Справа № 640/26245/19
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2020-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2020 року м. Київ № 640/26245/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Добрянської Я.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві

про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві в якому просив:

- визнати протиправною (неправомірною) постанову державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Величка Р.С. про відкриття виконавчого провадження від 30.05.2018р. ВП № 56490892;

- зобов`язати державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження та повернути виконавчий лист разом з постановою про закінчення виконавчого провадження - стягувачу.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки виконавчий лист виданий Апеляційним судом міста Києва 25.01.2012р., пред`явлений до виконання поза межами встановленого законодавством строку.

Розглянувши адміністративний позов та додані до нього матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, зазначає наступне.

Вироком Апеляційного суду міста Києва від 25.01.2012р. у справі № 1-1/2012 ОСОБА_1 був засуджений за ст. 69; п.п. «г», «ж», «з», «і» ст. 93; ч.2 ст. 140; ч.2 ст. 142; ч.3 ст. 166 КК України (в ред. 1960 року); ч.3 ст. 185; ч.4 ст. 189; ст. 257; ч.1 ст. 364; ч.2 ст. 365 КК України (в ред. 2001 року) до остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, яке належить йому на праві власності, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням повноважень представника влади строком на три роки та позбавленням спеціального звання «підполковник міліції».

Вищезазначений вирок набрав законної сили 23.04.2013р.

04.05.2018р. Апеляційним судом міста Києва видано виконавчий лист у справі № 1-1/2012.

Супровідним листом Апеляційного суду міста Києва від 04.05.2018р. № 1-1/12 вищезазначений виконавчий лист направлено до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві на виконання.

30.05.2018р. державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Величко Р.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Апеляційного суду міста Києва від 04.05.2018р. № 1-1/12.

Позивач вважаючи вищезазначену постанову державного виконавця протиправною, оскільки виконавче провадження відкрито за виконавчим документом строк пред`явлення якого до виконання сплив станом на момент його надходження до відповідача, звернувся до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. № 1404-VІІІ в редакції чинній станом на момент видачі оскаржуваної постанови (далі - Закон № 1404-VІІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 1404-VІІІ, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII визначено, що до виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню відповідно до цього Закону віднесено виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України та ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Так, згідно із статтею 4 Закону № 1404-VIII, у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

При цьому, п. 2 ч. 4 ст. 4 № 1404-VIII визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що державний виконавець після отримання виконавчого документа та за відсутності встановлених законом підстав для повернення виконавчого документа стягувачу виносить постанову про відкриття такого провадження.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. № 606-XIV (в редакції чинній станом на момент набрання вироком законної сили) (далі - Закон № 606-XIV) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Згідно з ч.1, 2 ст. 12 Закону № 1404-VIII (в редакції чинній станом на момент видачі виконавчого листа), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Відповідно до п. 4 р. ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно з п. 7 р. XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на виконання вироку Апеляційного суду міста Києва від 25.01.2012р. у справі № 1-1/2012, який набрав законної сили 23.04.2013р. Апеляційним судом міста Києва 04.05.2018р. видано виконавчий лист та пред`явлено його до виконання.

З вищезазаначеного виконавчого листа вбачається, що останній підлягає пред`явленню до виконання у строк до 24.04.2028р.

Водночас в силу п. 4 р. ІІ та п. 7 р. XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII виконавчий лист від 04.05.2018р. № 1-1/2012 підлягає пред`явленню до виконання у строк встановлений Законом № 1404-VIII, оскільки останній виданий 04.05.2018р.

Зазначення судом у виконавчому листі іншого строку пред`явлення його до виконання не має правового значення, оскільки такий строк встановлено імперативною нормою закону й не може бути змінено судом.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеною в постанові від 20.01.2016р. у справі № 6-711цс15.

З огляду на той факт, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не надано доказів на підтвердження факту відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого документа строк пред`явлення якого до виконання не сплив, суд приходить до висновку про те, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 30.05.2018р. ВП № 56490892 є протиправною та підлягає скасуванню.

Попри вищевикладене, суд вважає помилковими доводи позивача з приводу того, що виконавчий лист підлягав поверненню стягувачу, з огляду на те, що в останньому відсутні відомості щодо ІПН боржника та наявні невідповідності в частині адреси місця проживання/перебування, так як за правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладеною в постанові від 03.04.2018р. у справі №802/811/17-а адміністративне провадження №К/9901/34455/18 та правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду викладеною в постанові від 22.08.2018р. у справі № 471/283/17ц, провадження № 61-331св18 повернення виконавчого листа лише з таких підстав мало б ознаки формальності, оскільки у виконавця не виникає проблем із отриманням такої інформації з баз даних і реєстрів.

Водночас, позовні вимоги в частині про зобов`язання державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження та повернути виконавчий лист разом з постановою про закінчення виконавчого провадження - стягувану, задоволенню не підлягають, з огляду на таке.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення;

2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення;

3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника;

4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена;

7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів;

8) визнання боржника банкрутом;

9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону;

14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України;

15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки;

16) погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Таким чином, підстави для закінчення виконавчого провадження та винесення відповідної постанови визначені у вищезазначеній статті.

Водночас, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Отже, в даному випадку наявні підстави для повернення виконавчого листа стягувану, оскільки останній пред`явлений до виконання поза межами встановлених законом строків.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання державного виконавця повернути виконавчий лист Апеляційного суду міста Києва від 04.05.2018р. № 1-1/12 стягувачу.

З урахуванням наведеного та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку, що адміністративний позов має бути задоволено частково.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Керуючись ст. 77, 122, 123, 139, 242, 243, 251, 255 КАС України, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною постанову державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Величка Р.С. про відкриття виконавчого провадження від 30.05.2018р. ВП № 56490892.

3. Зобов`язати державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві повернути виконавчий лист Апеляційного суду міста Києва від 04.05.2018р. № 1-1/12 стягувачу без прийняття до виконання.

4. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. 287, 293-297 КАС України відповідно.

Суддя Я.І. Добрянська