Справа № 240/12511/19
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2020-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року м. Житомир справа № 240/12511/19

категорія 111060000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Житомирській області (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 10.12.2019 № про застосування штрафних санкцій у вигляді штрафу в розмірі 2388,62 грн. та нарахування пені в розмірі 578,02 грн. за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, ухвалене відносно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 10 грудня 2019 року Головним управлінням ДФС у Житомирській області було прийнято рішення №, яким до нього за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску було застосовано штраф у розмірі 2388,62 гривень за період з 03.05.2018 по 29.08.2019 та нараховано йому пеню в розмірі 578,02 гривень. Вказане рішення Головного управлінням ДФС у Житомирській області позивач вважає протиправними, оскільки сплату єдиного внеску він здійснював своєчасно та в повному обсязі, в підтвердження чого долучив до позовної заяви копії відповідних квитанцій про сплату. Крім того вказав, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, оскільки в ньому не вказано суми недоїмки на яку нараховано штраф у розмірі 20 %, що склав 2388,62 грн. та суми недоїмки та періодів за які відповідач нараховував пеню у розмірі 0,1 % на суму 578,02 грн., а розрахунок штрафних санкцій, вказаний відповідачем у рішенні, не містить відомостей про дати і розмір сплати ним єдиного внеску в період з 03.05.2018 по 29.08.2019. Також позивач наголосив на тому, що оскаржуване рішення від 10.12.2019 № прийняте і підписане неуповноваженою особою, оскільки органом, що прийняв дане рішення зазначено Головне управління ДФС у Житомирській області, натомість в якості особи яка підписала вказане рішення зазначено виконуючу обов`язки начальника Коростенського управління ГУ ДПС у Житомирській області Камінську Л., яка на переконання позивача не має законних підстав приймати та підписувати рішення від імені Головного управління ДФС у Житомирській області. З огляду на зазначене, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про скасування рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 10.12.2019 №.

Ухвалою від 27 грудня 2019 року відкрито провадження у справі №240/12511/19 за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

13 січня 2020 року до суду надійшов відзив Головного управління ДПС у Житомирській області на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач заперечував проти задоволення позову у зв`язку з його безпідставністю. Таку позицію аргументував тим, що відповідно до облікових даних інформаційної системи органу доходів в зборів станом на 10.12.2019 загальна сума заборгованості ОСОБА_1 з єдиного внеску становила 2966,64 гривень. Вказана заборгованість виникла внаслідок несвоєчасної сплати єдиного внеску, чим порушено абзац 3 частини 8 статті 9 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", яким передбачено, що єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, сплачується до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Натомість відповідно до наданих квитанцій зі сплати єдиного внеску, позивачем сплата єдиного внеску відбувалась несвоєчасно, що стало причиною нарахування штрафних санкцій та пені за прострочену сплату, а в подальшому - винесення оскаржуваного рішення. Натомість з приводу доводів позивача про те, що оскаржуване рішення прийняте і підписане неуповноваженою особою відповідач повідомив що, наказом Головного управління ДПС у Житомирській області від 27.08.2019 №10-О виконання обов`язків начальника Коростенського управління Головного управління ДПС у Житомирській області з 28.08.2019 покладено на заступника начальника управління-начальника відділу податків і зборів юридичних осіб Коростенського управління Головного управління ДПС у Житомирській області Камінську Людмилу Петрівну. З огляду на зазначене, Головне управління ДПС у Житомирській області вказало, що рішення від 10.12.2019 № є правомірним, а тому просило відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі (а.с.39-40).

15 січня 2020 року відділом документального забезпечення суду була зареєстрована відповідь на відзив на позовну заяву, в якій ОСОБА_1 зазначив, що доводи відповідача не підтверджені письмовими доказами, оскільки вказуючи про наявність заборгованості зі сплати єдиного внеску, відповідач не зазначає період (календарний квартал) за який ця заборгованість виникла (а.с.51).

Відповідно до норм ст.ст. 257, 263 КАС України дана адміністративна справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є адвокатом, що підтверджується відповідним свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЖТ №000764 від 25.02.2016, виданим Радою адвокатів Житомирської області на підставі рішення від 08.02.2016 №40/2 (а.с.11).

Відповідно до довідки про взяття на облік платника податків (Форма №4-ОПП) від 26.02.2016 №039 адвокат ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) з 26.02.2016 взятий на облік у контролюючих органах за №812, як фізична особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність (а.с.13).

З моменту видачі вказаного свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЖТ №000764 від 25.02.2016 та по даний час позивач займається адвокатською діяльністю, подає до контролюючого органу податкові декларації про майновий стан і доходи та звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність

10 грудня 2019 року Головним управлінням ДФС у Житомирській області було прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, відповідно до якого до ОСОБА_1 застосовано штраф в розмірі 2388,62 гривень за період з 03.05.2018 до 29.08.2019 та нарахована пеня у розмірі 578,02 гривень (а.с.14).

Правомірність винесення зазначеного рішення від 10.12.2019 № стала підставою для звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені в Законі України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464-VI).

За визначенням наданим у пункті 2 частини 1 статті 1 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 5 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI передбачено, що особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме: наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності, є платниками єдиного внеску.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Обов`язки, передбачені частиною другою цієї статті, поширюються на платників, зазначених у пунктах 1, 4, 5, 5-1 та 16 частини першої статті 4 цього Закону (частина 3 статті 6 Закону №2464-VI).

Частиною 5 статті 8 Закону №2464-VI встановлено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, тобто і для осіб, що провадять незалежну професійну діяльність, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI (в редакції Закону України від 28.12.2014 №77-VIII, яка була чинною до 01.01.2017) для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, до яких в тому числі належать й особи, які провадять незалежну професійну діяльність, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Зі змісту вищезазначених норм вбачається, що до 01.01.2017 сплата єдиного внеску в розмірі не меншому розміру мінімального страхового внеску була правом, а не обов`язком особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, та яка не отримала дохід від такої діяльності у звітному періоді, а тому така сплата здійснювалась платником добровільно за власним бажанням.

З 01 січня 2017 року набули чинності зміни до Закону №2464-VI, внесені Законом України від 06.12.2016 №1774-VIІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Так, пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI (в редакції Закону України від 06.12.2016 №1774-VIІІ) було передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, приписи пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI (в редакції Закону України від 06.12.2016 №1774-VIІІ) встановили, що з 01.01.2017 особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, не залежно від того отримала вона дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року від такої діяльності чи ні, зобов`язана сплатити за такий період єдиний внесок в розмірі не меншому за розмір мінімального страхового внеску.

За визначенням наведеним в пункті 5 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI (в редакції Закону України від 06.12.2016 №1774-VIІІ) мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Мінімальний страховий внесок у 2017 році становив 704,00 гривень на місяць (3200,00 грн. х 22%, = 704,00 грн., де: 3200,00 грн. розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2017; 22 % - розмір єдиного внеску), та відповідно 8448,00 гривень на рік (704,00 грн. * 12 = 8448,00 грн.).

Відповідно до абзацу 5 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI (в редакції, що діяла до 11.10.2017) періодом, за який платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний рік.

Згідно з пунктом 4 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 №435 (далі - Порядок №435), особи, які провадять незалежну професійну діяльність, формують та подають самі за себе до органів доходів і зборів Звіт один раз на рік до 01 травня року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом для них є календарний рік. Звіт подається за формою № Д5 із зазначенням типу форми "початкова".

Під час розгляду справи встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що 27 квітня 2018 року на виконання вищезазначених вимог законодавства ОСОБА_1 подав до Пулинського відділення Коростенської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирсьькій області звіт за формою №Д5 (річна) про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік, в якому зазначив, що сума нарахованого за 2017 рік єдиного внеску, яка підлягає сплаті, становить 8448,00 гривень (а.с.57-58).

У зв`язку з цим, в інтегрованій картці платника ЄСВ - ОСОБА_1 (по коду бюджетної класифікації 71040000) 02 травня 2018 року було відображено нарахування єдиного внеску за 2017 рік в розмірі 8448,00 гривень (а.с.44).

Абзацом 5 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI (в редакції, що діяла до 11.10.2017) було визначено, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Зміст вказаних норм свідчить на користь висновку, що останнім днем граничного строку сплати ОСОБА_1 , як особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність, єдиного внеску за 2017 календарний рік є 01 травня 2018 року.

11 жовтня 2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", яким до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI були внесені зміни.

Так, пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI (в редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII) визначено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, до яких в тому числі належать й особи, які провадять незалежну професійну діяльність, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Зі змісту вищезазначених норми вбачається, що починаючи з 01 січня 2018 року для платників єдиного внеску - осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, періодом для нарахування та сплати єдиного внеску є календарний квартал.

Разом з тим, згідно з нормами абзацу п`ятого частини 8 статті 9 Закону №2464-VI та нормами Порядку №435 передбачали, що особи, які провадять незалежну професійну діяльність, формують та подають самі за себе до органів доходів і зборів звіт один раз на рік до 01 травня року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом для них є календарний рік.

З матеріалів справи вбачається, що 25 квітня 2019 року ОСОБА_1 було подано до ГУ ДФС у Житомирській області звіт за формою №Д5 (річна) про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік, в якому зазначено, що загальна сума єдиного внеску, яка підлягає сплаті за 2018 рік, становить 9828,72 гривень, а відповідно розмір квартального платежу з єдиного внеску становить 2457,18 гривень (а.с.60-62).

На підставі поданого позивачем звіту в його інтегрованій картці платника ЄСВ 19.04.2018 було відображено нарахування єдиного внеску за І квартал 2018 року в розмірі 2457,18 гривень, 19.07.2018 було відображено нарахування єдиного внеску за ІІ квартал 2018 року в розмірі 2457,18 гривень, 19.10.2018 було відображено нарахування єдиного внеску за ІІІ квартал 2018 року в розмірі 2457,18 гривень, а 21.01.2019 було відображено нарахування єдиного внеску за ІV квартал 2018 року в розмірі 2457,18 гривень (а.с.44-48).

23 квітня 2020 року ОСОБА_1 подав до ГУ ДПС у Житомирській області звіт за формою №Д5 (річна) про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2019 рік, в якому зазначив, що загальна сума єдиного внеску, яка підлягає сплаті ним у 2019 році, становить 11016,72 гривень, а розмір квартального платежу з єдиного внеску становить 2754,18 гривень (а.с.63-65).

У зв`язку з поданням позивачем вищезазначеного звіту, в його інтегрованій картці платника ЄСВ 19.04.2018 було відображено нарахування єдиного внеску за І квартал 2019 року в розмірі 2754,18 гривень, 19.07.2018 було відображено нарахування єдиного внеску за ІІ квартал 2019 року в розмірі 2754,18 гривень, а 21.10.2018 було відображено нарахування єдиного внеску за ІІІ квартал 2019 року в розмірі 2754,18 гривень (а.с.47-48).

Згідно з абзацом 3 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI (в редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII) зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону платники єдиного внеску - особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

З огляду на положення абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VI останнім днем граничного строку сплати ОСОБА_1 єдиного внеску за І квартал 2018 року є 20 квітня 2018 року, за ІІ квартал 2018 року - 20 липня 2018 року, за ІІІ квартал 2018 року - 20 жовтня 2018 року, за IV квартал 2018 року - 20 січня 2019 року, за І квартал 2019 року - 20 квітня 2019 року, за ІІ квартал 2019 року - 20 липня 2019 року, за ІІІ квартал 2019 року - 20 жовтня 2019 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 Закону №2464-VI сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування.

Дослідивши під час розгляду справи інтегровану картку платника ЄСВ, суд встановив, що станом на 01.01.2018 за позивачем обліковувалась переплата з єдиного внеску в розмірі 3370,50 гривень. В подальшому 19.03.2018 відбулося зарахування сплачених ОСОБА_1 відповідно до квитанції від 19.03.2018 №79 (а.с.17) коштів з єдиного внеску в сумі 2460,00 гривень, що збільшило наявну у позивача переплату до 5830,50 гривень (а.с.44).

Надалі, у зв`язку з нарахуванням позивачу 19.04.2019 до сплати єдиного внеску за І квартал 2018 року в розмірі 2457,18 гривень, розмір наявної у позивача переплати зменшився до 3373,32 гривень.

23 квітня 2018 року відбулося зарахування сплачених ОСОБА_1 відповідно до квитанції від 23.04.2018 №7 (а.с.17 зворотній бік) коштів з єдиного внеску в сумі 2620,00 гривень. У зв`язку з цим, станом на 30.04.2018 розмір наявної у позивача переплати становив 5993,32 гривень (а.с.44).

Однак, 02 травня 2018 року на підставі поданого позивачем звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік (за формою №Д5), в інтегрованій картці було відображено нарахування єдиного внеску за 2017 рік в розмірі 8448,00 гривень (а.с.44).

Частина нарахованого за 2017 рік єдиного внеску була погашена за рахунок наявної у позивача переплати в розмірі 5993,32 гривень. Натомість залишок несплаченого за 2017 рік єдиного внеску в розмірі 2454,68 гривень, починаючи з 02.05.2018, почав обліковуватися як недоїмка, оскільки граничним строком сплати єдиного внеску за 2017 календарний рік є 01 травня 2018 року (а.с.44 зворотній бік).

Наявною у матеріалах справи квитанцією від 31.05.2018 №61 підтверджується, що зі травня 2018 року ОСОБА_1 був сплачений єдиний внесок в розмірі 820,00 гривень (а.с.18).

Вказані кошти, згідно з інформацією з інтегрованої картки платника, були спрямовані на погашення залишку наявної у позивача заборгованості з єдиного внеску за 2017 календарний рік, а тому станом на 31.05.2018 розмір недоїмки з єдиного внеску за 2017 календарний рік, яка обліковувалась за позивачем становив 1634,68 гривень (а.с.44 зворотній бік).

В подальшому, ОСОБА_1 згідно з квитанцією від 26.06.2018 №73 був сплачений єдиний внесок в розмірі 820,00 гривень (а.с.18).

Відповідно до частини 6 статті 25 Закону №2464-VI за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

З огляду на вищезазначені положення ч. 6 ст. 25 Закону №2464-VI сплачений позивачем згідно з квитанцією від 26.06.2018 №73 єдиний внесок в розмірі 820,00 гривень був спрямований не в рахунок поточного платежу, а в рахунок погашення наявної у позивача станом на 31.05.2018 недоїмки з єдиного внеску за 2017 календарний рік в розмірі 1634,68 гривень. Внаслідок чого, станом на 26.06.2018 розмір наявної у позивача недоїмки х єдиного внеску становив 814,68 гривень.

В подальшому на підставі поданих позивачем звітів за формою №Д5 про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 та за 2019 роки, відбувалося нарахування квартальних платежів з єдиного внеску за 2018 та 2019 роки, та відповідно наявна у позивача недоїмка збільшувалась.

Разом з тим, всі здійсненні ОСОБА_1 на підставі квитанцій від 31.07.2018 №9, від 28.08.2018 №36, від 26.09.2018 №42, від 30.10.2018 №27, від 30.11.2018 №65, від 26.12.2018 №35, від 30.01.2019 №80, від 27.02.2019 №59, від 01.04.2019 №36, від 28.05.2019 №76, від 25.06.2019 №115, від 25.07.2019 №99, від 29.08.2019 №40, від 18.09.2019 №36 та від 31.10.2019 №36 (а.с.19-26) платежі з єдиного внеску спрямовувались на погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення, а не на сплату поточних платежів з єдиного внеску, як про це помилково зазначає позивач.

Вказані обставини зумовили те, що станом на 10.12.2019 загальна сума заборгованості ОСОБА_1 з єдиного внеску становила 2966,64 гривень, що підтверджується даними з інтегрованої картки платника ЄСВ (а.с.44-48).

Відповідно до частини 2 та 3 статті 25 Закону №2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Згідно з частиною 4 статті 25 Закону №2464-VI податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

При цьому, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу (ч. 10 статті 25 Закону №2464-VI).

Згідно з ч. 13 статті 25 Закону №2464-VI нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Відповідно до пункту 2 частини 11 Закону №2464-VI за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску податковий орган застосовує до платника єдиного внеску штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа податкового органу у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску (ч. 14 статті 25 Закону №2464-VI).

Оскільки, під час розгляду справи судом було безспірно встановлено, що станом на 10.12.2019 за позивачем обліковувалась заборгованості з єдиного внеску в розмірі 2966,64 гривень, а також те, що позивач допустив порушення строків сплати єдиного внеску, суд приходить до висновку, що оскаржуваним рішенням до нього правомірно застосовані штрафні санкції за несвоєчасну сплату єдиного внеску в період з 03.05.2018 по 29.08.2019 та нараховано йому пеню.

З приводу доводів позивача про те, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, оскільки в ньому не вказано суми недоїмки на яку нараховано штраф у розмірі 20 %, що склав 2388,62 грн. та суми недоїмки та періодів за які відповідач нараховував пеню у розмірі 0,1 % на суму 578,02 грн., а розрахунок штрафних санкцій, вказаний відповідачем у рішенні, не містить відомостей про дати і розмір сплати ним єдиного внеску в період з 03.05.2018 по 29.08.2019, суд зазначає наступне.

Розділом V1I Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 (далі - Інструкція № 449), врегульований порядок застосування до фінансових санкцій за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Підпунктом 2 пункту 2 розділу VIІ Інструкції № 449 визначено, що до платників, визначених підпунктами 1-4 та 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції в таких розмірах, зокрема: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Дослідивши під час розгляду справи оскаржуване рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 10.12.2019 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, суд встановив, що воно оформлене відповідачем у повній відповідності до форми, затвердженої додатком 12 до Інструкції № 449, а тому доводи позивача в цій частині є необґрунтованими та відхиляються судом.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про правомірність оскаржуваного рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 10.12.2019 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому суд відмічає, що "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Згідно з частиною 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем під час розгляду справи доведено та підтверджено наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів правомірність рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 10.12.2019 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування

Відтак, суд повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

З огляду на відмову в задоволенні позову питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7, м.Житомир, 10003; ) про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович