Справа № 300/1038/19
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2020-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/1038/19 пров. № А/857/3183/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участю секретаря судового засідання: Хомича О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Західного офісу Держаудитслужби в особі Управління Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року, ухвалене суддею Панікар І.В. у м. Івано-Франківську о 16:20, повний текст якого складений 27 січня 2020 року, у справі №300/1038/19 за адміністративним позовом Комунального некомерційного підприємства "Косівська центральна районна лікарня" до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області про визнання незаконною та скасування вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

14 травня 2019 року позивач Комунальне некомерційне підприємство "Косівська центральна районна лікарня" звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача Управління Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області, у якому просив визнати незаконною та скасувати вимогу № 1 від 17.04.2019 до одержувача бюджетних коштів про повернення бюджетних коштів до відповідного бюджету в сумі, що використана ним не за цільовим призначенням.

В обгрунтування позовних вимог, покликаючись на відсутність порушень вимог чинного законодавства в процесі цільового використання бюджетних коштів, вказує на протиправність оскаржуваної вимоги, яка винесена на підставі акту ревізії фінансово-господарської діяльності позивача з 01.04.2015 по 31.12.2018 №04-21/03 від 11.03.2019.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Рішення мотивоване тим, що за наслідками ревізії фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю відповідачем було установлено певні порушення, у зв`язку з чим він вимагав усунути виявлені порушення законодавства не у встановленому законодавством порядку.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що згідно наданих Управлінню Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області повноважень та завдань відповідно до п.4.2.2.2 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Західного офісу Держаудитслужби на IV квартал 2018 року проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Косівської центральної районної лікарні за період з 01.04.2015 по 31.12.2018, якою встановлено ряд порушень та недоліків, що відображені в акті ревізії від 11.03.2019 №04-21/03.

19.03.2019 від позивача отримано заперечення (зауваження) до акта ревізії, на які 09.04.2019 Управлінням надано відповідні письмові висновки. Відтак, на виконання вимог п.5 ч.1 ст.117 Бюджетного кодексу України та відповідно до п.3 Порядку повернення бюджетних коштів до відповідного бюджету в разі їх нецільового використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.12.2003 №1163, Управлінням складено та направлено позивачу оскаржувану вимогу встановленої форми листом від 17.04.2019 №13-09-04-14/1639-2019.

Вказує, що згідно з п.5 Порядку №1163 розпорядник бюджетних коштів, який допустив нецільове використання субвенцій, самостійно виконує вимогу протягом 10 робочих днів після її надходження. Відповідно до п.10 цього Порядку у разі невиконання одержувачем бюджетних коштів вимоги контролюючий орган звертається вустановленому порядку до суду про стягнення з одержувача бюджетних коштів у дохід відповідного бюджету коштів у сумі, яка була використана ним не за цільовим призначенням.

Зауважує, що право застосовувати та ініціювати застосування відповідно до закону заходів впливу за порушення бюджетного законодавства органами державного фінансового контролю регляментовано п.2 ч.1 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 №2939-ХІІ, абз.5 п.50 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550. Таким чином, оскаржувана вимога надіслана позивачу у спосіб та у межах визначених законодавством повноважень. Оскаржувана вимога має встановлену Порядком №1163 форму та є заходом впливу до учасника бюджетного процесу за порушення бюджетного законодавства, позивач зобов`язаний самостійно її виконати. Невиконання вимоги надає контролюючому органу право на звернення до суду про стягнення з одержувача бюджетних коштів у дохід відповідного бюджету.

Заслухавши суддю-доповідача, представників позивача, представників відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Правовий порядок в Україні, за визначенням ст. 19 Конституції України, ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначаються Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 №2939-ХІІ, частиною першої статті 1 якого, установлено, що здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Пунктом 1 Положення про Державну аудиторську службу України, встановлено, що Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи (пункт 7 Положення про Державну аудиторську службу України).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2016 року № 266 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби» (далі - постанова КМУ № 266) утворено, як юридичні особи публічного права, міжрегіональні територіальні органи Державної аудиторської служби, у тому числі Західний офіс Держаудитслужби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2939-ХІІ головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування (частина друга статті 2 Закону №2939-ХІІ).

За визначенням, наведеним у частині першій статті 3 Закону №2939-ХІІ державний фінансовий аудит є різновидом державного фінансового контролю і полягає у перевірці та аналізі органом державного фінансового контролю фактичного стану справ щодо законного та ефективного використання державних чи комунальних коштів і майна, інших активів держави, правильності ведення бухгалтерського обліку і достовірності фінансової звітності, функціонування системи внутрішнього контролю. Результати державного фінансового аудиту та їх оцінка викладаються у звіті.

За змістом пунктів 1, 7, 10 частини першої статті 10 Закону № 2939-XII органу державного фінансового контролю надається право перевіряти у підконтрольних установах грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (грошових сум, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред`являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що Держаудитслужба та її територіальні органи мають право здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та, у разі виявлення порушень законодавства, пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що в період з 26.12.2018 по 01.03.2019 (із зупиненням з 28.12.2018 по 15.01.2019 та з 30.01.2019 по 17.02.2019) посадовими особами Управління Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області відповідно до п.4.2.2.2 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Західного офісу Держаудитслужби на IV квартал 2018 року та на підставі направлень на проведення ревізії від 22.12.2018 №561 та від 15.01.2019 №14, №15 та №17, виданих начальником Управління Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області Буковським Г.В., проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Косівської центральної районної лікарні за період з 01.04.2015 по 31.12.2018.

Перевіркою встановлено порушення Косівською центральною районною лікарнею пунктів 3, 9 Порядку та умов надання медичної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України Деякі питання надання медичної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам від 23.01.2015 № 11, за рахунок коштів медичної субвенції на оплату медичних видатків ЦРЛ проведено погашення заборгованості, яка виникла в минулих роках та за рахунок коштів медичної субвенції на оплату поточних видатків лікарнею проведено відшкодування вартості лікарських засобів щодо безоплатного і пільгового відпуску у разі амбулаторного лікування окремих груп населення, що відповідно до абзацу 3 статті 119 Бюджетного кодексу України є нецільовим використанням бюджетних коштів та згідно з пунктом 24 частини 1 статті 116 Бюджетного кодексу України, є порушенням бюджетного законодавства на загальну суму 2 379 063,92 грн, про що складено складено акт № 04-21/03 від 11.03.2019, витяг з якого наявний в матерілах справи (т.1 а.с. 67-77).

Не погодившись із висновками, викладеними у акті ревізії № 04-21/03 від 11.03.2019 року, директором Косівської центральної районної лікарні подано до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області заперечення до акту ревізії фінансово-господарської діяльності Косівської центральної районної лікарні за період з 01.04.2015 по 31.12.2018 (т.1 а.с.12-13), за наслідками розгляду яких Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області сформовано позивачу висновки на зауваження (заперечення) до акта ревізії фінансово-господарської діяльності Косівської центральної районної лікарні за період з 01.04.2015 по 31.12.2018 від 11.03.2019 № 04-21/03, якими висновки, викладені в акті ревізії, залишено без змін (т.1 а.с. 14-17).

18.04.2019 позивачем подано начальнику Західного офісу Держаудитслужби оскарження на висновок на заперечення (зауваження) до акта ревізії фінансово-господарської діяльності Косівської центральної районної лікарні за період з 01.04.2015 по 31.12.2018 від 11.03.2019 № 04-21/03 (т.1 а.с. 18-19).

На підставі акта ревізії, відповідачем прийнято оскаржувану вимогу № 1 від 17.04.2019 до одержувача бюджетних коштів - Косівської центральної районної лікарні про повернення бюджетних коштів до відповідного бюджету в сумі, що використана ним не за цільовим призначенням, якою відповідно до пункту 3 Порядку повернення бюджетних коштів до відповідного бюджету в разі їх нецільового використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1163 від 22.12.2010, від керівника Комунального некрмерційного підприємства «Косівська цкнтральна районна лікарня» вимагається повернути кошти в сумі 2379063,92 грн шляхом їх перерахування на рахунок №9266, код платежу 21080500, в УК у Косівському районі протягом 10 робочих днів після надходження вимоги (т.1 а.с. 23-24).

Важаючи вимогу № 1 до одержувача бюджетних коштів про повернення бюджетних коштів до відповідного бюджету в сумі, що використана ним не за цільовим призначенням, від 17.04.2019 незаконною, позивач звернувся до суду з вимогою про її скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, регулюються Бюджетним кодексом України, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу.

В розумінні п.10 ч.1 ст.2 Бюджетного кодексу України бюджетний процес - регламентований бюджетним законодавством процес складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання, а також контролю за дотриманням бюджетного законодавства.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 7 Бюджетного кодексу України принципом бюджетного процесу України визначено, зокрема, принцип цільового використання бюджетних коштів, відповідно до якого бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетним призначенням.

Відповідно до п. 24 ст. 116 Бюджетного кодексу України порушенням бюджетного законодавства визнається порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету та звітування про його виконання, а саме: нецільове використання бюджетних коштів.

Статтею 117 Бюджетного кодексу України передбачені заходи впливу за порушення бюджетного законодавства. Зокрема відповідно до п.5 ч.1 цієї статті повернення бюджетних коштів до відповідного бюджету - застосовується за порушення бюджетного законодавства, визначене пунктом 24 (щодо субвенцій та коштів, наданих одержувачам бюджетних коштів) частини першої статті 116 цього Кодексу, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм повернення до відповідного бюджету коштів, отриманих як субвенція, розпорядником бюджетних коштів та повернення коштів одержувачем бюджетних коштів у разі нецільового використання ними у поточному чи минулих роках бюджетних коштів визначає Порядок повернення бюджетних коштів до відповідного бюджету в разі їх нецільового використання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 грудня 2010 року № 1163 (далі Порядок №1163).

Відповідно до п. 2 Порядку№1163 підставою для повернення коштів до відповідного бюджету є акт ревізії, складений органом, уповноваженим здійснювати контроль за дотриманням бюджетного законодавства, у якому зафіксовано факт нецільового використання субвенції розпорядником бюджетних коштів або нецільового використання бюджетних коштів їх одержувачем.

Протягом 10 робочих днів з дати реєстрації акта ревізії, а у разі наявності заперечень (зауважень) до акта - з дати надання письмового висновку щодо таких заперечень (зауважень) контролюючий орган складає вимогу до розпорядника бюджетних коштів про повернення до відповідного бюджету використаної ним не за цільовим призначенням суми субвенції або вимогу до одержувача бюджетних коштів про повернення бюджетних коштів до відповідного бюджету в сумі, що використана ним не за цільовим призначенням (далі - вимога). Форми вимоги затверджуються Мінфіном (п.3 Порядку №1163).

Тобто, у разі виявлення під час перевірки факту нецільового використання коштів у минулих роках положення згаданого Порядку застосовуються до цих правовідносин.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що ключовим у цій справі є питання можливості позивача як підконтрольної організації оскаржити у судовому порядку вимогу відповідача як обрання належного способу захисту.

Згідно з вимогами п.5 Порядку № 1163 розпорядник бюджетних коштів, який допустив нецільове використання субвенції, самостійно виконує вимогу протягом 10 робочих днів після її надходження. У разі коли таке порушення було встановлено протягом бюджетного періоду, в якому надавалася субвенція, розпорядник бюджетних коштів виконує вимогу за рахунок коштів, отриманих як субвенція. Якщо субвенція за бюджетними призначеннями поточного бюджетного періоду на момент складення акта ревізії повністю використана та якщо зазначене порушення було встановлено після закінчення бюджетного періоду, в якому надавалася субвенція, і в поточному бюджетному періоді субвенція не передбачається, розпорядник бюджетних коштів погоджує з головним розпорядником бюджетних коштів питання про визначення коштів, за рахунок яких буде виконуватися вимога.

У разі невиконання одержувачем бюджетних коштів вимоги контролюючий орган звертається в установленому порядку до суду щодо стягнення з одержувача бюджетних коштів у дохід відповідного бюджету коштів у сумі, яка була використана ним не за цільовим призначенням (п.10 Порядку №1163).

Таким чином, проведення перевірки органом державного фінансового контролю здійснюється з метою контролю за ефективністю використання бюджетних коштів, дотримання бюджетного законодавсва підконтрольними організаціями, наслідком якої в разі виявлення порушення є надіслання об`єкту такої перевірки вимоги.

Одночасно з метою коригування діяльності підприємства у такій вимозі може бути зазначено і спосіб усунення виявлених порушень і лише у цій частині така вимога є обов`язковою до виконання. Водночас приписи вимоги, у яких зазначено суми збитків чи суми повернення коштів не мають зобов`язального характеру для об`єкта контролю, оскільки не є виконавчим документом, на підставі якого ці кошти можуть бути стягнуто інакше, ніж за рішенням суду.

Отже, оскаржувана вимога про поверненя коштів, нецільове використання яких виявлено у ході перевірки підконтрольної установи, не є рішенням, що безпосередньо породжує права та/чи обов`язки для підприємства, що було об`єктом перевірки.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові особисте суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту.

З огляду на положення статей 5, 245 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання протиправними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов`язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішенням, дією або бездіяльністю. Встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, адміністративний суд повинен визнати такі дії протиправними.

Водночас, в розумінні ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов`язки для позивача.

Згідно з Положенням про Державну аудиторську службу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2017 року№ 43, центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю визначено Державну аудиторську службу України (Держаудитслужба).

Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь ( підпункту 9 пункту 4 Положення № 43).

Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема, перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси та інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, дані на електронних носіях, проводити перевірку фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо);- пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства ( пп.6, 16 пункту 6 Положення № 43).

Держаудитслужба має право звертатись до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (пп.9 пункту 4 Положення № 43).

З огляду на наведене, орган державного фінансового контролю проводить державний фінансовий контроль щодо підконтрольних установ. Його право вимоги, передбачене статтею 10 Закону № 2939-XII, може бути адресоване виключно підконтрольній установі, а звернення до суду в інтересах держави можливе лише у випадку незабезпечення такою установою виконання застосованих заходів впливу за порушення бюджетного законодавства, виявлених під час здійснення державного фінансового контролю.

З вищенаведеного слідує, що збитки чи інші суми, які підлягають стягненню, відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю і правильність їх обчислення та обґрунтованість вимог перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не суд, який розглядає адміністративний позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 28 березня 2019 року (справа № 813/1745/17), від 23 квітня 2019 року (справа №920/339/17), від 27 лютого 2020 року (справа №822/623/17), а відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Системний аналіз наведених норм та встановлених у справі обставин дає підстави колегії суддів дійти висновку, що позовні вимоги Комунального некомерційного підприємство "Косівська центральна районна лікарня" про визнання незаконною та скасування вимоги Управління Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області № 1 до одержувача бюджетних коштів про повернення бюджетних коштів до відповідного бюджету в сумі, що використана ним не за цільовим призначенням, від 17.04.2019 є безпідставними, необгрунтованими та задоволенню не підлягють.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Західного офісу Держаудитслужби в особі Управління Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області задовольнити, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року у справі №300/1038/19 скасувати.

В задоволенні адміністративного позову Комунального некомерційного підприємства "Косівська центральна районна лікарня" до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області про визнання незаконною та скасування вимоги відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Постанова складена в повному обсязі 19.08.2020.