рішення 14 год 46 хв,

місце ухвалення рішення смт. Богородчани,

дата складення повного тексту рішення 06 травня 2020 року,

ВСТАНОВИВ :

09 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії БАА № 329834 від 08 квітня 2020 року про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 06 травня 2020 року у справі № 338/404/20 позов було задоволено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не надані суду доказів на обґрунтування наявності підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем, який у своїй скарзі просив його скасувати та прийняте нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 порушив вимогу знаку 4.1 «Рух прямо» та перетнув суцільну дорожню розмітку, порушивши вимоги дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія), чим порушив пункт 8.5.1 Правил дорожнього руху України (далі ПДР) і оскаржувану постанову винесено працівником поліції у межах повноважень та у суворому дотриманні закону.

Учасники справи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом, 08 квітня 2020 року начальник СРПП № 4 Богородчанського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Середюк М.Б. виніс постанову серії БАА № 329834 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП, якою наклав адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн за те, що 08 квітня 2020 року о 8 год 20 хв на автодорозі Мукачево-Львів (ділянка Богородчани Гута в районі АЗС «WOG») той, керуючи автомобілем Фольксваген д.н.з НОМЕР_1 , перетнув суцільну смугу дорожньої розмітки 1.1, чим допустив порушення ПДР України.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як визначено статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів

Разом з тим, як слідує із оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1 ПДР. При цьому відповідачем не зазначено який пункт ПДР було порушено позивачем.

Відповідно до приписів частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Як слідує із позовної заяви, позивач стверджує, що жодного правопорушення не вчиняв та діяв відповідно до ПДР, а дані, наведені у оскаржуваній постанові, не відображають дійсних обставин справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача про відсутність у його діях ознак порушення ПДР та на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 122 КУпАП.

Відтак, доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 272, 286, 308, 310, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 06 травня 2020 року у справі № 338/404/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді В. Я. Макарик
Т. І. Шинкар
Постанова у повному обсязі складена 21 серпня 2020 року.