Справа № 640/15529/20
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2020-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2020 року м. Київ № 640/15529/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особаВідділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_4
провизнання протиправними та скасування рішень.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 про визнання протиправними та скасування постанов:

- від 24.06.2020 ВП №48144382 про зміну (доповнення) реєстраційних даних;

- від 24.06.2020 ВП №48144382 про поновлення вчинення виконавчих дій;

- від 24.06.2020 ВП №48144382 про заміну сторони виконавчого провадження;

- від 24.06.2020 ВП №48144382 про закінчення виконавчого провадження;

- від 24.06.2020 ВП №48144382 про стягнення виконавчого збору;

-від24.06.2020 №48144382 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження;

- від 24.06.2020 ВП №62414863 про відкриття виконавчого провадження;

- від 25.06.2020 ВП №62414863 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження;

- від 24.06.2020 ВП №62414922 про відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 13.07.2020 року відмовлено позивачу у відкритті провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог про скасування постанов від 24.06.2020 у ВП №48144382 про зміну (доповнення) реєстраційних даних, про поновлення вчинення виконавчих дій, про заміну сторони виконавчого провадження, про закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 29.07.2020 року суддею відкрито провадження у справі в порядку визначеному статями 268-271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що приймаючи оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору, відповідачем протиправно нараховано 10 % виконавчого збору на суму 613 719,41 грн доларів США, з якої виконавчий збір становить 61 371,94 доларів США, а не 10 % від суми боргу в гривневому еквіваленті від суми 4 907 179,77 грн. Крім того, позивач зазначає, що державним виконавцем не вжито жодних заходів примусового виконання рішення, які б забезпечили фактичне виконання боржником виконавчого документа майнового характеру, а виконавче провадження на підставі якого здійснюється стягнення виконавчого збору є закінченим відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження". Також позивач вважає, що постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження є протиправними.

Відповідач в судовому засіданні 11 серпня 2020 року матеріали виконавчого провадження та відзив на позов, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі.

Третя особа пояснень на позовні вимоги до суду не надала.

В судовому засіданні 13 серпня 2020 року позивач адміністративний позов підтримав у повному обсязі, відповідач проти задоволення позову заперечив.

13.08.2020р. у зв`язку з тим, що позивач та відповідач заявили клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, а третя особа належним чином повідомлена про дату та час судового засідання в судове засідання не з`явилася, суд прийшов до висновку за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

21 липня 2015 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бялим Максимом Глібовичем відкрито виконавче провадження №48144382 про стягнення боргу у розмірі 4 907 179, 77 грн., щодо примусового виконання виконавчого листа №761/25534/13-ц виданого Шевченківським районним судом м. Києва від 21.07.2015 року.

24 червня 2020 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Амборським Андрієм Вікторовичем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження №48144382 у зв`язку фактичним виконанням судового рішення.

24 червня 2020 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Амборським Андрієм Вікторовичем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору та стягнення з боржника витрат виконавчого провадження ВП №48144382.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Амборського Андрія Вікторовича від 24.06.2020 року відкрито виконавче провадження ВП №62414863 про стягнення з ОСОБА_1 61 371,94 долари США та 175,05 грн. виконавчого збору на користь держави, щодо виконання постанови про стягнення виконавчого збору №48144382 виданої Відділом примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Амборського Андрія Вікторовича від 24.06.2020 року відкрито виконавче провадження ВП №62414922 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 1 275,76 грн. витрат пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій., щодо виконання постанови про стягнення виконавчого збору №48144382 виданої Відділом примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

25 червня 2020 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Амборським Андрієм Вікторовичем прийнято постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №62414863 про стягнення з ОСОБА_1 195,96 грн., щодо виконання постанови про стягнення виконавчого збору №48144382 виданої Відділом примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Вважаючи оскаржувані рішення протиправними, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини врегулювано Конституцією України, Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. № 1404-VІІІ (далі по тексту - Закон № 1404-VІІІ) та Інструкцією з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. № 512/5 (далі - Інструкція № 512/5).

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Преамбулою Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. № 1404-VІІІ (далі по тексту - Закон №1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною 3 статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Пунктами 1,3 частини 1, частини 4 статті 42 Закону №1404-VIII встановлено, що кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Щодо скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 24.06.2020 року суд зазначає наступне:

Частинами 1 і 2 статті 27 Закону №1404-VIII (в редакції чинній на час винесення спірних рішень) передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Відповідно пункту 8 розділу 3 Інструкції 512/5, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону №1404-VIII.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Зокрема, п.1 ч.1 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Частиною 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Провівши системний аналіз статті 27, 39, 40 Закону №1404-VIII, суд приходить до висновку, що у разі повернення виконавчого документу, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного дня з дня повернення виконавчого документа виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Суд зазначає, що виконавче провадження було відкрито 21.07.2015року, тобто за попередньою редакцією статті 27 Закону №1404-VIII, відповідно до якої виконавчий збір стягувався за фактично виконане рішення суду, однак оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору та виконавчих витрат в період дії редакції від 03.07.2018р. Закону (редакція набрала чинності 22.08.2018р. відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень Закону України № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання»).

Відповідно до даної редакції виконавчий збір стягується у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Щодо посилання позивача стосовно того, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) суд зазначає що даної норми на момент відкриття виконавчого провадження в Законі України «Про виконавче провадження» не було, даний пункт статті був внесений лише зі змінами 03.07.2018 року. А тому дане посилання є безпідставним.

Також, статтею 8 Конституції України проголошено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Оскільки дія попередньої редакції на момент прийняття оскаржуваного рішення вже не діяла відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 2475-VIII, то неможливо застосовувати її для прийняття рішення.

Також суд зазначає, що у даному випадку, мало місце виконання відповідачем рішення майнового характеру, зокрема стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №67/П-76-2007-840 від 29.11.2007 року в сумі 613 719,41дол. США, що еквівалентно 4 905 459, 27 грн., а також 3 441 грн. судового збору.

Позивач зазначає, що державним виконавцем не вказано посилання на норми закону, щодо нарахування виконавчого збору не на суму у гривневому еквіваленті, а на суму в доларах.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчислені боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону №1404-VIII.

Відповідно до пунктів 3,4,5 статті 49 Закону №1404-VIII у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Кошти виконавчого збору, стягнуті під час виконання рішення про стягнення коштів в іноземній валюті, відповідно до цієї статті підлягають валютообмінній фінансовій операції, а одержані після цього кошти у гривнях зараховуються до Державного бюджету України.

Витрати у зв`язку з валютообмінними фінансовими операціями та інші витрати, пов`язані з перерахуванням коштів, покладаються на боржника.

Як вбачається з рішення Шевченківського районного суду міста Києва у справі №761/25534/13-ц, на підставі якого виданого виконавчий документ, на підставі якого в подальшому відкрито виконавче провадження визначено стягнення з боржників суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, несе двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця.

А тому у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні.

Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 761/12665/14-ц.

Крім того, суд зазначає, що кредитний договір укладався у іноземній валюті, а також відповідно до договір про повне виконання зобов`язань за кредитним договором №67/П/76/2007-840 від 29.11.2007року, боржником в рахунок повного виконання і припинення зобов`язань у повному обсязі передано кошти в іноземній валюті.

Оскільки, і договорами і рішенням суду визначено саме іноземну валюту, тому на думку суду виконавчий збір повинен нараховуватися у розмірі 10% від суми в іноземній валюті, а не у гривневому еквіваленті.

Щодо твердження позивача, що державним виконавцем протиправно внесені зміни до постанови про відкриття виконавчого провадження, суд зазначає наступне:

24.06.2020 року державним виконавцем, керуючись статтями 8,18 Закону України «Про виконавче провадження» та пунктом 14 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних дій, оскільки при реєстрації виконавчого документа не в повній мірі зазначено резолютивну частину.

Також, саме 24.06.2020 року було прийнято постанову про поновлення вчинення виконавчих дій.

Суд зауважує на тому, що ні постанова на про поновлення вчинення виконавчих дій ні постанова про зміну (доповнення) реєстраційних даних не скасовані з підстав того, що вони протиправними та такими, що прийнятті з порушенням норм законодавства.

З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що оскаржувані постанови старшого державного виконавця про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження є законними, обґрунтованими та такими, що прийняті в межах повноважень та у спосіб визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Оскільки відповідно до положень ст.40 Закону №1404-VIII та враховуючи те, що судом визнано правомірною постанову про стягнення виконавчого збору, а тому постанова про відкриття виконавчого провадження щодо виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП №48144382 виданої Відділом примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) є також правомірною.

Щодо постанов відповідача про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 25 червня 2020 року у розмірі 195,96грн. та постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 24.06.2020 року у розмірі 1275,76 грн. суд вказує на наступне.

Відповідно до статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2830/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за №1300/29430, встановлені види та розміри витрат виконавчого провадження.

Так, у відповідності до розділу 1 Наказу до видів витрат виконавчого провадження віднесено:

1. Виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари.

2. Пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку.

3. Послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій: експертів; зберігачів; перекладачів; суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; суб`єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій.

4. Послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум.

5. Проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини.

6.Послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці.

7. Банківські послуги при операціях з іноземною валютою.

8. Сплата судового збору.

9. Плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII "Про виконавче провадження" плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

10. Інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

Розміри витрат виконавчого провадження врегульовані розділом 2 вказаного наказу.

Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802, затверджено Інструкцію № 512/5 розділом VI якої врегульовано фінансування витрат виконавчого провадження.

Згідно пункту 1 даного розділу фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону №1404-VIII.

Використання коштів виконавчого провадження органами державної виконавчої служби здійснюється відповідно до Порядку використання коштів виконавчого провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року № 554.

Відповідно до пункту 2 цього розділу витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про:

відкриття виконавчого провадження;

стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується);

стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується);

стягнення витрат виконавчого провадження;

закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження:

виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари);

пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

В оскаржуваній постанові про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження 25.06.2020 року відповідачем наведено перелік витрат виконавчого провадження, а саме: папір - А4 - 29*0,23=6,67 грн., друк на принтері - 29*0,23=6,67 грн., оплата за користування ЄДРВП (відкриття виконавчого провадження) - 1*69=69грн., марка (рекомендований з повідомленням лист) - 2*31 грн=62 грн., марка (рекомендований лист) - 1*15 грн=15 грн., марка (простий лист) - 4*8= 32 грн., конверт -7*0,66=4,62 грн. Загальна сума - 195,96 грн.

В оскаржуваній постанові про стягнення витрат виконавчого провадження від 24.06.2020 року відповідачем наведено перелік інших витрат виконавчого провадження, а саме папір - А-4 в кількості 158*0,23=36,34 грн., рекомендоване в кількості 78*15 =1170грн., конверт не маркований С5 в кількості 78*0,66=51,48 грн., друк на принтері папір А-4 в кількості 78*0,23=17,94 грн. Загальна сума - 1275,76 грн.

Таким чином оскаржувані постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 25.06.2020 року у розмірі 195,96грн. та постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 24.06.2020 року у розмірі 1275,76 грн. є правомірними.

Крім того, жодними нормами не визначено обов`язку надавати та надсилати сторонам виконавчого провадження доказів на підтвердження понесених державним/приватним виконавцем витрат на проведення виконавчих дій.

Аналогічну позицію виклав Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 23 березня 2019 року у справі №750/6794/17 щодо скасування постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Суд зазначив, що належний розрахунок витрат виконавчого провадження не передбачає обов`язку державного або приватного виконавця документально фіксувати здійснення всіх витрат виконавчого провадження та надсилати докази їх здійснення сторонам виконавчого провадження.

Щодо постанови про відкриття виконавчого провадження щодо виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП №48144382 виданої Відділом примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), суд зазначає:

Відповідно до розділу VI Інструкції № 512/5 державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Оскільки норми чинного законодавства передбачають обов`язок державного виконавця, а не право відкривати виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження, а тому оскаржувана постанова від 24.06.2020 року про відкриття виконавчого провадження ВП 62414922 є правомірною та скасуванню не підлягає

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, відшкодування судового збору останньому не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені положеннями ст. 255, ч. 1 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 6 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому ст.ст. 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.В. Амельохін