Справа № 946/7863/19
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2020-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

20 серпня 2020 р.м.ОдесаСправа № 946/7863/19

Суддя П`ятого апеляційного адміністративного суду Федусик А.Г., розглянувши можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Відділу організації несення служби в м. Ізмаїл управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.04.2020 р. по справі № 946/7863/19 позивач ОСОБА_1 відповідач інспектор батальйону №1 рота №1 Відділ з організації несення служби в м. Ізмаїл УПП в Одеській області Департаменту патрульної поліції сержант поліції Нуца Степан Костянтинович 3-тя особа Відділ організації несення служби в м. Ізмаїл управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

Судовим рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.04.2020 р. позов задоволено.

На зазначене рішення суду Відділ організації несення служби в м. Ізмаїл управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції подав апеляційну скаргу.

Подана апеляційна скарга не відповідає вимогам статті 296 КАС України, а саме по справі не сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги.

Так, положеннями ч.4 ст.288 КУпАП передбачено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Декретом Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року № 7-93 «Про державне мито» (у редакцій, чинній до набрання чинності Закону України Про судовий збір) передбачено, що державне мито справлялося, зокрема, з позовних заяв, заяв (скарг) у справах окремого провадження, з апеляційних скарг на рішення судів і скарг на рішення, що набрали законної сили. Цей нормативний акт не містив положень про сплату державного мита як особою, щодо якої винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, так і органом (посадовою) особою, яка прийняла таку постанову.

Водночас, з 11 листопада 2011 року набрав чинності Закон України Про судовий збір (далі Закон), згідно преамбули якого вказаний Закон визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

З наведеного вбачається, що на час виникнення спірних правовідносин за подання заяв, скарг до суду, в тому числі у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державного управління, сплачується інший платіж - судовий збір, правові засади звільнення від сплати якого визначено Законом.

При цьому, положення Закону серед осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, немає таких, які б звільнялися від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, рівно як і не виключено позовну заяву на постанову про накладення адміністративного стягнення з об`єктів оплати судовим збором, що свідчить про наявність правового обов`язку у скаржника по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 18 березня 2020 року справа № 543/775/17, у якій касаційний суд, на ряду з іншим, відступила від висновків Верховного Суду України в постанові від 13 грудня 2016 року (провадження № 21-1410а16) та вказала, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.

Крім того, слід зазначити, що навіть якщо вважати держмито тотожним поняттям судовому збору (що вбачається з правової позиції апелянта), то за вимогами норми ч.4 ст.288 КУпАП саме позивач, підлягає звільненню від сплати держмита. Ця норма, є абсолютною та не встановлює можливості для неоднозначного її трактування. В даному випадку, апелянт не є особою, яка оскаржує постанову у справі про адміністративного правопорушення, а є суб`єктом владних повноважень, який приймав спірну постанову та взагалі не має процесуальної правоздатності щодо її оскарження.

Стосовно розміру судового збору належного до сплати, вважаю за необхідне зазначити таке.

Положеннями ч.5 ст.4 Закону передбачено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення розмір судового збору, який підлягає стягненню складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Наведені положення підлягають правовому застосуванню у випадках притягнення особи до адміністративної відповідальності саме судом на підставі відповідних матеріалів складених повноважними органами.

Поряд з цим, положення ч.3 ст.4 Закону визначають мінімальну ставку за подання до адміністративного суду фізичною особою адміністративного позову майнового характеру, у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вказані положення належать до застосування під час позовного провадження при оскарженні постанови суб`єкта владних повноважень (не суду) про накладення штрафу при притягненні до адміністративної відповідальності, з урахуванням тієї обставини, що оскарження такої постанови (яка передбачає фінансові санкції) є майновими вимогами.

З аналізу наведених норм вбачається, що вказана остання норма ч.3 ст.4 Закону має більш загальний (безсуб`єктний) характер в порівнянні з наведеними положеннями ч.5 ст.4 Закону, які є спеціальними нормами та регламентують правовідносини щодо сплати судового збору в конкретній категорії адміністративних справ - щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

З урахуванням вказаних обставин та з огляду на необхідність передбачуваного та однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення вважаю, що ставка судового збору при поданні апеляційної скарги повинна розраховуватись за формулою: 0,2 х розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб х 150%, та в даному випадку складає - 576,30 грн..

Наведені висновки щодо застосованої ставки судового збору у розмірі 0,2 від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 18 березня 2020 року справа № 543/775/17.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду повинно бути перераховано або внесено на рахунок UA1015008, отримувач - УК у м. Одесі/Приморський р-н/22030101 () в банку Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, код класифікації доходів бюджету 22030101 "Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050)", відомча ознака "81" (Апеляційні адміністративні суди) в сумі 576,30 грн., тому апеляційна скарга, відповідно до вимог ч.1 ст.169 КАС України має бути залишена без руху, з наданням строку для усунення зазначених недоліків.

Крім того, відповідно до ч.8 ст.59 КАС України у разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

З апеляційної скарги вбачається, що остання підписана особою - Нагнибідою О.М., повноваження якої підтверджено довіреністю, виданою Департаментом патрульної поліції НП України за підписом начальника - Жукова Є.О..

Разом з тим, згідно до положень ст.55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

Отже, враховуючи, що до апеляційної скарги не надано визначених наведеною нормою доказів того, що Нагнибіда О.М. є посадовою особою апелянта, яка уповноважена відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) представляти інтереси апелянта в суді апеляційної інстанції, приходжу до виску про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без руху з наданням апелянту строку для усунення вказаних недоліків.

У відповідності до ч.2 ст.298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу, згідно з якими апеляційна скарга залишається без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Відповідно до вимог частини 2 статті 298 КАС України, до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються правила статті 169 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 169, 296, 298 КАС України, суддя -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Відділу організації несення служби в м. Ізмаїл управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції залишити без руху.

Надати апелянту строк для усунення недоліків поданої апеляційної скарги на протязі п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Роз`яснити Відділу організації несення служби в м. Ізмаїл управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції , що у разі не усунення зазначених недоліків апеляційної скарги, відповідно до ст.169 КАС України апеляційна скарга буде повернута скаржнику.

Ухвала у касаційному порядку не підлягає оскарженню.

Суддя: Федусик А.Г.