Справа № 280/2093/19
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2020-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

20 серпня 2020 року Справа № 280/2093/19 м. Запоріжжя

Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Сіпака А.В., розглянувши в порядку письмового провадження матеріали заяви позивача в порядку ст.ст.382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області)

про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Запорізьким окружним адміністративним судом розглянуто справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24.05.2019 по справі № 280/2093/19 задоволено позов ОСОБА_1 до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.07.2019 апеляційну скаргу Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя повернуто.

03.07.2019 рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.05.2019 по справі № 280/2093/19 набрало законної сили.

19.08.2020 року від позивача надійшла заява в порядку ст.ст.382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій останній просить суд:

визнати протиправною відповідь відповідача № 7031-6741/Ж-02/8-0800/20 від 11.08.2020 року щодо виконання рішення суду Запорізького окружного адміністративного суду від 24.05.2019 року у справі №280/2093/19 відповідно до вимог чинного законодавства та в якій міститься відкладення здійснення виплати через відсутність бюджетного фінансування пенсійних виплат;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області негайно виплатити нараховані за рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24.05.2019 року у справі №280/2093/19 суми довічного грошового утримання за період з 04.12.2018 року по 31.12.2018 року у розмірі 3836,28 гривень, та за період з 01.01.2019 по 01.02.2019 року у розмірі 12797,13 гривень;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання законної сили.

Вирішуючи вказану заяву, суд зазначає про таке.

Згідно ч.1 ст.372 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.

Як вбачається з ч.1, 2 ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з програми "Діловодство спеціалізованого суду", позивачу 15.08.2019 року видано 3 (три) виконавчих листа №280/2093/18, з яких 2 (два) щодо зобов`язання вчинити певні дії, на підставі яких і забезпечуватиметься виконання судового рішення.

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, а також враховуючи положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо обов`язковості судових рішень, суд не вбачає підстав для встановлення контролю за виконанням рішення шляхом зобов`язання відповідачів подати звіт про виконання.

Аналогічна правова позиція підтверджується практикою Верховного Суду, що викладена у додатковій постанові по справі №235/7638/16-а від 31.07.2018 року.

Відповідно ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Положеннями ст.370 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень можливе лише під час прийняття такого рішення та враховуючи, що встановлення судового контролю є правом суду, а не його обов`язком, - в задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення слід відмовити.

Щодо вимоги про визнання протиправною відповідь відповідача № 7031-6741/Ж-02/8-0800/20 від 11.08.2020 року щодо виконання рішення суду Запорізького окружного адміністративного суду від 24.05.2019 року у справі №280/2093/19, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно з положеннями п.9 ч.2 ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України у такій заяві зазначаються: документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" судовий збір, зокрема, справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

З матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 не є особою, якій передбачені пільги зі сплати судового збору при подачі адміністративного позову та заяв в порядку виконання судового рішення до суду відповідно до ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Проте, заявником не надано до суду документ про сплату судового збору за подачу заяви в порядку ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, суд наголошує, що абзацом 2 ч. 3 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.

Також, відповідно до абз.10 ч.1 ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України, до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, у тому числі у процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Однак, доказів надіслання (надання) копії заяви іншим учасникам справи (провадження) заявником суду не надано.

З огляду на викладене, заява ОСОБА_1 не відповідає критеріям, визначеним в п.9 ч.2, абзацом 2 ч. 3 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим статті 8 Конституції України та статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд на підставі статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

"Суд уже констатував, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності та що сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм. Принцип юридичної визначеності застосовується не тільки щодо сторін провадження, а й до національних судів" (див. рішення від 21 жовтня 2010 року у справі "Дія-97" проти України" (Diya 97 v. Ukraine), заява № 19164/04, п. 47, з подальшими посиланнями).

Тобто, встановлені процесуальним кодексом вимоги щодо змісту та форми заяви обов`язкові до виконання усіма учасниками процесу та їх дотримання перевіряється судом.

Відповідності до вимог абзацу 2 ч.5 ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України уразі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

Враховуючи, що заява позивача подана без додержання вимог частин 2 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд доходить висновку про її повернення.

Керуючись ст. 44, 256, 294, 295, 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача в порядку ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративній справі №280/2093/19 за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Заяву ОСОБА_1 в порядку ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративній справі №280/2093/19 за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, - повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі протягом 15 днів з дня її підписання.

Суддя А.В. Сіпака