Справа № 280/33/20
Суддя: Садовий Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2020-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року Справа № 280/33/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Садового І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Вельможко К.С.,

представника позивача: Сльоти Д.В.,

представника відповідача: Єфіменко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали адміністративної справи

за позовною заявою: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до: Головного управління Держпраці у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, )

про: визнання протиправними та скасування припису і постанови,

ВСТАНОВИВ:

02.01.2020 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень №ЗП3407/5/АВ/П від 21.11.2019, складений головним державним інспектором праці Головного управління Держпраці у Запорізькій області Савочкою Віталієм Володимировичем.

Ухвалою суду від 08.01.2020 позовну заяву було залишено без руху на підставі ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), позивачеві було надано 10-денний строк з дня отримання вказаної ухвали для усунення недоліків позовної заяви. Позивачем усунені недоліки позивної заяви.

20.01.2020 на адресу суду надійшла уточнена позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Запорізькій області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень №ЗП3407/5/АВ/П від 21.11.2019, складений головним державним інспектором праці Головного управління Держпраці у Запорізькій області Савочкою Віталієм Володимировичем.

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗП 3407/5/АВ/П/ТД-ФС від 19.12.2019, винесену заступником начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області Ганненко Олександром Олександровичем.

Ухвалою суду від 17.02.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання по справі на 12.03.2020.

Протокольною ухвалою від 12.03.2020 підготовче засідання відкладене до 31.03.2020.

Ухвалою суду від 31.03.2020 провадження у справі зупинене за клопотанням представників сторін для примирення до 12.05.2020.

Ухвалою суду від 12.05.2020 продовжено строк зупинення провадження у справі до 14.07.2020.

14.07.2020 провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 14.07.2020 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 27.07.2020.

Протокольною ухвалою від 27.07.2020 у розгляді справи оголошено перерву до 10.08.2020.

Протокольною ухвалою від 10.08.2020 у розгляді справи оголошено перерву до 13.08.2020.

У судовому засіданні 13.08.2020, на підставі ст. 243 КАС України, судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 229 КАС України у відкритому судовому засіданні здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу «Акорд».

Представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених в уточненій позовній заяві від 17.01.2020, а також у відповіді на відзив від 20.03.2020 (вх.№13755 від 23.03.2020). На думку представника, висновки викладені в акті №3407/5/АВ від 30.11.2019, в приписі №ЗП3407/5/АВ/П від 21.11.2019, постанові №ЗП 3407/5/АВ/П/ТД-ФС від 19.12.2019 щодо допуску фізичних осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 до роботи без оформлення трудових договорів не знаходять свого підтвердження, а тому не вбачається підстав для застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій, передбачених абз.2 ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України. Наголосив, що ФОП ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність в Дніпропетровській області, а тому інспекційне відвідування, що проводилось за адресою: АДРЕСА_2 не стосується діяльності позивача, отже і порушення трудового законодавства ним не вчинено. Представник позивача ставить під сумнів надані відповідачем докази порушення ОСОБА_1 трудового законодавства, а саме витратної накладної СЫСО000052 від 18.09.2019, оскільки остання не містить особистого підпису чи інші дані, що могли б ідентифікувати особу, яка її видала. Крім того, позивач не використовує в своїй діяльності первинних документів з такими реквізитами (літери СЫСО), що підтверджено копіями зразків первинних документів, наданих ОСОБА_1 . При цьому, фотокопії документів невідомого і сумнівного походження, які схожі на первинні документи не є належним, допустимим та достовірним доказом допущення до роботи без оформлення письмових трудових договорів громадян, перелічених в оскаржуваних рішеннях відповідача. Також, згідно з приписом від 21.11.2019 факт допуску фізичних осіб до роботи без оформлення з ними трудових відносин підтверджено відповідачем витребуваними та зафіксованими засобами фототехніки письмовими поясненнями громадян ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_16 , продавцем ОСОБА_17 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Однак, представник позивача підкреслив, що позивач не має договірних відносин з ФОП ОСОБА_16 , магазином « ІНФОРМАЦІЯ_1 », постачання товару на їх адресу не здійснювалось. В витребуваних поясненнях відсутня пряма вказівка на співпрацю саме з ФОП ОСОБА_1 . Будь-яких доказів того, що вказані особи виконували роботу за дорученням позивача припис не містить. Про неправомірність оскаржуваного припису також свідчить те, що він не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки не містить конкретних вимог, що унеможливлює його виконання, а також порушення строків його винесення. В свою чергу, оскаржувана постанова винесена на підставі припису та містить лише припущення інспектора відповідача, викладені в акті. Крім того, найвагомішим доказом необгрунтованості та протиправності спірних рішень відповідача є постанова Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03.02.2020 по справі №310/333/20, якою провадження в справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч.3 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Отже, оскаржувані рішення відповідача винесені не обґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не розсудливо, а враховуючи величезний розмір штрафу - не пропорційно, зокрема, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, тобто вказані рішення не відповідають встановленим у ч.2 ст.2 КАС України критеріям правомірності, добросовісності та розсудливості, а отже є протиправними. На підставі вищевикладеного представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву від 04.03.2020 (вх.№10516 від 05.03.2020). Зазначив, що за результатами інспекційного відвідування позивача було встановлено, що позивачем здійснювався допуск 14-х працівників до роботи без належного оформлення з ними трудових відносин, що підтверджується витребуваними письмовими поясненнями, а також засобами фотофіксації, наявними в матеріалах справи. З огляду на викладене вважає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність оскаржуваних рішень. Проведене інспекційне відвідування позивача було здійснено відповідно до вимог чинного трудового законодавства та з належним дотриманням прав позивача. Позивачем, в свою чергу, було скоєно порушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України. Просив суд залишити адміністративний позов ОСОБА_1 без задоволення.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

У період з 23.10.2019 по 31.10.2019 Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області, на підставі звернення працівника ОСОБА_18 щодо порушення законодавства про працю від 09.10.2019 за вх.№С-1124, наказу від 22.10.2019 №1890 та направлення на проведення заходу державного нагляду (контролю) №1085 від 22.10.2019 (а.с.17)., проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 .

За результатами проведеного інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 , Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області складено акт №ЗП 3407/5/АВ від 31.10.2019 (а.с.18-25).

Згідно акту, під час проведення інспекційного відвідування позивача, було встановлено здійснення допуску 14-х працівників до роботи без належного оформлення з ними трудових відносин, а саме: ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 .

24.10.2019 о/об 12:25 у приміщенні складу фірми «ІНФОРМАЦІЯ_4» ФОП ОСОБА_1 приймали на склад господарські товари ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Надавати письмові пояснення вищезазначені три особи відмовилися, однак факт їхньої роботи підтверджено засобами фототехніки, а також витратними накладними №СЫС0000052 від 18.09.2019.

Також встановлено, що у м. Бердянськ виконують роботи торгових агентів по продажу господарських товарів ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , що підтверджується засобами фотофіксації та звітами про обороти товарів. Згідно письмового пояснення, наданого ОСОБА_30 , у пошуках роботи дана особа зателефонувала позивачеві за номером НОМЕР_2 , який вказаний на сайті «work.ua». На телефонний дзвінок відповів ОСОБА_31 , який запросив ОСОБА_32 на співбесіду за адресою: АДРЕСА_2 та зазначив, що за вказаною адресою знаходяться склади ФОП ОСОБА_1 - фірма «ІНФОРМАЦІЯ_4», де здійснюється продаж іграшок. По прибуттю за вказаною адресою торговим директором представився ОСОБА_33 , а через деякий час, згідно пояснень ОСОБА_32 , прибув чоловік, який представився супервайзером ОСОБА_34 . ОСОБА_33 пояснив ОСОБА_35 , що з 26.08.2019 йому передаватимуться маршрути для роботи торговим агентом по м. Бердянськ та Бердянському району. Усі торгові точки ОСОБА_35 , з його слів, показував ОСОБА_36 Також ОСОБА_37 у своїх письмових поясненнях зазначив, що близько 7 днів він стажувався, а з 09.09.2019 вже виконував роботу самостійно, в роботі використовував власний автомобіль. За період роботи (з 09.09.2019 по 30.09.2019) ОСОБА_37 проїхав на автомобілі 1522 км, що підтверджено фотофіксацією спідометра. Дана інформація, при цьому, кожного дня направлялася, за допомогою Вайберу , ОСОБА_39 та ОСОБА_40 .

Крім того встановлено, що ОСОБА_37 також приймав заявки на товари в АДРЕСА_4 (ФОП ОСОБА_41 ), АДРЕСА_5 (ФОП ОСОБА_42 ), магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (ФОП ОСОБА_43 ), також здійснював заявки та вносив інформацію в планшет, який йому було видано ОСОБА_34 . Після кожного замовлення ОСОБА_37 направляв заявку за допомогою інтернету на сервер за адресою: АДРЕСА_2 . Доставка товару проводилася наступного дня водіями ОСОБА_14 , ОСОБА_44 та іншими, що підтверджується накладними.

Трудові договори в письмовій формі із ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_4 , ОСОБА_47 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_48 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_49 , ОСОБА_34 , ОСОБА_50 та ОСОБА_51 не укладалися.

Так, факт допуску 14-ти осіб без оформлення трудових договорів підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_52 , ФОП ОСОБА_53 , продавцем ОСОБА_54 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а також засобами фотофіксації.

За висновками акту виявлено порушення ФОП ОСОБА_1 ч.1 ст.21, ч.1 ст.24, ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю України.

09.11.2019 позивачем отримано акт №ЗП 3407/5/АВ від 31.10.2019 та направлено відповідачу зауваження, які за результатом розгляду були залишені без задоволення (а.с.26-29).

21.11.2019 винесено припис про усунення виявлених порушень №ЗП3407/5/АВ/П, складений головним державним інспектором праці Головного управління Держпраці у Запорізькій області Савочкою Віталієм Володимировичем, яким зобов`язано позивача усунути виявлені в ході інспекційного відвідування порушення (а.с.8-12).

Припис №ЗП3407/5/АВ/П отримано позивачем 30.11.2019 та 04.12.2019 направлено відповідачу супровідний лист до припису з проханням конкретизувати анкетні данні осіб, зазначених в приписі (а.с.13-15).

19.12.2019 заступником начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області Ганненко Олександром Олександровичем винесено постанову №ЗП3407/5/АВ/П/ТД-ФС про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу уповноваженими посадовими особами у розмірі 1752660 грн. (а.с.70-72).

Не погодившись з винесеними Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області приписом №ЗП3407/5/АВ/П від 21.11.2019 та постановою №ЗП3407/5/АВ/П/ТД-ФС від 19.12.2019, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 05.04.2007 № 877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (далі - Закон України №877-V) державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

У відповідності до ч. 5 ст. 2 Закону України №877-V зазначені у частині четвертій цієї статті органи (в тому числі, органи державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення), що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 Кодексу Законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 № 1986-IV, та Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначає Порядок №823, затверджений постановою Кабінетом Міністрів України від 21.08.2019 (далі - Порядок №823).

Згідно вимог Порядку №823, заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань виявлення неоформлених трудових відносин здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Підставами для здійснення інспекційних відвідувань є, зокрема, звернення працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; звернення фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин (п.5 Порядку №823).

Як зазначалось вище, підставою проведення інспекційного відвідування позивача стало звернення працівника ОСОБА_18 щодо порушення законодавства про працю від 09.10.2019 за вх.№С-1124, наказу від 22.10.2019 №1890 та направлення на проведення заходу державного нагляду (контролю) №1085 від 22.10.2019.

Відповідно до п. 16-18 Порядку №823 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) (далі - акт), і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Згідно з ч.8 ст.7 Закону №877-V припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Пунктом 20 Порядку №823 встановлено, що припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень вимог законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Згідно акту від 31.10.2019, інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 проведено за адресою здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_3 .

Судом встановлено, що місцем проведення господарської діяльності позивача є місце його постійного проживання за адресою: АДРЕСА_6 , що підтверджується долученими до матеріалів справи договором купівлі-продажу земельної ділянки від 26.01.2016 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.03.2019, довідкою садового товариства «Восход» від 19.12.2019 №19/12-2019/1 (а.с.31-33, 46).

З інформації, отриманої представником позивача у відкритому доступі в мережі Інтернет з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_8

Згідно інформації, отриманої з листа Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-торгівельна фірма «Алекс і К» від 13.11.2019 вих.№345, останнє не укладало договорів оренди, позички або інших правочинів щодо користування нежитловими приміщеннями по АДРЕСА_7 , ні з ФОП ОСОБА_1 , ні з ФОП ОСОБА_55 (а.с.30).

З наведених підстав суд приходить до висновку, що інспекційне відвідування проведене за адресою, до якої позивач не має жодного юридичного і фактичного відношення.

Доказів зворотного суду не надано.

В описі змісту виявленого порушення трудового законодавства, відповідач, в якості доказу, посилається на витратну накладну №СЫСО000052 від 18.09.2019 (а.с.47).

З фотокопії вказаного документу вбачається, що постачальником є ЧП ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_4», а не ФОП ОСОБА_1 .

Крім того, в зауваженнях до акту інспекційного відвідування, позивачем долучались примірники своїх первинних бухгалтерських документів, що мають іншу форму складання, а також містять всі необхідні реквізити для ідентифікації позивача, як особи, що їх виписала (а.с.48-49).

Іншими доказами вчинення позивачем порушень трудового законодавства, зазначених в акті, є фіксація засобами фототехніки інспекційного відвідування.

В матеріалах справи міститься речовий доказ №280/33/20/Р/1 «СД-диск із відеозаписом проведення інспекційного відвідування», який долучений відповідачем до відзиву (а.с.101).

Суд зазначає, що наданий відповідачем СД-диск не містить ані фото, ані відеозапису інспекційного відвідування 24.10.2019, а лише скріншоти, зроблені з невідомого пристрою, джерело походження та правомірність отримання яких перевірити не вбачається за можливе.

Копії видаткових накладних, які також долучені до відзиву, не є роздрукованими фотознімками або копіями видаткових накладних виявлених під час відвідування 24.10.2019, а є роздруківками деяких файлів, що містяться на диску, наданому відповідачем.

Також суд приймає до уваги зауваження представника позивача стосовно порушення відповідачем форми надання доказів та порядку засвідчення копій.

Відповідачем не зазначено чи є файли, що містяться на диску оригіналами електронних доказів чи це копії електронних доказів або це є письмові докази в електронних копіях. При чому, для кожного з вказаних видів доказів є форма їх надання до суду та визначений порядок посвідчення копій. Крім того, файли не містять підтвердження обставин, викладених в приписі та постанові відповідача.

Таким чином, на підставі вказаних доказів неможливо встановити дійсні обставини справи, а незрозумілість їх походження не надає можливості визначити чи одержані вони з порушенням порядку встановленого законом або без такого порушень, тому слід дійти висновку, що файли, які містяться на диску відповідача не можна вважати достовірними та допустимими доказами у цій справі.

З приводу витребуваних в результаті інспекційного відвідування письмових пояснень ОСОБА_17 , ФОП ОСОБА_16 , ОСОБА_2 (а.с.42-45), суд зазначає наступне.

Згідно пояснень ФОП ОСОБА_16 , остання співпрацює з ФОП ОСОБА_56 (без ініціалів) через торгових представників ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_57 , що підтверджується накладною.

З пояснень ОСОБА_17 , ФОП ОСОБА_1 особисто в магазин не звертався та ФОП ОСОБА_43 з ним договір не заключав.

Пояснення ОСОБА_2 записані головним державним інспектором Головного управління Держпраці Савочкою В.В.

Згідно пояснень, ОСОБА_58 співпрацював з ОСОБА_59 , ОСОБА_34 ФОП ОСОБА_56 в них вказується без зазначення, що виконувана робота здійснювалась за його дорученням або з його дозволу.

На думку суду, всі вищенаведені факти не можуть бути доказами правомірності висновків акту інспекційного відвідування від 21.11.2019, а також вимог припису від 21.11.2019.

Відповідно до п.24 Порядку №823 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом, після розгляду зауважень об`єкта відвідування до нього (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування, за результатами якого вносить припис та вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування (п.25 Порядку №823).

В ході проведеного інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 , Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області виявлено порушення вимог ч.1, ч.3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, у зв`язку з чим постановою №ЗП3407/5/АВ/П/ТД-ФС від 19.12.2019 позивача притягнуто до відповідальності на підставі абз.2 ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України у вигляді штрафу на суму 1752660 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Кодексу законів про працю України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

У відповідності до ч. 1 ст. 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 ст. 265 Кодексу законів про працю України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Абзацом 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

За змістом ч.3-4 ст. 265 Кодексу законів про працю України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Водночас, відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) передбачено також Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як свідчать матеріали справи, 12.12.2019 протоколом про адміністративне правопорушення №ЗП 3407/5/АВ/П/ПТ ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 оскаржив протокол про адміністративне правопорушення №ЗП 3407/5/АВ/П/ПТ до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області.

Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03.02.2020 по справі №310/333/20 провадження в справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч.3 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с.141-142).

Постанова Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03.02.2020 по справі №310/333/20 набрала законної сили 14.02.2020.

Отже, зафіксовані актом перевірки та оскаржуваними приписом №ЗП 3407/5/АВ/П від 21.11.2019 порушення ОСОБА_1 норм трудового законодавства спростовані рішенням суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, суд вважає також звернути увагу і на наступні обставини.

Як свідчить аналіз вищенаведених норм законодавства, ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України і ч.3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність для фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Штраф за ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку, а штраф за ч.3 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення є адміністративною відповідальністю і накладається згідно із рішенням суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Суд звертає увагу, що і ст. 265 Кодексу законів про працю України, і ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення були викладені в такій редакції Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці" від 28.12.2014.

Вищезазначений закон передбачав введення ст. 265 Кодексу законів про працю України фінансових санкції для роботодавців - юридичних та фізичних осіб-підприємців, у вигляді штрафу у розмірі від 1 до 30 мінімальних заробітних плат за допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин, оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, виплати заробітної плати без нарахування та сплати єдиного внеску та податків, порушення термінів виплати заробітної плати більш ніж за один місяць, виплати не в повному обсязі, недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці та порушення інших вимог трудового законодавства.

Натомість ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення мала на меті запровадити штрафи для посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин; за незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів чи у зв`язку з повідомленням ним про порушення вимог Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" іншою особою, а також інше грубе порушення законодавства про працю.

Тобто ключової відмінністю цих двох статей є суб`єктний склад правопорушення. Завдяки цьому одночасно до відповідальності може бути притягнено юридичну особу як роботодавця (за ст. 265 Кодексу законів про працю України) та посадову особу цієї юридичної особи (за ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення) за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин

Однак, у разі притягнення до відповідальності фізичної особи-підприємця на підставі абз. 2 ч.2 ст. 265 Кодексу законів про працю України і ч.3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, повністю збігаються суб`єкт відповідальності і вид порушення (допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору).

Оскільки в обох нормах йдеться про юридичну відповідальність та одне й те саме правопорушення, необхідно з`ясувати чи належить відповідальність, передбачена ст. 265 Кодексу законів про працю України і ч.3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення до одного виду.

Закон не визначає, до якого саме виду юридичної відповідальності належать заходи впливу за правопорушення, передбачені у частині другій ст. 265 Кодексу законів про працю України.

Кваліфікуючи вид цієї відповідальності, суд бере до уваги:

(а) мету відповідальності - покарання роботодавців за порушення законодавства про працю та легалізація фонду оплати праці;

(б) характер шкоди - шкоду заподіяно суспільству, а не працівнику;

(в) вид стягнення - фінансова санкція у виді штрафу;

(г) суб`єкт, який притягує до відповідальності - державний орган;

(д) джерело сплати - штраф зараховується до державного бюджету.

Водночас положення абз. 2 ч.2 ст. 265 Кодексу законів про працю України і ч.3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення в частині визначення правопорушення абсолютно тотожні: "фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту)", а обставини, що послугували підставою їх встановлення для позивача - ідентичні.

Враховуючи вищенаведені ознаки, а також пріоритетність тлумачення, яке у найбільшій мірі відповідає інтересам суб`єкта приватного права, суд дійшов висновку, що правопорушення, передбачені у частині другій ст. 265 Кодексу законів про працю України так само, як і правопорушення, передбачене у і ч.3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, належить за своєю природою (основними ознаками) до такого виду юридичної відповідальності як адміністративна відповідальність.

Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 22.04.2019 по справі № 806/2143/18.

В справі, що розглядається, судом встановлено, що за фактом допуску осіб до роботи без оформлення з ними трудових відносин, в порушення ч.1 ст.21, ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю, до ОСОБА_1 одночасно застосовувались штрафні санкції як за ст. 265 Кодексу законів про працю України так і за ч.3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Тож, винесення відповідачем оскаржуваної постанови від 19.12.2019, при наявності протоколу про адміністративне правопорушення від 12.12.2019 є притягненням до того самого виду відповідальності за те саме порушення вдруге, що є порушенням ст. 61 Конституції України.

Наведене, безумовно, також свідчить про протиправність оскаржуваної постанови №3407/5/АВ/П/ТД-ФС від 19.12.2019.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку про протиправність припису про усунення виявлених порушень №ЗП3407/5/АВ/П від 21.11.2019, складений головним державним інспектором праці Головного управління Держпраці у Запорізькій області Савочкою Віталієм Володимировичем та постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗП 3407/5/АВ/П/ТД-ФС від 19.12.2019, винесену заступником начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області Ганненко Олександром Олександровичем, внаслідок чого вони підлягають скасуванню.

Розглядаючи заяву позивача від 05.08.2020 про стягнення витрат на правову допомогу, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 КАС України.

Згідно зі ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень ст. 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою отримання професійної правничої допомоги позивачем було укладено з адвокатським бюро "БАРЧУК" (реорганізовано в адвокатське об`єднання «БАРЧУК, ДЕРЕВЯНКО, СЛЬОТА ТА ПАРТНЕРИ») договір про надання правової допомоги №21/19 від 12.12.2019, а також відповідні додаткові угоди до договору (а.с.161-169).

За умовами договору, з урахуванням детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, гонорар має фіксований розмір і обчислюється у відсотковому значенні від розміру мінімальної заробітної плати (у місячному розмірі) встановленої законодавством на день укладення договору та становить:

- розрахунок вартості однієї години надання послуг - 30% від розміру однієї мінімальної заробітної плати (у місячному розмірі);

- представництво та захист інтересів Клієнта в суді будь-якої інстанції - 30% від розміру однієї мінімальної заробітної плати (у місячному розмірі) за участь в одному судовому засіданні;

- представництво та захист інтересів Клієнта перед іншими фізичними особами чи юридичними особами - 50 % від розміру однієї мінімальної заробітної плати (у місячному розмірі);

- складання позовних заяв, складання апеляційних та касаційних скарг - 70 % від розміру однієї мінімальної заробітної плати (у місячному розмірі);

- складання інших процесуальних документів та інших документів правового характеру відповідно до вимог процесуального законодавства - розрахунок вартості одного документа залежно від складності та витраченого часу на складання від 10 % до 70 % від розміру однієї мінімальної заробітної плати (у місячному розмірі).

В рамках договору про надання правової допомоги №21/19 від 12.12.2019 позивачу надані наступні послуги з правової допомоги, пов`язані зі справою (детальний опис робіт від 05.08.2020):

1. Вивчення та аналіз законодавства і судової практики з питання визнання протиправними та скасування рішень Державної служби України з питань праці - 3 години - 3755 грн. 70 коп.

2. Правовий аналіз документів, які стали підставою для ухвалення рішень ГУ Держпраці у Запорізькій області, які підлягають оскарженню та самих рішень (припису №ЗП3407/5/АВ/П від 21.11.2019 та постанови №ЗП3407/5/АВ/П/ТД-ФС від 19.12.2019) - 2 години - 2503 грн. 80 коп.

3. Складання позовної заяви (Адміністративний позов про визнання протиправним та скасування припису) - 1 шт. - 2921 грн.10 коп.

4. Складання інших процесуальних документів та інших документів правового характеру відповідно до вимог процесуального законодавства:

- адміністративний позов про визнання протиправними та скасування припису і постанови (уточнений) у зв`язку із усуненням недоліків та збільшенням позовних вимог - 30% від розміру однієї мінімальної заробітної плати (у місячному розмірі) - 1 шт. - 1251 грн. 90 коп.

- відповідь на відзив - 10 % від розміру однієї мінімальної заробітної плати (у місячному розмірі) - 1 шт. - 417 грн. 30 коп.

5. Представництво в суді першої інстанції будь-якої інстанції - 4 засідання (12.03.20, 14.07.20, 27.07.20, завершальне судове засідання) - 5007 грн.60 коп.

Загальний розмір наданої правової допомоги склав 15857 грн. 40 коп.

На підтвердження здійснення оплати за надані адвокатом послуги позивачем надано копії рахунку на сплату №21/19 від 03.08.2020 та квитанцію №0.0..1 від 05.08.2020 (а.с.171-172).

Частиною 9 ст.139 КАС України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч.5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Так, суд погоджується з вартістю складання позовної заяви - 2921 грн. 10 коп., однак зазначає, що вивчення та аналіз законодавства і судової практики (3755,70грн.), правовий аналіз документів, які стали підставою для винесення оскаржуваних рішень (2503,80грн.) є невід`ємною частиною підготовки до складання позовної заяви, отже не підлягає відшкодуванню як окремий вид наданої послуги.

При цьому, складена позовна заява не відповідала вимогам КАС України, а тому позовну заяву було залишено без руху, що стало підставою для складання представником позивача уточненої позовної заяви від 17.01.2020, тому суд не вбачає підстав для компенсації витрат за підготовку уточненого адміністративного позову у зв`язку з усуненням недоліків (1251,90грн.).

Також суд вважає прийнятним зарахувати до складу відшкодованої наданої правової допомоги 417 грн.30 коп. за складання відповіді на відзив.

Крім того, в детальному описі робіт (наданих послуг) заявлено 5007 грн. 60 коп. за представництво інтересів позивача у судових засіданнях в суді (12.03.2020, 14.07.2020, 27.07.2020, завершальне судове засідання).

Разом з цим, матеріалами справи підтверджується, що адвокат, як представник ОСОБА_1., приймав участь у судових засіданнях, які відбулися у Запорізькому окружному адміністративному суді 12.03.2019 (підготовче засідання, час засідання 10:08-10:13), 27.07.2020 (судовий розгляд, час засідання 14:05-15:14), 10.08.2020 (судовий розгляд, час засідання 14:19-15:20), 13.08.2020 (судовий розгляд, час засідання 09:48-13:53).

Суд встановив, що за наслідками підготовчого засідання, яке відбулося 12.03.2020, судове засідання тривало 5 хвилин, а тому суд доходить висновку, що розмір витрат за участь у вказаному судовому засіданні (1251,90 грн.), заявлений позивачем, не є співмірним з витраченим адвокатом часом та характером наданих послуг.

Крім того, 31.03.2020 підготовче судове засідання по справі не проводилось, в порядку письмового провадження судом розглянуто клопотання представників сторін про примирення та зупинене провадження у справі до 12.05.2020.

12.05.2020 підготовче судове засідання по справі також не проводилось. В порядку письмового провадження судом розглянуто клопотання представників сторін та продовжено строк зупинення провадження у справі до 14.07.2020.

14.07.2020 підготовче судове засідання по справі не проводилось. В порядку письмового провадження судом розглянуто клопотання представників сторін про примирення та закрито підготовче провадження, справу призначене до судового розгляду по суті на 27.07.2020.

За таких обставин, на думку суду, співмірною сумою за витрачений час представництва інтересів позивача у судових засіданнях є сума у розмірі 2503 грн. 80 коп. за представництво у судових засіданнях, що відбулись 27.07.2020 та завершальне судове засідання 13.08.2020.

Питання відшкодування витрат за представництво інтересів позивача у судовому засіданні 10.08.2020 судом не вирішується, оскільки детальним описом робіт (наданих послуг) від 05.08.2020 зазначено про участь адвоката у чотирьох засіданнях (12.03.2020, 14.07.2020, 27.07.2020, завершальне судове засідання) та визначена сума відшкодування у розмірі 5007,60грн.

Рахунок на сплату №21/19 від 03.08.2020 на загальну суму 15857,40 грн. виставлено позивачу з розрахунку, в тому числі, представництва інтересів позивача у чотирьох судових засіданнях на загальну суму 5007,60 грн.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Запорізькій області витрати на правову допомогу у розмірі 5842 грн. 20 коп.

У письмових запереченнях на заяву позивача щодо відшкодування витрат на оплату правничої допомоги адвоката (вх.№37028 від 13.08.2020), представник відповідача, серед іншого, посилається на практику Верховного Суду по справі №821/1594/17 від 15.05.2018, де зазначено, що доказом на відшкодування витрат на правову допомогу є документи, у яких конкретизовано справу, у якій таку допомогу надано.

Однак вказує, що детальний опис робіт (наданих послуг), жодного посилання на адміністративну справу не містить.

Вказані підстави суд вважає занадто формальними, крім того, чинним законодавством не встановлено чітких критеріїв для документів, що подаються для підтвердження витрат на правничу допомогу.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17.03.2020 по справі №520/8309/18.

На думку суду, перелічені в детальному описі робіт від 05.08.2020 послуги дають можливість встановити їх приналежність справі, що розглядається.

Суд також враховує, що позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 11278 грн. 40 коп., підтвердженням чого є квитанція від 26.12.2019 №343606518, квитанція №0.0..1 від 21.01.2020 (а.с.8, 77).

Відтак, судовий збір у розмірі 11278 грн. 40 коп. також підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Держпраці у Запорізькій області.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) про визнання протиправними та скасування припису і постанови, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень №ЗП3407/5/АВ/П від 21.11.2019, складений головним державним інспектором праці Головного управління Держпраці у Запорізькій області Савочкою Віталієм Володимировичем.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗП 3407/5/АВ/П/ТД-ФС від 19.12.2019, винесену заступником начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області Ганненко Олександром Олександровичем.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) судовий збір у сумі 11278 (одинадцять тисяч двісті сімдесят вісім) грн. 40 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 5842 (п`ять тисяч вісімсот сорок дві) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 20.08.2020.

Суддя І.В.Садовий