Справа № 420/470/20
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2020-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/470/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (65496, Одеська обл., Овідіопольський район, смт. Таїрове, вул. 40-річчя перемоги, буд. 25; ) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, в якому позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, що полягає в не нарахуванні та не виплаті на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період невиконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.07.2019 р. у справі № 420/1489/19 з 11.07.2019 р. по 11.12.2019 р. включно у сумі 133 878,96 грн. без урахування податків та обов`язкових платежів, що підлягають відрахуванню із заробітної плати;

стягнути з Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період невиконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.07.2019р. у справі № 420/1489/19 з 11.07.2019p. по 11.12.2019 р. включно у сумі 133878,96 грн. без урахування податків та обов`язкових платежів, що підлягають відрахуванню із заробітної плати;

судові витрати покласти на відповідача та стягнути з Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем всупереч приписам ст.129-1 Конституції України не виконано негайно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.07.2019р. у справі № 420/1489/19 в частині поновлення позивача на посаді заступника Таїровського селищного голови Овідіопольського району Одеської області з питань діяльності виконавчих органів ради, та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць. Лише 12.12.2019р. розпорядженням секретаря селищної ради, т.в.о. Таїровського селищного голови Овідіопольського району Одеської області Л.А. Бурлаки №175-ОС позивача поновлено на посаді з 20.02.2019р. та згодом виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.02.2019р. по 10.07.2019р. у розмірі 116524,28 грн. Проте, середній заробіток за період з 11.07.2019р. по 12.12.2019р. виплачено не було, у зв`язку з чим допущено протиправну бездіяльність. З урахуванням наведеного, на думку позивача, наявні підстави для стягнення з відповідача за вказаний період середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період невиконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.07.2019р. у справі № 420/1489/19 з 11.07.2019p. по 11.12.2019 р. включно у сумі 133 878,96 грн. відповідно до приписів ст. 236 КЗпП України.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 24.02.2020р. (вх. № 8215/20), в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що, по-перше, неможливість поновлення ОСОБА_1 була пов`язана не з протиправною бездіяльністю, а з технічною відсутністю такого способу виконання рішення суду внаслідок скорочення посади, з якої позивача було звільнено. Лише 27.11.2019р. було прийняте рішення Таїровською селищною радою, якою внесені зміни до структури органу місцевого самоврядування, у зв`язку з чим на підставі заяви від 12.12.2019р. ОСОБА_1 було поновлено на посаді. По-друге, на думку відповідача, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період невиконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.07.2019 р. у справі № 420/1489/19 з 11.07.2019 р. по 11.12.2019 р. позивачем обчислено із неправильним застосуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995р. Посилаючись на неможливість поновлення прав ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням посади, на яку її було поновлено, неможливістю надання рівнозначної посади, вина відповідача та обов`язок сплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11.07.2019р. по 12.12.2019р. відсутні.

25.02.2020р. (вх. № ЕП/1853/20) від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

06.03.2020р. (вх. № 10518/20) відповідач надав до суду заперечення на відповідь на відзив.

01.04.2020р. (вх. № ЕП/4285/20) до суду надійшли пояснення на заперечення на відповідь на відзив.

13.03.2020р. (вх. № 154/20) від відповідача до суду надійшли пояснення.

Ухвалою від 27.01.2020р. відкрито провадження по справі та визначено, що її розгляд буде проводитись за правилами спрощеного позовного провадження (з викликом сторін) (ст. 262 КАС України); призначено судове засідання по справі на 25.02.2020 р.

Ухвалою суду від 25.02.2020р., яку занесено до протоколу судового засідання, відкладено розгляд справи на 24.03.2020р.

Ухвалою суду від 24.03.2020р. за клопотанням позивача зупинено провадження по справі до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів.

Судове засідання у справі призначено на 20.08.2020р.

До судового засідання 20.08.2020р. всі учасники справи не з`явились, явку представників не забезпечили, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином та завчасно.

20.08.2020р. (вх. № 32960/20) від представника позивача надійшло клопотання про розгляд зправи за його відсутності та відсутності позивача.

Ухвалою суду від 21.08.2020р. поновлено провадження у справі.

За приписами ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10.07.2019р. у справі № 420/1489/19 визнано протиправним та скасовано розпорядження Таїровського селищного голови Овідіопольського району Одеської області Хасаєва Тимура Хасановича від 20.02.2019р. №4-ОС "Про звільнення заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів ради ОСОБА_1 ";

визнано протиправним та скасовано Рішення Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області №40-VII від 20.02.2019р. «Про затвердження розпоряджень селищного голови» в частині щодо затвердження Розпорядження Таїровського селищного голови Овідіопольського району Одеської області від 20.02.2019р. №4-ОС "Про звільнення заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів ради ОСОБА_1 ";

поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника Таїровського селищного голови Овідіопольського району Одеської області з питань діяльності виконавчих органів ради з 20.02.2019р.;

стягнуто з Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.02.2019р. по день поновлення на посаді у загальному розмірі 68207,34 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10.07.2019р. у справі № 420/1489/19 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника Таїровського селищного голови Овідіопольського району Одеської області з питань діяльності виконавчих органів ради, та стягнення з Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць, звернуто до негайного виконання, відповідно до п.п.2, 3 ч.1 ст. 371 КАС України.

24.07.2019р. (вх. №Н-521) позивач звернулась до Таїровськго селищного голови Овідіопольського району Одеської області Хасаева Т.Х. із заявою щодо виконання рішення суду в частині звернення до негайного виконання (а.с. 35-36).

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.09.2019р. у справі № 420/1489/19 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.07.2019р. змінено шляхом зазначення в його мотивувальній та резолютивній частинах, що з Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 116 524,28 (сто шістнадцять тисяч п`ятсот двадцять чотири гривень 28 копійок) грн. В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.07.2019р. залишено без змін.

Розпорядженням секретаря селищної ради, т.в.о. Таїровського селищного голови Овідіопольського району Одеської області Л.А. Бурлаки №175-ОС від 12.12.2019р. на виконання вищевказаних судових рішень ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника Таїровського селищного голови Овідіопольського району Одеської області з питань діяльності виконавчих органів ради з 20.02.2019р. (а.с. 37).

У п. 3 вказаного Розпорядження визначено відділу бухгалтерського обліку та звітності здійснити відповідну виплату ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.02.2019р. по 17.07.2019р.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно з ч.1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, (елементами якого є законність, юридична визначеність, заборона свавільності, доступ до правосуддя в незалежних і безсторонніх судах, повага до прав людини, недискримінаційність та рівність перед законом).

За змістом ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За правилами ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Отже, для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, на підставі ст. 236 КЗпП України, необхідно встановити: чи була затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу /розпорядження про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Відповідно до п. 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання роботодавцем про це наказу (розпорядження), що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Отже, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику зазначеного середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі. Водночас, при несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чітко визначений законом проміжок часу, а саме з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, і до дня фактичного його виконання.

На дотриманні такої правової позиції наголошується і судовою практикою, зокрема, Верховим Судом України у постанові від 23 червня 2015 року у справі № 2а-3138/10).

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковимдо виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Для зупинення виконання судових рішень, яке допускається як виняток, повинні бути вагомі причини.

Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

За правилами ч. 7 ст.235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з ч. 3 ст. 14 КАС України, невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За нормами ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Частиною 2 ст.372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

Правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі рішень судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання.

Добровільне виконання рішення суду боржником це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не залежить від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. У таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

Суд також звертає увагу на пілотне рішення Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04), де в пунктах 46, 48, 51, 53, 54 зазначено, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Отже, з дня ухвалення рішення у справі №420/1489/19 про поновлення позивача на роботі у роботодавця виник обов`язок щодо його виконання.

Позивач підлягав негайному поновленню на посаді за рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10.07.2019р. у справі № 420/1489/19 з 20.02.2019р., проте розпорядження про його поновлення на посаді винесено лише 12.12.2019р.

За змістом ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Суд зазначає, що затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Таким чином, у даному випадку має місце затримка виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді, а не продовження вимушеного прогулу.

Згідно ч.2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Тобто, суд може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі ч. 2 ст. 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи.

Суд дійшов висновку, що найефективнішим способом захисту порушеного права позивача є стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Таким чином, позивач має право на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в частині поновлення на посаді за період з 11.07.2019 р. по 11.12.2019 р.

Розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду здійснюється з дотриманням вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995р. (далі Порядок № 100).

Згідно з п. 5 Порядку № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

У відповідності з п. 8 Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (а.с.40), сума нарахованої заробітної плати позивача за грудень 2018 року - січень 2019 року (2 місяці, що передують звільненню) складає 29750,87 грн. (в т.ч. грудень 2018 року - 3900,71 грн., січень 2019 року - 25850,16 грн.).

Кількість фактично відпрацьованих позивачем днів за грудень 2018 року становить 3 робочі дні (27, 28, 29 грудня) та за січень 2019 року - 21 робочий день, що загалом складає 24 робочих днів.

З урахуванням зазначеного, середньоденна заробітна плата позивача становить 1239,62 грн. (3900,71 грн. + 25850,16 грн. = 29750,87 грн./ 24 дні).

Крім того, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.09.2019р. у справі № 420/1489/19, яка набрала законної сили, встановлено, що розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 1239,62 грн.

Згідно приписів ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак, розмір середньоденної заробітної позивача є обставиною, яка не підлягає доказуванню, що додатково свідчить про безпідставність доводів відповідача щодо неправильності обчислення середньоденної заробітної плати позивача у розмірі 1239,62 грн.

Судом встановлено, що у період затримки виконання рішення суду в частині поновлення на посаді (з 11.07.2019 р. по 11.12.2019 р.) кількість робочих днів становить 108 (15 робочих днів у липні 2019 року + 21 робочий день у серпні 2019 року + 21 робочий день у вересні 2019 року +22 робочі дні у жовтні 2019 року + 21 робочий день у листопаді 2019 року + 8 робочих днів у грудні 2019 року = 108 робочих днів).

Враховуючи наведене, середній заробіток за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.07.2019р. у справі № 420/1489/19 з 11.07.2019p. по 11.12.2019 р. становитиме 133878,96 грн. (108 робочих днів х 1239,62 грн.).

Згідно із пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Стягнення з роботодавця на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період 11.07.2019p. по 11.12.2019 р. у розмірі 133878,96 грн. підлягає стягненню на користь позивача з відрахуванням з неї податків і обов`язкових платежів.

Згідно ч.1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.ст. 73, 75 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Доводи відповідача щодо неможливості поновлення ОСОБА_1 у зв`язку з технічною відсутністю такого способу виконання рішення суду внаслідок скорочення посади, з якої позивача було звільнено, а не з його протиправною бездіяльність судом до уваги не беруться, оскільки є необґрунтованими, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Так, за приписами ч.1 ст. 378 КАС України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Доказів звернення до суду із заявою про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судових рішень у справі № 420/1489/19 матеріали справи не містять. Таких обставин відповідач не доводив та не підтверджував. Так само як і не обґрунтовував та не підтверджував факту об`єктивної неможливості внесення відповідних змін до структури органу місцевого самоврядування з метою поновлення на посаді ОСОБА_1 негайно на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.07.2019р. у справі № 420/1489/19.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У прохальній частині позову позивач просить судові витрати покласти на відповідача та стягнути з Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

У відповідності з ч.ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Судом встановлено, що 21.02.2019 р. між ОСОБА_1 (клієнт) та адвокатом Іщенком Олександром Валерійовичем укладено угоду про надання правової допомоги № 3, за умовами якого здійснюється представництво інтересів клієнта в адміністративній справі з питань припинення публічної служби в Одеському окружному адміністративному суді, судах усіх інстанцій, органах ДВС України, органах Державного казначейства (а.с. 11)

Адвокат Іщенко Олександр Валерійович представляв інтереси позивача в суді.

Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У відповідності з ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи на якій такі дії вчинялись.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.3 ст. 134 КАС України).

За приписами ч.5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.6 ст. 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст. 134 КАС України).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, крім копії угоди про надання правової допомоги № 3 від 21.02.2019 р., на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем не надано жодних доказів, відтак підстави для стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (65496, Одеська обл., Овідіопольський район, смт. Таїрове, вул. 40-річчя Перемоги, буд. 25; ) про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,- задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, що полягає в не нарахуванні та не виплаті на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.07.2019 р. у справі № 420/1489/19 з 11.07.2019 р. по 11.12.2019 р. включно у сумі 133 878,96 грн. (сто тридцять три тисячі вісімсот сімдесят вісім гривень 96 коп.) (з необхідністю вирахування сум обов`язкових податків та зборів).

Стягнути з Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (65496, Одеська обл., Овідіопольський район, смт. Таїрове, вул. 40-річчя Перемоги, буд. 25; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.07.2019р. у справі № 420/1489/19 з 11.07.2019p. по 11.12.2019 р. включно у сумі 133 878,96 грн. (сто тридцять три тисячі вісімсот сімдесят вісім гривень 96 коп.) (з необхідністю вирахування сум обов`язкових податків та зборів).

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя: Г.П. Самойлюк

.