Справа № 160/11823/19
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2020-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 серпня 2020 року м. Дніпросправа № 160/11823/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Вадима Меламеда на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.02.2020 р. (суддя Рищенко А.Ю., повне судове рішення складено 21.02.2020 р.) в справі № 160/11823/19 за позовом Меламеда Вадима Борисовича , який діє від імені ОСОБА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Представник за довіреністю ОСОБА_1 Меламед Вадим Борисович звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ) про визнання протиправним та дискримінаційним рішення про відмову у перерахунку розміру пенсії ОСОБА_1 , в тому числі, якщо воно було прийнято, але не передано позивачу, визнання протиправними та дискримінаційними дії по неперерахуванню розміру пенсії ОСОБА_1 , визнання протиправною та дискримінаційною бездіяльності щодо не перерахування розміру пенсії з січня 2013 року; зобов`язання здійснити розрахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2013 р. та на підставі даних заробітної плати в пенсійній справі, враховуючи розрахунок коефіцієнта заробітної плати та середньої заробітної плати в Україні за три роки до 2013 року, враховуючи всі наступні масові перерахунки, проведені відповідачем, починаючи з 01.01.2013 р., та виплатити усі не отримані позивачем пенсійні виплати з урахуванням усіх підвищень з січня 2013 року до фактичного виконання рішення, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів на усі несвоєчасно виплачені суми, починаючи з січня 2013 р. до фактичної виплати; стягнення коштів в сумі 100,000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких відповідач протиправно не перераховує розмір пенсії позивача.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.02.2020 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт вважає неправильним висновок суду першої інстанції про необхідність надання позивачем до органу Пенсійного фонду заяви для здійснення перерахунку поновленої пенсії, зважаючи на те, що пенсія позивачу поновлена в розмірі, що не відповідає закону. При цьому вказує, що розмір пенсії позивача не може бути нижчим за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 1996 по 1998 роки отримував пенсію за віком на території України. У вересні 1998 р. виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2014 р. в справі № 757/14753/13-а визнано протиправною бездіяльність Пенсійного фонду України щодо не передачі уповноваженому територіальному органу Пенсійного фонду України заяви ОСОБА_1 про відновлення виплати пенсії за віком; зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська здійснювати виплату на користь ОСОБА_1 пенсії на підставах, визначених законодавством України, починаючи з 01 січня 2013 року; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

12.04.2017 р. відповідачем виконано постанову та поновлено виплату пенсії позивачу з 01.01.2013 р.

У відповідь на звернення до відповідача з приводу пенсійного забезпечення позивачем отримано лист № Р14332-18 від 17.09.2018 та лист № 26115/Р-11 від 19.12.2018, якими повідомлено позивача, що органом Пенсійного фонду проведено поновлення пенсії позивачу в розмірі відповідно до законодавства, що діяло на 01.01.2013 рік, в сумі 940,01 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з ненадання позивачем заяви для здійснення відповідачем перерахунку пенсії, а також неприйняття відповідачем рішення про відмову в перерахунку позивачу пенсії за віком, яким в межах вимог Закону України «Про звернення громадян» позивачу надавалися лише відповіді на його звернення.

Крім того, суд першої інстанції, застосувавши правову позицію, викладену Верховним Судом в постанові від 08.05.2018 р. у справі № 607/8511/17, дійшов висновку, що доводи позивача про отримання ним пенсії у розмірі, що є меншим за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є необґрунтованими, оскільки норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не суперечать ч. 3 ст. 46 Конституції України, а лише свідчать про право позивача звернутися до відповідного органу соціального захисту населення для отримання державної соціальної допомоги, яка б забезпечила рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого Законами про Держбюджет України на відповідний рік.

Суд першої інстанції вважав необґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача коштів на відшкодування моральної шкоди, зважаючи на те, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому або членам його сім`ї душевних страждань протиправною бездіяльністю відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача, а також з не обґрунтування позивачем розміру моральної шкоди в сумі 100 000,00 грн.

Суд визнає приведені висновки суду першої інстанції обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, до вересня 1998 року отримував пенсію за віком, виплата якої припинена у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до держави Ізраїль.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2014 р. в справі № 757/14753/13-а визнано протиправною бездіяльність Пенсійного фонду України щодо не передачі уповноваженому територіальному органу Пенсійного фонду України заяви ОСОБА_1 про відновлення виплати пенсії за віком; зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська здійснювати виплату на користь ОСОБА_1 пенсії на підставах, визначених законодавством України, починаючи з 01 січня 2013 року; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

На виконання приведеного судового рішення 12.04.2017 р. територіальним органом Пенсійного фонду України поновлено виплату пенсії ОСОБА_1 , розмір пенсії позивача з 01.01.2013 р. складає 940,01 грн.

На звернення позивача з питання розміру пенсії відповідачем листами № Р14332-18 від 17.09.2018 р. та № 26115/Р-11 від 19.12.2018 р. повідомлено позивача, що органом Пенсійного фонду проведено поновлення пенсії позивачу в розмірі відповідно до законодавства, що діяло на 01.01.2013 р., в сумі 940,01 грн.

Спірним в цій справі є питання перерахунку розміру поновленої пенсії з 01.01.2013 р. на підставі відомостей про заробітну плату, які містяться в пенсійній справі, із застосуванням коефіцієнта заробітної плати та середньої заробітної плати в Україні за три роки до 2013 року, враховуючи всі наступні масові перерахунки, починаючи з 01.01.2013 р., із проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів на усі несвоєчасно виплачені суми.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Проживаючи в Ізраїлі як громадянин України, позивач має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 р. (далі - Закон № 1058-ІV).

Відповідно до частини 2 статті 42 Закону № 1058-ІV для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

За приписами частин 1 та 2 статті 43 Закону № 1058-ІV, яка регулює питання перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону. При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2002 рік.

Системний аналіз приведених приписів Закону № 1058-ІV дає підстави для висновку, що перерахунок пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, (як в цьому випадку) здійснюється із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2002 рік, а не за три роки до 2013 р., як просить позивач.

Відповідно, відсутні підстави для висновку про протиправність дій/бездіяльності відповідача із не проведення перерахунку пенсії позивача із застосування показника середньої заробітної плати за три роки, що передують 2013 року.

Стосовно посилання позивача на не проведення перерахунку пенсії при здійсненні масових перерахунків суд зазначає наступне.

Масовий перерахунок пенсій проводиться з метою підвищення їх розміру у зв`язку із зростанням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за минулий рік, а також збільшенням розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (частини 2-3 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Вище судом зазначено про відсутність підстав для перерахунку поновленої пенсії позивача у зв`язку із зростання середньої заробітної плати за минулий рік з огляду на приписи частини 2 статті 43 Закону № 1058-ІV.

Стосовно наявності підстав для здійснення перерахунку пенсії у зв`язку із збільшенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, суд вказує на таке.

Відповідно до частини 3 статті 42 Закону № 1058-ІV тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону. Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

З 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а також у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму/мінімальної заробітної плати. Пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність/мінімальної заробітної плати, визначених законом на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності.

Тобто, підвищення розміру пенсії за приписами частини 3 статті 42 Закону № 1058-ІV стосується пенсій, обчислених відповідно до статті 28 цього Закону, яка регулює питання мінімального розміру пенсій.

Так, відповідно до абзацу першого частини 1 статті 28 Закону № 1058-ІV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

В цьому випадку позивач не має 35 років страхового стажу, тому розмір пенсії при поновленні на підставі судового рішення обчислено не у розмірі мінімального розміру пенсії.

Відповідно, орган Пенсійного фонду не мав підстав для перерахунку пенсії позивача у зв`язку із збільшенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Посилання апелянта на протиправність виплати позивачу пенсії у розмірі, нижчому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, суд визнає необґрунтованими.

Частиною 3 статті 28 Закону № 1058-ІV встановлено, що за наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено частиною першою цієї статті, пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком.

Тобто, у особи виникає право на отримання мінімальної пенсії за віком за умови наявності двох обставин - досягнення пенсійного віку та наявність необхідного страхового стажу. Поєднання вказаних умов передбачає об`єктивно обґрунтоване застосування механізму загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з позицій настання визначених страхових ризиків (непрацездатність за віком) та економічної забезпеченості функціонування самоврядної солідарної системи фінансування (страхового стажу як періоду (строку) сплати страхових внесків для капіталізації страхової системи).

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 року № 265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» установлено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, крім осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), не досягає 949,00 грн., таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру.

Оскільки розмір страхового стажу позивача є меншим ніж передбачено частиною першою статті 28 Закону № 1058-ІV України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач не набув права на отримання пенсії у розмірі прожиткового мінімуму.

При цьому позивач має право на отримання державної адресної допомоги та інших соціальних виплат, які забезпечать рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Висновок суду в цій частині відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом в постанові від 08.05.2018 р. в справі № 607/8511/17.

Стосовно нарахування компенсації на суму невиплаченої пенсії суд вказує на таке.

Відповідно до статті 46 Закону № 1058-ІV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Тобто, законодавцем чітко встановлена підстава виплати пенсії за минулий час без обмеження строком - нарахована сума пенсії, але не отримана з вини органу, що призначає і виплачує пенсію.

В цьому випадку відсутні підстави для нарахування компенсації втрати частини доходів через відсутність підстав для перерахунок пенсії та її виплати у іншому, ніж отримує позивач, розмірі.

Стосовно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Частиною 5 статті 21 КАС України встановлено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про правомірність дій відповідача щодо обчислення розміру пенсії позивача, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Вадима Меламеда на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.02.2020 р. в справі № 160/11823/19 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.02.2020 р. в справі № 160/11823/19 за позовом Меламеда Вадима Борисовича , який діє від імені ОСОБА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 18.08.2020 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 18.08.2020 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко