Справа № 643/4696/20
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2020-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2020 р. № 643/4696/20

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Спірідонова М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов.) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Московського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом в якому просить суд: 1. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області відновити виплату пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з дня припинення, а саме з липня 2018 року та виплатити виниклу заборгованість.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26.03.2020 адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, передано на розгляд Харківського окружного адміністративного суду.

12.06.2020 р. зазначену справу відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями передано у провадження судді Спірідонова М.О

Ухвалою суду від 23.06.2020 року було відкрито прощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відповідь на позов.

Також суд зазначає, що ухвалою від 23.06.2020 року судом було прийнято до розгляду уточнену позовну заяву за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просив суд: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на недієздатну особу ОСОБА_2 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області відновити виплату пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на недієздатну особу ОСОБА_2 з дня припинення, а саме з липня 2018 року та виплатити її за весь період.

В обґрунтування позову зазначено, що бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на недієздатну особу ОСОБА_2 є протиправною та такою, що порушує право на пенсійне забезпечення.

Представником відповідача 07.07.2020 року надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що у липні 2018 року виплату пенсії Позивача пуло припинено на підставі інформації отриманої з Інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан» та понад 60 днів перебувають па непідконтрольній території України.

Також відповідачем зазначено, що 30 серпня 2019 року набула чинності постанова КІМ У від 21.08.2019 року № 788 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», якою були внесені зміни до наступних постанов КМУ: постанови від 05.1 1.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», постанови КМУ від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та постанови від 22.08.2019 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду». Відповідно до абз. 2 п. І постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №788 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» під час звернення внутрішньо переміщеної особи із заявою про призначення, відновлення чи продовження виплати пенсії та документом, що посвідчує особу, територіальні органи Пенсійного фонду України ідентифікують особу заявника, фіксують місце і час її звернення, порівнюють отримані дані з даними, що обробляються в базах даних Пенсійного фонду України, з урахуванням даних Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб у порядку, який затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики. Ідентифікація та фіксація звернення внутрішньо переміщених осіб на даний чає проводиться шляхом складання відповідної заяви, з дотриманням вимог, визначених в п. 6 Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України від 30.07.2015 .N» 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 1 8.08.201 5 за № 991 /27436.

Також відповідачем зазначено, що Кабінетом Міністрів України, на теперішній час, не розроблено окремого порядку щодо виплати заборгованості з соціальних виплат згідно із абз. 14 п. І вищезазначеної постанови Кабінету Міністрів України.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що 03.08.2017 року позивач - ОСОБА_1 , звернувся із заявою па запит пенсійної справи з управління Пенсійного фонду України в Комінтернівського району м. Харкова. Згідно Рішення Краснолуцького міського суду Луганської області від 03.05.2012 року по справі №1211/1549/2012 ОСОБА_1 призначено опікуном над ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (був визнаний недієздатним у 1987 році Краснолуцьким судом). Разом із заявою надав оригінали та копії наступних документів: - паспорту громадянина України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; - реєстраційного номеру облікової картки платника податків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; - довідки про взяття на облік внутрішньо перемішеної особи від 03.08.2017 року № , відкриту за адресою: АДРЕСА_2 на ОСОБА_2 ; - довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 03.08.2017 року № , відкриту за адресою: АДРЕСА_2 на ОСОБА_1 ; - заяву на виплату пенсії через банківську установу «Ощадбанк» па ОСОБА_1 .

Управлінням Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова було надіслано запити на отримання пенсійної справи ОСОБА_1 до Слобожанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (Слобідський відділ) (№30793/30-02-01 від 14.11.2017 року, №29434/30-02-01 від 30.10.2017 року, №25608/30-02-01 від 10.10.2017 року, №23347/30-02-01 від 12.09.2017, №21 840/30-02-01 від І 1,08.2017 року, №20695/30-02-01 від 08.08.2017 року).

02.11.2017 року до управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова надійшла макетна сформована пенсійна справа зі Слобожанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова. За попереднім місцем проживання пенсійна справа не була взята на облік, оскільки не була надана довідка внутрішньо переміщеної особи на недієздатну особу ОСОБА_2 .

Протоколом засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які здійснили реєстрацію місця проживання на території Московського району міста Харкова №51 від 06.09.2017 року, було підтверджено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

За даними електронної пенсійної справи ОСОБА_1 було взято на облік з 01.02.2015 року.

ОСОБА_1 перебуває на обліку у відділ, з питань перерахунків пенсій №28 управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, як отримувач пенсії по втраті годувальника, опікун над недієздатним ОСОБА_2 (інвалідом 1 групи дитинства безстроково), згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Виплата пенсії провадилась за даними отриманої електронної пенсійної справи. Паперова пенсійна справа не надходила.

Також під час розгляду справи судом було встановлено, що у грудні 2017 року ОСОБА_3 було нараховано та виплачено 34895,49 грн. (пенсію за грудень 201 7 року 4887,95 + доплата пенсій за минулий час).

У період з січня по червень 2018 року нарахування та виплата пенсії ОСОБА_1 провадилась щомісячно у призначеному розмірі.

В липні 2018 року виплату пенсії позивачу було припинено на підставі інформації отриманої з Інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон "Аркан" та понад 60 днів перебувають на непідконтрольній території України.

Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 4 Закону № 1058 встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ст. 47 Закону № 1058 пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", зокрема, пункт 15 викладено в наступній редакції "Орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.". Наразі такого окремого порядку не існує.

Суд вважає позицію відповідача неприйнятною, виходячи з наступного.

Так, за змістом конституційних норм (ст.ст. 113, 116, 117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що жодних змін у вказаний Закон з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

При цьому, суд акцентує увагу на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб"), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як встановлено судом під час розгляду справи, право на отримання позивачем пенсії відповідачем не оскаржується, однак зазначене право було піддано формальним обмеженням, з підстав та у спосіб, які суперечать вимогам Конституції та законам України.

Таким чином, право позивача щодо виплати раніше призначеної пенсії є абсолютним та не може бути обмежено.

За наведеного, вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення адміністративного позову.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов.) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на недієздатну особу ОСОБА_2 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області відновити виплату пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на недієздатну особу ОСОБА_2 з дня припинення, а саме з липня 2018 року та виплатити її за весь період.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Спірідонов М.О.