Справа № 755/20183/19
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2020-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Кузьмишиної О.М. та Чаку Є.В.,

за участю секретаря - Доник М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 квітня 2020 року, яке проголошене о 16 год. 50 хв., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти № 1 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в м. Києві сержанта поліції Служалого Андрія Анатолійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив скасувати постанову Інспектора роти № 1 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в м. Києві Служалого А.А. (далі - інспектор) від 08 грудня 2019 року серії ЕАК № 1839687 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а також закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2020 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно встановив фактичні обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права. Скаржник зазначив, що законом встановлений виключний перелік підстав для перевірки документів органами національної поліції. Натомість інспектор безпідставно вимагав надати посвідчення водія. Позивач зазначає, що був готовий надати посвідчення водія на законну вимогу поліцейського. ОСОБА_1. наголошує на тому, що причиною зупинки транспортного засобу інспектор назвав вчинення адміністративного правопорушення, яке полягало у тому, що пасажир автомобіля був не пристебнутий паском безпеки, проте постанову про притягнення до відповідальності за таке правопорушення у подальшому не складав.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від інспектора до суду не надходив.

Під час судового засідання позивач підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з`явився. За таких обставин колегія суддів, керуючись ч. 3 ст. 268, ч. 2 ст. 313 КАС України, вирішила розглядати справу за відсутності представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 квітня 2020 року - без змін, виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та сторонами справи не заперечується, що постановою інспектора від 08 грудня 2019 року серії ЕАК № 1839687 ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП з тих підстав, що на вимогу поліцейського не надав посвідчення водія. На позивача був накладений штраф у розмірі 425 грн 00 коп.

Не погоджуючись із вказаною постановою інспектора, ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом про визнання її протиправною та скасування.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач на законну вимогу працівника патрульної поліції не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, що також підтверджується досліджуваним відеозаписом наданим позивачем, чим порушив п. 2.1 Правил дорожнього руху.

Стосовно доводів позивача про те, що він мав право не пред`являти посвідчення водія для перевірки, доки поліцейський не доведе факт вчинення адміністративного правопорушення суд першої інстанції зазначив, що вони не ґрунтуються на вимогах закону.

Також суд першої інстанції зауважив, що притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП за одне правопорушення з числа вчинених, є обґрунтованим, навіть коли факт невиконання вимог п. 2.3. Правил дорожнього руху не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи.

Суд першої інстанції врахував позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 127/19283/17, в якій наголошено, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Колегія суддів погоджується із зазначеними доводами суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 належить до категорії термінових справ, передбачених ст. 286 КАС України та підлягає розгляду з урахуванням особливостей, передбачених параграфом 2 глави 11 КАС України.

У відповідності до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд першої інстанції, дослідивши відеозапис з місця вчинення адміністративного правопорушення, встановив, що позивач, ігноруючи вимогу працівника поліції пред`явити документи, зазначив про незаконність такої вимоги. ОСОБА_1 зауважив, що надасть документи лише на законну вимогу після пред`явлення йому доказів вчинення ним порушення Правил дорожнього руху, що стали підставою для зупинки його транспортного засобу.

Отже, сторонами справи не заперечується, що ОСОБА_1 не пред`явив для перевірки посвідчення водія. Предметом спору в цій справі є законність вимоги інспектора про надання документів.

Відповідно ч.ч. 1-3 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Перевіряючи законність вимоги інспектора про надання посвідчення водія, колегія суддів враховує, що у відповідності до ч. 9 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.

Положеннями абз. 2 ч. 2 ст. 16 вказаного Закону передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає обсяг прав та обов`язків водія, є також Правила дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила дорожнього руху).

Відповідно до пп. «а» п. 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з пп. «а» п. 2.4 Правил дорожнього руху на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Підстави для перевірки документів особи визначені також у ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію».

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у випадку, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 та для вимоги надати посвідчення водія став висновок поліцейського про порушення пасажиром позивача правил користування ременями безпеки.

Пасажири, користуючись транспортним засобом, згідно з пп. 2 п. 5.2 Правил дорожнього руху повинні під час пересування на транспортному засобі, обладнаному ременями безпеки, бути пристебнутими (крім пасажирів з інвалідністю, фізіологічні особливості яких заважають користуватися ременями безпеки), а на мотоциклі і мопеді - в застебнутому мотошоломі.

Порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами відповідно до ч. 5 ст. 121 КУпАП становить склад адміністративного правопорушення.

Колегія суддів враховує доводи позивача про те, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП інспектором не складалася. Разом з тим зазначена обставина не є визначальною для вирішення цієї справи.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення документів за умови існування достатніх підстав вважати, що особа вчинила правопорушення, а не лише у разі встановлення факту вчинення правопорушення.

Повідомлені ОСОБА_1 обставини свідчать, що інспектор пояснив позивачу зміст правопорушення, у зв`язку з можливим вчиненням якого було здійснено зупинку транспортного засобу та запропоновано надати посвідчення водія. За змістом відеозапису з місця події, що був наданий позивачем разом із адміністративним позовом, ОСОБА_1 під час зупинки не заперечував проти того, що пасажир транспортного засобу дійсно не був пристебнутий ременем безпеки. Заперечення позивача полягали лише у тому, що інспектор не має у своєї розпорядженні доказів на підтвердження цієї обставини.

Справа про притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, яке полягало у порушенні правил користування ременем безпеки у подальшому не розглядалася та постанова про накладення штрафу за ч. 5 ст. 121 КУпАП не складалася. Однак зазначена обставина не спростовує того, що інспектор мав підстави для висновку про порушення правил користування ременями безпеки та для зупинення транспортного засобу ОСОБА_1 і перевірки документів.

Отже, вимога інспектора про надання документів до перевірки була законною, проте не виконана позивачем.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що постанова про накладення штрафу є законною і обґрунтованою.

Позивач в апеляційній скарзі посилається на правову позицію Верховного Суду, що викладена в постановах від 15 березня 2019 року у справі № 686/11314/17 та від 24 січня 2019 року у справі № 428/2769/17, згідно з якою вимоги посадової особи відповідача до позивача про пред`явлення документів є необґрунтованою, якщо відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем Правил дорожнього руху.

Натомість у постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 127/19283/17 Верховний Суд наголосив, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Доводи позивача про те, що він мав право не пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського для перевірки, доки останній не доведе, що зупинка його транспортного засобу була законною, Верховний Суд визнав такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 16 квітня 2020 року та не можуть бути підставою для його скасування.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 квітня 2020 року - без змін.

Згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 77, 242, 268, 271, 272, 286, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 квітня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді О.М. Кузьмишина

Є.В. Чаку