Справа № 947/9477/20
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2020-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2020 р.м. ОдесаСправа № 947/9477/20

Головуючий в І інстанції: Петренко В.С.

Дата та місце ухвалення рішення: 20.05.2020 р.

м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді - доповідача -Шеметенко Л.П.
судді -Стас Л.В.
судді -Турецької І.О.
за участю секретаря - Коваль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 травня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора 2 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Лавріненка Дмитра Олексійовича, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспектора 2 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Лавріненка Д.О., в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 2421513 від 21.04.2020 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.2 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. та закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він 21.04.2020 року, керуючи транспортним засобом BMW320D, р/н НОМЕР_1 , рухався по вулиці Балківській в м. Одесі, та був зупинений інспектором лейтенантом поліції 2 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Одеській області Лавріненком Д.О., яким повідомлено, що по страховому полісу реєструється два транспортні засоби. Після чого інспектор попросив надати страховий поліс, перевірив посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та пішов до патрульної машини для подальшої перевірки страхового полісу.

Позивач вказує, що після перевірки наданих документів, інспектор повідомив, що ним порушено п. 19.1.а Правил дорожнього руху - керування транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла, у зв`язку з чим і було складено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності серії ЕАК № 2421513. Позивач не погоджується з прийнятою постановою та вважає її незаконною та необґрунтованою, з огляду на те, що ним Правила дорожнього руху не порушувались, при русі транспортного засобу фари ближнього світла були ввімкнені, також були ввімкнені протитуманні ліхтарі, оскільки дорога по вулиці Балківській в м. Одесі через погане дорожнє покриття потребує додаткового освітлення, з метою уникнення пошкоджень транспортного засобу.

Крім того, позивач вказує, що відповідачем було порушено порядок розгляду справи, так як не було надано можливості надати пояснення та будь-які докази своєї невинуватості, а інспектором, в свою чергу, не надано жодного доказу, який би підтвердив обставини порушення п. 19.1.а Правил дорожнього руху.

З огляду на зазначене позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 27.04.2020 року було залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.05.2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просило скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилався на те, що при зверненні до суду з позовною заявою, позивачем, у порушення вимог Закону України «Про судовий збір» не було сплачено належної суми судового збору, на що не звернув увагу суд першої інстанції.

Апелянт вважає, що у зв`язку з несплатою судового збору, суд повинен був залишити позовну заяву без розгляду відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 240 КАС України, однак цього не здійснив. Також апелянт посилався на те, що ним, 08.05.2020 року було направлено на електронну адресу суду першої інстанції заяву про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 , яка не була розглянута судом першої інстанції.

Зважаючи на зазначені порушення процесуального права апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України в частині законності та обґрунтованості, а тому підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 21.04.2020 року інспектором лейтенантом поліції 2 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Одеській області Лавріненко Д.О. винесено відносно ОСОБА_1 постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК № 2421513, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень 00 копійок.

Згідно змісту вказаної постанови, позивач, рухаючись 21.04.2020 року о 21 годині 29 хвилин в м. Одеса по вул. Балківська, 5А, керував транспортним засобом марки «BMW 320D» реєстраційний номер НОМЕР_1 , без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби, чим порушив п. 19.1.а. ПДР «Порушення водіями транспортних засобів використання освітлення приладів в темну пору в умовах недостатньої видимості, в тунелях».

За порушення Правил дорожнього руху на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. відповідно до вимог частин 2 статті 122 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач оскаржив її до суду першої інстанції.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, посилався на те, що відповідачем не надано жодних доказів у підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм процесуального права, які на думку апелянта свідчать про незаконність та необґрунтованість прийнятого рішення, а саме: прийняття до провадження позовної заяви без сплати позивачем судового збору, не застосування у зв`язку з цим п. 7 ч. 1 ст. 240 КАС України та не розгляді заяви відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Згідно ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 161 КАС України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VІ).

Відповідно до статей 1, 2 Закону № 3674-VІ судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Платниками судового збору є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Відповідно до статті 4 цього ж Закону за подання, зокрема, до адміністративного суду позовних заяв розміри ставок судового збору диференційовано за характером спору (майновий/немайновий), а також за правовим статусом платника судового збору (фізична особа/фізична особа - підприємець/юридична особа/суб`єкт владних повноважень).

Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається КУпАП та іншими законами України.

За статтею 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 288 КУпАП постанову уповноваженого органу державної влади чи його посадової особи (як і постанову адміністративної комісії чи рішення виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради (пункти 1, 2 цієї частини статті)) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Наведеним вище нормам статті 288 КУпАП кореспондують положення підпункту 2 частини першої статті 20 КАС України щодо предметної підсудності адміністративних справ, а також статті 286 КАС України, що встановлюють особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

З цих положень вбачається, що оскарження рішень дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності здійснюється шляхом подання до суду позовної заяви.

Частиною четвертою статті 288 КУпАП передбачено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Аналіз установленого статтею 288 КУпАП права на оскарження постанови державного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення показує, що коло осіб, які мають право оскаржити таке рішення, порядок їх оскарження визначені і діють у редакції Закону України від 24 вересня 2008 року № 586-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху».

З 11 листопада 2011 року набрав чинності Закон № 3674-VI. Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин, що є предметом цього перегляду, за подання заяв, скарг до суду, в тому числі у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державного управління, сплачується інший платіж - судовий збір, самостійні правові засади справляння якого, платники, об`єкти та розміри його ставок, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення визначено Законом № 3674-VI .

Відповідно до положень статей 3, 5 Закону № 3674-VI серед осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, немає таких, які б звільнялися від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, чи виключали б позовну заяву на постанову про накладення адміністративного стягнення з об`єктів оплати судовим збором.

Також Законом України від 19 вересня 2013 року № 590-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» внесені зміни до положень КУпАП щодо сплати судового збору. Так статтею 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, а розмір та порядок сплати судового збору встановлюється законом. Згідно з приписами частини сьомої статті 283 КУпАП постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору.

Розмір судового збору, який підлягає стягненню у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина п`ята статті 4 Закону № 3674-VI).

Інших видів платежів (зокрема, у вигляді державного мита) у випадку звернення особи до суду Закон № 3674-VI не передбачає.

В свою чергу у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17, за наслідками системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію, згідно з якою у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.

При цьому, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, Велика Палата зазначила, що він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, при поданні позовної заяви позивач був зобов`язаний сплатити судовий збір у розмір 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на час подання позовної заяви становив 420,40 грн.

Статтею 169 КАС України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

Частиною 4 цієї статті визначено, що позовна заява повертається позивачеві, у разі якщо, зокрема, позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції згідно ухвали від 27.04.2020 року дійшов висновку про відповідність позовної заяви вимогам ст.ст. 160, 161, 172 КАС України та відкрив провадження у справі.

12.05.2020 року Управлінням патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції було подано до суду першої інстанції засобами електронного зв`язку заяву про залишення позову без розгляду.

Положеннями ст. 166 КАС України передбачено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування тощо щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

В даному випадку судом першої інстанції у порушення зазначених норм процесуального права не було розглянуто подану відповідачем заяву про залишення позовної заяви без розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги, як і заяви про залишення позовної заяви без розгляду, поданої до суду першої інстанції, відповідач посилався на п. 7 ч. 1 ст. 240 КАС України.

Відповідно до зазначеної норми, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо: провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в даному випадку судом першої інстанції не встановлювався строк на усунення недоліків поданої позовної заяви після відкриття провадження; позивачу не надавалась можливість усунути недоліки поданої позовної заяви, а тому доводи відповідача про наявність обов`язкових підстав для залишення позовної заяви без розгляду є необґрунтованими.

Згідно ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

З огляду на те, що в даному випадку відсутні підстави для залишення позовної заяви без розгляду, передбачені п. 7 ч. 1 ст. 240 КАС України, колегія суддів вважає, що положення статті 319 КАС України застосуванню в даному випадку не підлягають.

В свою чергу, згідно ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Частиною 3 цієї статті визначено випадки, коли порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду.

Враховуючи, що в даному випадку допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи, а також те, що в даному випадку відсутні обов`язкові процесуальні підстави для скасування судового рішення, передбачені ч. 3 ст. 317 КАС України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягає.

При цьому, слід зазначити, що згідно ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Таким чином, допущене судом процесуальне порушення може бути усунено шляхом ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що згідно ч. 2 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В даному випадку відповідачем в поданій апеляційній скарзі не наведено жодного доводу стосовно порушення судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Вказаних обставин не встановлено і судом апеляційної інстанції в ході розгляду даної справи.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судове рішення складено у повному обсязі 20.08.2020 р.

Суддя - доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька