Справа № 420/2724/20
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2020-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2724/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (; адреса: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

31 березня 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, у якому позивачка просила суд:

визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС в Одеській області () від 28.01.2020 року за №3650-51, в якій ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) визначено суму податкового боргу в розмірі 2028,03 грн.;

визнати неправомірними дії Головного управління ДПС в Одеській області () щодо обліку на інтегрованих картках ІС «Податковий борг» заборгованості ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (код класифікації 18010300), в сумі 2028,03 грн.;

зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області () скасувати інтегрованих картках ІС «Податковий борг» заборгованість ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (код класифікації 18010300), в сумі 2028,03 грн.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа №420/2724/20 об 14:47:42 розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03.04.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно ст.262 КАС України.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11.08.2020 року визнано необґрунтованим відвід судді Аракелян М.М. за клопотанням представника позивача, адміністративну справу №420/2724/20 передати до відділу надання судово-адміністративних послуг та аналітичної роботи (канцелярія) Одеського окружного адміністративного суду для визначення головуючого судді у справі в порядку, встановленому ч.1 ст.31 КАС України.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13.08.2020 року у задоволенні заяви представника позивача про відвід судді Аракелян М.М. у справі №420/2724/20 за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - відмовлено.

В обґрунтування вимог позову та у відповіді на відзив (вх.№ЕП/3667/20 від 22.04.2020 року) ОСОБА_1 вказує, що 19 березня 2020 року на її адресу надійшов лист податкового органу разом з податковою вимогою від 28.01.2020 року №3650-51 про сплату податкового боргу в сумі 2028,03 грн. Позивачка не погоджується із наявністю податкового боргу та вважає отриману вимогу протиправною, на підтвердження чого вказує, що:

по-перше, позивачкою не було отримано жодних податкових повідомлень-рішень, які б визначали суму чи встановлювали факт заборгованості зі сплати обов`язкових платежів; не подавалось позивачкою і податкових декларацій, у яких би вона самостійно визначила суму зобов`язання. Оскільки позивачкою не було отримано податкового повідомлення-рішення, то навіть у разі його наявності сума зобов`язання є неузгодженою, а тому це не може вважатись податковим боргом;

по-друге, оскаржувана вимога від 28.01.2020 року №3650-51 підписана ОСОБА_2 , прізвище якого не міститься в переліку осіб, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах із третіми особами.

24.04.2020 року за вх.№16613/20 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву із викладенням заперечень щодо позовних вимог. Так, представник відповідача вказав, що порядок надсилання податкового повідомлення-рішення, яке стало підставою для формування оскаржуваної вимоги, дотримано, на підтвердження чого надав докази його відправки. Крім цього, відповідач розтлумачив кадрові особливості права підпису окремих посадових осіб Головного управління ДПС в Одеській області, зокрема щодо ОСОБА_2.

Згідно п.3 Прикінцевих положень КАС України (у редакції від 30.03.2020 року) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

З огляду на це, розгляд справи по суті судом не завершувався, оскільки відповідачем не було реалізовано право на подання заперечення на відповідь на відзив.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» п.3 Прикінцевих положень КАС України викладено у новій редакції, згідно якої під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Отже, строк на подання заперечення на відповідь на відзив остаточно сплинув 06.08.2020 року.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином

У вказаному Законі також визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Оскільки учасники справи не надали відповідних заяв, судом розглянуто справу за наявними у матеріалах письмовими доказами та заявами по суті.

Розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 19.03.2020 року отримала оскаржувану податкову вимогу №3650-51 про необхідність сплати податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (код класифікації 18010300), в сумі 2028,03 грн. (а.с.11).

Як встановлено позивачкою, податкова вимога сформована на підставі податкового повідомлення-рішення №0-1553 від 18.06.2019 року (а.с.24).

Оскільки податкове повідомлення-рішення, яке стало підставою для формування податкової вимоги, позивачці у встановленому порядку не направлено, сума заборгованості вважається неузгодженою, а тому позивачка звернулась із даним позовом до Одеського окружного адміністративного суду для скасування вимоги у судовому порядку.

Спірні правовідносини, що виникли, регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК Україні).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абзацу першого п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI зі змінами та доповненнями коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з вимогами п. п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 ПК України платник податків має право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб).

Пунктом 56.1 ст. 56 ПК України встановлено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. Коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених ПКУ або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення (п. 56.2 ст. 56 ПКУ).

Правила листування між платниками податку та контролюючим органом встановлені ст. 42 ПК України, згідно якої податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.

Підпунктом 14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно ст.59 ПК України У разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до пп. 266.7.1 п.266.7 ст. 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Згідно з пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України податкове/ податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Підпунктом 14.1.157 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України закріплено, що податкове повідомлення-рішення - це письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Як передбачено пп. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 37.2 ст. 37 Податкового кодексу України податковий обов`язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов`язує сплату ним податку.

У разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання (пп. 266.10.2 п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України).

Доводи позивачки у позові ґрунтуються на двох основних аспектах:

по-перше, в основу податкової вимоги покладено неузгоджену суму податкового зобов`язання, а неузгодженою сума є в силу відсутності факту належного направлення податкового повідомлення-рішення, що покладений в основу податкового боргу;

по-друге, податкова вимога підписана не уповноваженою на те особою.

Стосовно першого доводу представник відповідача вказав, що направлення податкового повідомлення-рішення було здійснено у встановленому ПК України порядку, а тому вважати суму заборгованості неузгодженою підстави відсутні.

На підтвердження таких обставин представник відповідача надав копію конверта, в якому було надіслано податкове повідомлення-рішення №0-1553 від 18.06.2019 року (а.с.25), а також копію повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.24). Втім, з приводу наданих до суду доказів суд наголошує, що конверт (а.с.25) не містить даних щодо того, який саме документ у ньому направлявся, адже така інформація міститься в описі вкладення, що формується та підтверджується працівником підприємства поштового зв`язку. Більше того, трек-номер поштового відправлення на вказаному конверті закритий, а тому відстежити, за якою адресою направлявся та чи направлявся взагалі такий конверт суд не може.

При цьому, згідно правил пересилання поштової кореспонденції «Стандарт» ПрАТ «Укрпошта» при поверненні невручених відправлень Стандарт за зворотною адресою працівник ОПЗ оформлює довідку ф.20 із зазначенням причини повернення, яка долучається до відправлення Стандарт (п.9.15). Така довідка на конверті відсутня.

Заслуговує уваги і той факт, що інформація про наявний на повідомленні про вручення поштового відправлення трек-номер 347 (а.с.24) не зареєстрована в системі відстеження поштових відправлень.

Верховний Суд у постанові від 11.07.2019 року у справі №826/18377/14 висловив позицію, що «право податкового органу на направлення платнику податків податкової вимоги у разі визначення грошового зобов`язання на підставах, зазначених у пп. 54.3.1 - 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 ПК, виникає лише на 11-й день після отримання платником податкового повідомлення-рішення за умови неініціювання процедури оскарження такого рішення контролюючого органу.

Грошові зобов`язання, визначені у вказаних податкових повідомленнях-рішеннях, не набули статусу узгоджених, що, відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК, виключає право контролюючого органу надсилати податкову вимогу».

Вказане свідчить про безпосередній правовий зв`язок між фактом направлення податкового повідомлення-рішення у встановленому порядку та можливістю вважати зобов`язання узгодженим, а відповідний висновок Верховного Суду підлягає застосуванню на підставі ч.5 ст.242 КАС України.

Таким чином, відповідачем не наведено переконливих доводів та підтвердження факту належного направлення податкового повідомлення-рішення №0-1553 від 18.06.2019 року на зареєстровану адресу проживання ОСОБА_1 , у зв`язку із чим суд дійшов висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень пп. 266.10.2 п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України. За таких умов, відсутні законодавчі підстави для того, щоб вважати грошове зобов`язання узгодженим, а його несвоєчасну сплату - податковим боргом, для погашення якого необхідно складати та направляти податкову вимогу.

Більше того, Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422 затверджено Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Порядок).

Згідно п.2 Розділу І Порядку інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами;

первинні документи - документи, що складені платниками податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску та/або органами ДФС, іншими органами влади згідно з чинним законодавством (податкові декларації, митні декларації, аркуші коригування, уточнюючі розрахунки, податкові повідомлення-рішення, рішення контролюючого органу, вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, судові рішення, рішення про розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу), інформація органів Державної казначейської служби України про надходження податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів та єдиного внеску тощо).

Отже, податкова вимога є підставою для проведення обліку в ІКП заборгованості (боргу), на яку нараховуюється пеня в порядку Глави 7 Розділу ІІІ Порядку.

Натомість, за змістом п.6 Розділу І Порядку за даними оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску ДФС та її територіальними органами формується звітність про нарахування та надходження податків, зборів, єдиного внеску, надходження митних та інших платежів до бюджетів, податковий борг, недоїмку зі сплати єдиного внеску, відшкодування податку на додану вартість, результати контрольно-перевірочної роботи, розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу), надміру сплачені податки, збори, єдиний внесок тощо.

Отже визначення суми заборгованості в ІКП та сум нарахованого податку (проте неузгодженої суми грошового зобов`язання) є різними категоріями та спричиняють різні правові наслідки. Оскільки суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваної податкової вимоги в силу відсутності узгодженої суми грошового зобов`язання, відповідні відомості щодо обліку на інтегрованих картках ІС «Податковий борг» заборгованості ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (код класифікації 18010300), в сумі 2028,03 грн. підлягають скасуванню.

Надаючи оцінку доводам позивачки про повноваження особи, яка підписала оскаржувану вимогу, суд наголошує, що п.20.4 ст.20 Податкового кодексу України встановлено, що керівник територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, має право надавати посадовим (службовим) особам такого органу (його структурних підрозділів) повноваження на виконання певних функцій, передбачених цим Кодексом, законодавством з питань сплати єдиного внеску, законодавством з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, в межах повноважень, визначених відповідним положенням про такий територіальний орган.

Керівник центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, має право надавати посадовим (службовим) особам апарату такого органу, територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, повноваження на виконання певних функцій, передбачених цим Кодексом, законодавством з питань сплати єдиного внеску, іншим законодавством, контроль за дотримання якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, законодавством про державну службу та іншими законами.

Перелік делегованих повноважень визначається положенням про центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, яке затверджується Кабінетом Міністрів України, та положеннями про територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, які затверджуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та підлягає погодженню з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Керівники територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, призначаються на посади та звільняються з посади керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, відповідно до законодавства про державну службу без погодження з головами місцевих державних адміністрацій.

На виконання вказаних приписів Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято Наказ №815 від 15.10.2019 року «Про надання повноважень на виконання певних функцій», згідно якого оскаржувана вимога і підписана. Втім, дана обставина не впливає на наявність процедурного порушення прийняття оскаржуваної вимоги і наявність підстав для її скасування.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У п. 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 року у справі "Компанія "Вестберга таксі Актіеболаг" та Вуліч проти Швеції" визначено, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасовувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами для призначення податкових штрафів (санкцій), має саме податкове управління.

За результатами розгляду даної справи, з урахуванням наданих учасниками процесу письмових доказів, суд убачає недоведеність законності оскаржуваної вимоги.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При поданні даного позову позивачкою було сплачено 2522,40 грн. судового збору (а.с.6-8).

Суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління Державної податкової служби в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суми судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 2522 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві) грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 260, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (; адреса: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС в Одеській області () від 28.01.2020 року за №3650-51, в якій ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) визначено суму податкового боргу в розмірі 2028,03 грн.

Визнати неправомірними дії Головного управління ДПС в Одеській області () щодо обліку на інтегрованих картках ІС «Податковий борг» заборгованості ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (код класифікації 18010300), в сумі 2028,03 грн.

Зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області () скасувати в інтегрованих картках ІС «Податковий борг» заборгованість ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (код класифікації 18010300), в сумі 2028,03 грн.

Стягнути з Головного управління Державної податкової служби в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 2522 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві) грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян