Справа № 400/1574/20
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2020-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України
13 серпня 2020 р. № 400/1574/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1
до:ОСОБА_1 , АДРЕСА_2
про:стягнення збитків у розмірі 29 047,02 грн.,

ВСТАНОВИВ:
Військова частина НОМЕР_1 звернулась до адміністративного суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 суму збитку у розмірі 29047,02 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, військова частина зазначила, що в результаті проведення аудиту було виявлено порушення дотримання законодавства при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення і інших виплат, а саме: військовослужбовці не позбавлялися премії повністю за невихід на службу без поважних причин, за самовільне залишення військової частини або місце служби, а також не зменшувався розмір премії військовослужбовцям, які мали не зняті дисциплінарні стягнення, за результатами чого на підставі наказу №547 від 12.05.2018 з ОСОБА_1 утримано суму нестач в розмірі 33517,15 грн., з яких сплачено лише 5668,48 гривень.

Відповідач своїм правом не скористався, відзиву на позов не надав.

Судом вживалися заходи щодо належного повідомлення відповідача шляхом направлення відповідних заходів до органів міграційної служби щодо встановлення зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 .

Судом направлялись повідомлення про розгляд справи на адресу відповідача, зареєстровану у встановленому порядку, підтверджену наданими відомостями УДМС України в Миколаївській області, однак були повернути поштовим відділенням без вручення.

Відповідно до ч. 11 ст. 126 КАС України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Суд розглянув справу 13.08.2020, відповідно до вимог ст.262 КАС України, без проведення судового засідання, з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» та Рішення Ради суддів України від 17.03.2020 №19, в порядку письмового провадження, на підставі матеріалів справи.

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 відповідно до наказу від 13.07.2015 №130 за контрактом протягом трьох років.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 пошта НОМЕР_3 від 01.06.2017 №133 на відповідача було покладено виконання обов`язків командира відділення взводу управління командира 3 гаубичного артилерійського дивізіону.

У період з 24.01.2018 по 16.02.2018 у військовій частині НОМЕР_1 було проведено аудит відповідності фінансово-господарської діяльності за напрямом порушення правил виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які самовільно залишили частину, в результаті якого виявлено порушення дотримання законодавства при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення і інших виплат, а саме: військовослужбовці не позбавлялися премії повністю за невихід на службу без поважних причин, за самовільне залишення військової частини або місця служби, а також не зменшувався розмір премії військовослужбовцям, які мали не зняті дисциплінарні стягнення. Крім цього, військовослужбовцям, які залишили військову частину або місце служби на строк понад 10 діб своєчасно не призупинялась з дня самовільного залишення військової частини виплата грошового забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.05.2018 № 547 наказано помічнику командира частини з фінансово-економічної служби начальнику фінансово-економічної служби утримати заборгованість, серед інших, з молодшого сержанта ОСОБА_1 в сумі 33517,15 гривень.

Наказом №160 від 30.12.2018 внесено зміни до наказу №547 від 12.05.2018, серед іншого, в частині суми утримання з ОСОБА_1 з 33517,50 гривень на 34715,50 гривень.

В липні 2018 фактично стягнуто з ОСОБА_1 5668,48 гривень.

Згідно наказу командира військової частини А 2227-польова пошта НОМЕР_3 від 12.07.2018 №169 ОСОБА_1 звільнений з військової служби.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:

1) наявність шкоди;

2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

4) вина особи в завданні шкоди.

Відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Аналогічним чином, не виплачуються премії військовослужбовцям за невихід на службу без поважних причин, у разі накладення дисциплінарного стягнення та в інших випадках.

Відповідно до 31.7 розділу XXXI Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, преміювання військовослужбовців, рішення про виплату премії, зменшення її розміру або позбавлення в повному розмірі оформлюється наказом командира військової частини на підставі поданих за командою в кінці місяця клопотань безпосередніх командирів (начальників) про виплату (позбавлення повністю або частково) премії підлеглим військовослужбовцям. У рапортах з клопотанням про позбавлення премії (повністю або частково) зазначаються конкретні причини, які стали підставою для цього.

Відповідно до п.9.4. Інструкції з організації обліку особового складу, ведення особових справ військовослужбовців (своєчасне поповнення необхідними матеріалами, документами, фотокартками та іншими даними), які характеризують їх, уточнення записів, що містяться в них, звірка з першими примірниками, а також контроль за своєчасним пересиланням особових справ покладаються на офіцерів кадрових органів, які займаються вивченням і добором кадрів відповідного напряму.

Таким чином, відповідно до законодавства ведення особових справ військовослужбовців покладено на офіцерів кадрових органів, а питання позбавлення премії військовослужбовців відбувається на підставі клопотань безпосередніх командирів про позбавлення премії.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач проходив військову службу на посаді відповідального виконавця по стройовій частині та мав військове звання рядовий. Тобто, ОСОБА_1 не був офіцером кадрового органу та не повинен був вести облік особового складу військовослужбовців.

Крім того, ОСОБА_1 не був тією особою, яка приймає рішення про позбавлення військовослужбовців премії, оскільки це є повноваженням командирів.

Актом службового розслідування від 12.05.2018 жодним чином не обґрунтовано, чому саме відповідальність за переплату грошового забезпечення повинен нести відповідальний виконавець стройової частини.

З акту розслідування та взагалі матеріалів адміністративної справи не вбачається, що відповідними командирами передавались до стройової частини клопотання про позбавлення премії військовослужбовців, а також відомості про військовослужбовців, які самовільно залишили місце проходження служби, а відповідальний виконавець стройової частини не врахував зазначені документи під час підготовки наказів про грошове забезпечення.

Навпаки, в деяких випадках у Акті службового розслідування зазначається, що безпосередніми командирами подавалися рапорти на преміювання військовослужбовців, які не мали право на премії у відповідні періоди. Натомість, матеріальна відповідальність покладається як на командира, який не позбавив премії підлеглого, так і чомусь на виконавця стройової частини (наприклад з переплатою солдату ОСОБА_2 , рядовому ОСОБА_3 , солдату ОСОБА_4 та ін.).

Позивачем не надано посилань на нормативні документи, які б уповноважували відповідального виконавця стройової частини відміняти рішення командирів про преміювання військовослужбовців або взагалі ревізувати ці рішення.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено, що ОСОБА_1 було допущено протиправну поведінку у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням ним обов`язків військової служби або службових обов`язків.

Позивач лише взагалі посилається на нормативно-правові акти, що регулюють питання обліку військовослужбовців та виплату грошового забезпечення, без конкретизації того, що саме порушив ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді відповідального виконавця стройової частини.

Обов`язкова умова матеріальної відповідальності, передбачена п.2 ст.3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» у цьому випадку не доведена.

Відповідно до ст.77 ч.1 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, про необхідність відмовити у задоволенні позову повністю.

Сума сплаченого позивачем судового збору відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
1. У задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_4 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 НОМЕР_5 ) відмовити.

2. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Біоносенко

Рішення складено у повному обсязі 17.08.2020.