Справа № 400/4803/19
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2020-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/4803/19
Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Ступакової І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Державної міграційної служби в Миколаївській області в особі Заводського районного відділу у м. Миколаєві управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області про визнання протиправними дій щодо відмови у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

27 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до управління Державної міграційної служби в Миколаївській області в особі Заводського районного відділу у м. Миколаєві управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дій щодо відмови у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року;

- зобов`язати відповідача видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки, на нове прізвище без передачі будь-яких даних до Єдиного державного демографічного реєстру, без формування (присвоєння) унікального номера запису в Реєстрі та без використання будь - яких засобів Єдиного державного демографічного реєстру, паспортний облік здійснювати виключно за прізвищем, іменем та по батькові, роком народження та місцем реєстрації.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначила, що вона уклала шлюб 11 лютого 2017 року, у зв`язку з чим змінила прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 . У даному випадку їй необхідно змінити паспорт, але як громадянка, за релігійними переконаннями відмовляється від обміну паспорта громадянина України зразка 1994 року на паспорт з безконтактним електронним носієм. Проте відповідачем, листом від 21.12.2019 року позивачці відмовлено в отриманні паспорта у формі книжечки.

Представник відповідача заперечував проти позовних вимог позивача, просив відмовити в задоволенні позову, зазначаючи, що позивач у правовідносинах, з приводу яких подано позов, в передбаченому законодавством порядку та з відповідним переліком документів до органів міграційної служби, а зокрема до Заводського РВ у м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області не зверталась.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області в особі Заводського районного відділу в місті Миколаєві управління державної міграційної служби України в Миколаївській області відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. Апелянт вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права та неповно з`ясовані обставини справи, що мають значення для справи, суд не надав належної оцінки викладеним доводам, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

19.12.2019 року позивач звернулася до Заводського районного відділу у м. Миколаєві управління державної міграційної служби України в Миколаївській області з заявою щодо вклеювання фотокартки до паспорта громадянина України, в якій зазначила, що вона уклала шлюб 11 лютого 2017 року, у зв`язку з чим змінила прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 . У даному випадку їй необхідно змінити паспорт, але як громадянка, за релігійними переконаннями відмовляється від обміну паспорта громадянина України зразка 1994 року на паспорт з безконтактним електронним носієм та просила видати паспорт громадянина у формі паперової книжки на нове прізвище заявниці відповідно до Положення про паспорт № НОМЕР_1 .

Листом від 21.12.2019 року № 4810-4762/4810.2-19 Заводський РВ у м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області повідомив позивача, що 21.06.2019 року набрав чинності Тимчасовий Порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 червня 2019 року № 456 зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 червня 2019 року № 620/33591, яким зобов`язано ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, засвідчене в установленому законодавством порядку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем до заяви щодо оформлення паспорта громадянина України від 19.12.2019 року до Заводського районного відділу у м. Миколаєві управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області не додано документи, передбачені вимогами п. 13 Положення № 2503-ХІІ для отримання паспорту громадянина України, а тому у відповідача були відсутні правові підстави для видачі позивачу паспорта громадянина України у вигляді паспорта-книжечки.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Приписами частин першої та другої статті 32 Конституції України установлено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.01.2012 року № 2-рп/2012 надано офіційне тлумачення положення частини другої статті 32 Конституції України, зокрема: неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб. Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Статтею 8 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи визначені Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі - Закон).

Положеннями підпункту « а» пункту 1 частини першої статті 13 Закону передбачено, що документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зокрема, паспорт громадянина України.

Частинами другою та четвертою статті 14 Закону визначено, що документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації.

З аналізу викладених норм слідує, що чинним законодавством передбачена можливість видачі документа у формі книжечки і у вигляді картки.

Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України (частина перша, абзац перший частини другої статті 21 Закону).

У відповідності до частини п`ятої статті 21 Закону оформлення паспорта громадянина України здійснюється розпорядником Реєстру. Прийняття заяв-анкет для внесення інформації до Реєстру, видача паспорта громадянина України здійснюються розпорядником Реєстру або уповноваженими суб`єктами, передбаченими пунктом 4 частини першої статті 2 цього Закону.

Згідно пункту 3 Розділу І Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII (в редакції постанови Верховної Ради України від 02.09.1993 № 3423-XII; далі - Положення № 2503-XII) бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Станом на день виникнення спірних правовідносин (день подання заяви) оформлення та видача паспорта регулюється Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №302 від 25.03.2015 року (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 року №745; далі - Порядок № 302).

Пунктом 35 Порядку № 302 визначено перелік документів, які необхідно подати заявнику для оформлення паспорта.

Працівник територіального підрозділу ДМС, на якого згідно з його службовими обов`язками покладаються функції з оформлення паспорта, вчиняє дії, передбачені пунктами 24 - 29, 32 і 33 цього Порядку, і приймає до розгляду заяву-анкету та додані до неї документи (пункт 37 Порядку №302).

Отже, передумовою оформлення та видачі паспорта громадянина України є подання відповідної заяви з відповідними документами. Є увагу на те, що матеріалам справи встановлено, що позивач звернулась до Заводського районного відділу у м. Миколаєві управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області із заявою від 19.12.2019 року щодо вклеювання фотокартки до паспорта громадянина України, в якій просила видати ОСОБА_4 паспорт громадянина України у формі книжечки на нове призвіще заявниці відповідно до Положення про паспорт № НОМЕР_1 .

Як вбачається з матеріалів справи заява складена у довільній формі та без надання відповідних документів відповідно до чинного законодавства, зокрема, копії свідоцтва про укладення шлюбу, фотокарток.

Тобто, оскільки заява подана позивачем у довільній формі, то вказане звернення не може бути підставою для видачі паспорта будь-якого зразка, у тому числі і у вигляді книжечки.

В даному випадку лист Заводського районного відділу у м. Миколаєві управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області про розгляд звернення позивача не є відмовою в оформленні та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки, оскільки позивач не звертався до відповідача з заявою-анкетою про надання адміністративної послуги з наданням необхідних документів, визначених Порядком № 302.

Аналогічна правова позиці викладена у постанові Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 589/4905/17.

Таким чином, суду апеляційної інстанції зазначає, що сама по собі незгода позивача зі змістом цієї відповіді не спростовує факту розгляду звернення у встановленому законом порядку та не може бути підставою для визнання її протиправною, оскільки позивачем не дотримано встановленої законодавством процедури.

Щодо посилання позивача на наявність у нього права на оформлення паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки, колегія суддів зазначає наступне.

Так, суд апеляційної інстанції звертає увагу на правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 року у справі № 806/3265/17 (провадження № 11-460заі18) та наголошує на тому, що позивач, як і будь-який громадянин України не позбавлений права вибору форми національного паспорта.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Ступакова І.Г. Вербицька Н. В.