Справа № П/811/862/17
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2020-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 серпня 2020 року м. Дніпросправа № П/811/862/17

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Кіровоградській області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року (суддя Брегей Р.І.) по справі №П/811/862/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «Велта» до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и В:

ТОВ ВКФ «Велта» звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 05 грудня 2016 року, яким застосовано штрафну санкцію в сумі 3047526,53 грн. та нараховано пеню 711741,86 грн. за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги позивач не заперечував як фактів несвоєчасної виплати заробітної плати так і фактів несвоєчасної сплати ЄСВ, що сплачувався одночасно з виплатою заробітної плати. Натомість позивач не погоджувався із розрахунком штрафу та пені, а також вказував на те, що його фактично двічі притягнуто до одного і того ж виду відповідальності, оскільки і штраф і пеня є видами фінансової відповідальності.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року позов задоволено частково, а саме визнано протиправним та скасовано оскаржуване рішення відповідача, в частині застосованого штрафу - 3047526,53 грн. та нарахування пені 200381,25грн.

За наслідками розгляду справи судом зроблено такі висновки.

Так, в частині арифметичних розрахунків розміру штрафу та пені, суд прийняв до уваги висновки судово-економічної експертизи, згідно якої документально підтверджується розрахунок штрафу у розмірі 3047526,53 грн. (за період з 21.01.2015р. по 25.11.2016р., з них 2 722 588,09грн. документально підтверджуються за період з 21.03.2015 по 25.11.2016,) та не підтверджується визначений розмір пені у сумі 711741,86грн. За висновками експерта документально підтверджений розмір пені за період з 21.03.2015 по 25.11.2016 (період який відображено у спірному рішенні) становить 511360,61грн.

З цих підстав суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність нарахування контролюючим органом пені у розмірі 200381,25грн. (711741,86грн. 511360,61грн.).

Крім цього суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем фактично двічі притягнуто позивача до одного і того ж виду юридичної відповідальності, оскільки як штраф так і пеня є штрафними санкціями фінансової відповідальності, яку несе платник у зв`язку з несплатою або не своєчасною сплатою ЄСВ, і такі штрафні санкції нараховуються на суму недоїмки.

При цьому суд виходив з того, що право вибору застосування штрафу чи пені належить виключно податковому органу. У спірному випадку відповідач не зробив такий вибір. З цих підстав суд, пославшись на принцип верховенства права, зазначив, що у даному випадку інтереси платника внеску полягають у сплаті меншої суми коштів, як покарання за порушення, що не призведе до порушень інтересів держави, оскільки остання, маючи можливість вибору виду фінансової відповідальності, не скористалась цим.

З цих підстав суд першої інстанції визнав неправомірним застосування до позивача штрафу у розмірі 3047526,53 грн., оскільки його розмір більший від розміру пені в рази.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована тими висновками контролюючого органу, які стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення про застосування штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Суть яких фактично зводиться до обов`язку платника своєчасно та в повному обсязі сплачувати ЄСВ, а порушення такого обов`язку є підставою як для застосування штрафних санкцій так і нарахування пені.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність і обґрунтованість. Фактично аргументи позивача полягають у тому, що суд першої інстанції обґрунтовано зазначив те, що застосування як штрафних санкцій так і нарахування пені, за своєю суттю, є притягненням особи двічі до одного і того ж виду юридичної відповідальності.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи свідчать про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «Велта» перебуває на обліку у контролюючого органу як платник єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Рішенням Новоукраїнської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області № від 05.12.2016р. за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 21.032015 по 25.11.2016р. до ТОВ ВКФ «Велта» застосовано штраф у розмірі 3047526,53 грн. та нарахована пеня у розмірі 711741,86 грн.

Правомірність та обґрунтованість вказаного рішення є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Так встановленні обставини справи свідчать про те, що позивач, не заперечуючи факту несвоєчасної сплати ЄСВ, не погоджувався з оскаржуваним рішенням відповідача через необґрунтованість розрахунків штрафних санкцій, а також з огляду на його позицію щодо неправомірності одночасного застосування як штрафу так і нарахування пені.

З огляду на наявність між сторонами спору щодо правильності визначення самого розміру застосованого штрафу на нарахованої пені, судом першої інстанції призначено у справі судово-економічну експертизу.

За висновками експерта документально підтверджується розрахунок штрафу у розмірі 3047526,53грн., що відноситься до періоду з 21.01.2015 по 25.11.2016, з них 2 722 588,09грн. документально підтверджуються за період з 21.03.2015 по 25.11.2016, та не підтверджується визначений розмір пені у сумі 711741,86грн. За висновками експерта документально підтверджений розмір пені за період з 21.03.2015 по 25.11.2016 (період який відображено у спірному рішенні) становить 511360,61грн.

Враховуючи розрахунки експерта, які перевірені судом та не спростовані відповідачем, суд апеляційної інстанції вважає можливим погодитися з висновком суду першої інстанції щодо неправомірності нарахування контролюючим органом пені у розмірі 200381,25грн. (711741,86грн. - 511360,61грн.).

При цьому слід зауважити те, що наведені в апеляційній скарзі аргументи відповідача щодо наявності спору про віднесення позивача до гірничих підприємств чи ні (Законом визначений різний час виникнення обов`язку по сплаті ЄСВ), не вливають на розмір нарахованої пені, що відображено як у висновку експерта так і встановлено судом першої інстанції.

Щодо позиції позивача, з якою фактично погодився суд першої інстанції, про подвійне притягнення позивача до одного і того ж виду юридичної відповідальності, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Така позиція позивача, як зазначено вище, полягає у тому, що оскільки як штраф так і пеня є штрафними санкціями одного виду юридичної відповідальності - фінансової відповідальності, то їх одночасне застосування суперечить положенням ч.1 ст.61 Конституції України.

З такою позицією позивача суд апеляційної інстанції не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (№2464) платниками єдиного внеску є: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно із п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ч.8 ст.9 Закону №2464 платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Згідно ч.10. ст..9 Закону №2464 днем сплати єдиного внеску вважається:

1) у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів;

2) у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі;

3) у разі сплати єдиного внеску в іноземній валюті - день надходження коштів на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на підставі частини десятої та пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону №2464 податковий орган застосовує до платника єдиного внеску штраф у розмірі 10 відсотків, з 01.01.2015р. 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу (ч.10 ст.25 Закону №2464).

Отже Закон №2464, який є спеціальним Законом в питаннях адміністрування ЄСВ, не визначає того, що у разі наявності у платника недоїмки по сплаті ЄСВ до такого платника застосовуються або штраф або нараховується пеня. Навпаки, Закон №2464 передбачає те, що у разі наявності недоїмки до платника застосовується штраф та одночасно на суму недоїмки нараховується пеня. При цьому Закон №2464 не передбачає, що право вибору застосування штрафу чи нарахування пені належить контролюючому органу, як про те зазначив суд першої інстанції.

Приписами підпункту 111.1.1 пункту 111.1 статті 111 Податкового кодексу України встановлено, що за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовується фінансова відповідальність, яка є одним із видів юридичної відповідальності.

Пунктом 111.2 статті 111 Податкового кодексу України визначено, що фінансова відповідальність застосовується у виді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

Словосполучення «та/або» свідчить про те, що законодавцем передбачена можливість, у разі притягнення платника до фінансової відповідальності, застосування одночасно як штрафних санкцій (штрафу) так і пені.

Згідно з вимогами частини 1 статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення.

Штрафні санкції (штраф) та пеня, які передбачені Законом №2464, безперечно є санкціями одного виду юридичної відповідальності - фінансової відповідальності.

Але застосування одночасно цих санкцій у межах фінансової відповідальності не суперечить положенням ч.1 ст.61 Конституції України, оскільки положення Основного Закону не забороняють застосування до особи одночасно різних видів санкцій (наприклад, основних та додаткових) у межах одного виду юридичної відповідальності.

З цих підстав суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо неправомірності застосування до позивача штрафу за порушення строків сплати ЄСВ.

В той же час, перевіряючи обґрунтованість самого розміру застосованого штрафу, суд апеляційної інстанції приймає до уваги розрахунки експерта, які зроблені у межах проведення судово-економічної експертизи та які не спростовані відповідачем.

Так за висновками експерта документально підтверджується розрахунок штрафу у розмірі 3047526,53грн., що відноситься до періоду з 21.01.2015 по 25.11.2016, з них 2 722 588,09грн. документально підтверджуються за період з 21.03.2015 по 25.11.2016.

Отже визначений контролюючим органом штраф у розмірі 3047526,53грн. документально підтверджений, але вказаний розмір штрафу стосується періоду з 21.01.2015 по 25.11.2016. В той же час в оскаржуваному рішенні відповідача зазначено те, що штрафні санкції застосовано за період з 21.03.2015 по 25.11.2016р.

Таким чином, враховуючи визначений контролюючим органом період, що входить до його повноважень, обґрунтованим розмір застосованого штрафу за період з 21.03.2015 по 25.11.2016р. суд визнає 2 722 588,09грн., що свідчить про наявність підстав стверджувати про неправомірність застосування до позивача штрафу у розмірі 324938,44грн. (3047526,53грн. - 2 722 588,09грн.).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення апеляційної скарги відповідача, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст.317, 321, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Кіровоградській області задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року по справі №П/811/862/17 скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.

Рішення Новоукраїнської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області № від 05.12.2016р., в частині застосованого штрафу у розмірі 324938,44грн. та нарахованої пені у розмірі 200381,25грн. визнати неправомірним та скасувати.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частину проголошено 18.08.2020р.

Повне судове рішення складено 19.08.2020р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк