Справа № 380/2433/20
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2020-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/2433/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2020 року

зал судових засідань № 12

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кузана Р.І.,

секретар судового засідання Красневич Ю.Б.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Кривецької О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач, ГУ ПФ України у Львівській області), в якому, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 05.05.2020, просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо застосування обмежень при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії (з урахуванням надбавок, цільової грошової допомоги та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) максимальним розміром;

- зобов`язати відповідача здійснити з 03.08.2019 (з часу призначення пенсії) нарахування та виплати щомісячного пенсійного забезпечення (з урахуванням надбавок, цільової грошової допомоги та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) ОСОБА_1 у повному обсязі без обмеження максимальним розміром, з урахуванням проведених пенсійних виплат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що з 03.08.2019 йому призначено пенсію за вислугу років відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 70% сум грошового забезпечення. Однак, пенсія позивачу виплачується з урахуванням обмежень максимального розміру, передбачених ч.7 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Позивач зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 положення ч.7 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо встановлення максимального розміру пенсії визнано неконституційним, а тому ця норма втратила чинність з моменту прийняття вказаного рішення Конституційним Судом України. У зв`язку з цим, позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив перерахувати та виплати йому недоплачену частину основного розміру пенсії з 03.08.2019, а з 05.02.2020 з урахуванням надбавки непрацюючим пенсіонерам у зв`язку з перебуванням на його утриманні двох неповнолітніх дітей. Однак, отримав відмову так як відповідач вважає, що пенсійна виплата ОСОБА_1 , починаючи з дати призначення пенсії, визначена в максимальному розмірі, відповідно до вимог статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а тому доплата пенсії за період з 03.08.2019 відсутня.

Крім цього, позивач зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017 також були внесенні зміни до частини 7 статті 43, а саме: слова і цифри «у період з 01.01.2016 по 31.12.2016» замінити словами і цифрами «по 31.12.2017». Отже, внесенні Законом України №1774-VIII зміни до ч.7 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка визнана неконституційною і втратила чинність, є повторним запровадженням регулювання, яке Конституційний суд визнав неконституційним, а тому ці зміни самі по собі не створюють підстав для обмеження максимального розміру пенсії. Таким чином, позивач зазначає, що станом на 03.08.2019 (з моменту призначення пенсії) законодавством України не встановлено обмежень щодо максимального розміру пенсій. З огляду на наведені обставини, позивач вважає, що під час призначення, нарахування та виплати пенсії (з урахуванням надбавок, цільового грошової допомоги та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) протиправними діями відповідача порушено його права, зокрема, незаконно обмежено виплати нарахованої пенсії максимальним розміром. У зв`язку з цим, позивач просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді від 30.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою від 26.05.2020 суд призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою від 11.06.2020 суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідач 27.07.2020 подав до суду відзив на позовну заяву, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 05.05.2020, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Відповідач посилається на те, що за матеріалами пенсійної справи позивачу з 03.08.2019 призначено пенсію за вислугу років відповідно до ст.13 Закону України №2262 у розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення. На підставі заяви ОСОБА_1 від 05.02.2020 та долучених документів, позивачу встановлено з 03.08.2019 надбавку на працездатних членів сім`ї (50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність). Відповідач вважає, що посилання позивача на рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016 є помилковим, оскільки цим рішенням Конституційним Судом України оспорювані положення Закону України №2262 обмежені конкретним часовим періодом (з 01.01.2016 по 31.12.2016), та не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки такі стосуються обмеження розміру пенсії позивача за період, що розпочався з 03.08.2019. Відповідач зазначає, що з 01.01.2020 відповідно до ст.43 Закону України №2262 максимальним розміром пенсії (з врахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які не втратили працездатність. Таким чином, відповідач вважає, що позивачу пенсія призначена та виплачується відповідно до вимог законодавства. Відповідач, вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими та у задоволенні позову просить відмовити повністю.

29.07.2020 позивач подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що визначені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII до частини 7 статті 43 Закону України №2262, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження. Просив позов задовольнити повністю.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, заяві про уточнення позовних вимог та відповіді на відзив. Просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просила суд відмовити в задоволенні позову повністю.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 є пенсіонером, якому з 03.08.2019 призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у розмірі 70% від суми грошового забезпечення.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області.

05.02.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, в якій просив здійснити йому перерахунок пенсії у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 ніде не працює та має на своєму утриманні двох неповнолітніх дітей.

ГУ ПФ України у Львівській області на підставі заяви ОСОБА_1 від 05.02.2020 встановлено з 03.08.2019 надбавку на непрацездатних членів сім`ї (50 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність).

Пенсія позивачу виплачується в максимальному розмірі, визначеному у ч.7 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а саме в розмірі десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Пунктом 2 рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, положення ч.7 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо встановлення максимального розміру пенсії втратило чинність. Рішення Конституційного Суду від 20.12.2016 №7-рп/2016 є обов`язковим до виконання на території України.

10.02.2020 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив перерахувати та виплати йому недоплачену частину основного розміру пенсії з 03.08.2019, а з 05.02.2020 з урахуванням надбавки непрацюючим пенсіонерам у зв`язку з перебуванням на його утриманні двох неповнолітніх дітей та в подальшому здійснювати нарахування та виплату пенсії максимальним розміром, без обмежень.

11.03.2020 відповідач листом №1219-1110/Х-02/8-1300/20 повідомив позивача, що статтею 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що максимальний розмір пенсії (з врахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, а тому пенсія позивачу нараховується в розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення та відповідних надбавок, однак виплачується з урахуванням вказаних вище обмежень максимального розміру.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає, що оскільки ч.7 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якою було передбачено обмеження пенсій максимальним розміром, втратила чинність з часу проголошення рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 то станом на 03.08.2019 (з моменту призначення йому пенсії) законодавством України не встановлено обмежень щодо максимального розміру пенсій.

А тому, позивач вважаючи дії відповідача щодо застосування обмежень при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії (з урахуванням надбавок, цільової грошової допомоги та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) максимальним розміром протиправними з метою захисту свого порушеного права звернувся до суду з даним позовом.

Водночас, відповідач вважає, що Конституційний Суд України визнав неконституційними положення попередньої редакції ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а тому, в даному випадку, слід застосовувати положення цієї статті з урахуванням внесених до неї змін.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 за №2262-ХІІ (далі - Закон України №2262-ХІІ).

Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Згідно з ч.1 ст.43 Закону України №2262-ХІІ, пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, який одержували військовослужбовці до призову на строкову військову службу чи після звільнення з військової служби до звернення за пенсією, або до середньомісячного грошового забезпечення, одержуваного військовослужбовцями в період проходження військової служби за контрактом. При цьому середньомісячний заробіток (грошове забезпечення) для обчислення їм пенсій визначається в порядку, встановленому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Положення ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» про те що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність доповнено згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 848-VIII.

Зазначене положення в цілому визнано неконституційним відповідно до рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 у справі №1-38/2016, зокрема, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" зі змінами, а саме: частини сьомої статті 43, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740,00 гривень.

У пункті 2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України зазначено, що положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Таким чином, з 20.12.2016 відсутня частина сьома статті 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року №1774-VIII, який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 1 січня 2017 року, у частині сьомій статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Таким чином, буквальне розуміння змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року №1774-VIII, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року, дозволяє стверджувати, що у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня частина сьома статті 43, на яку посилається відповідач, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.

Це означає, що стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Отже, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року №1774 до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Вказаний висновок узгоджується з позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 522/16882/17, від 31.01.2019 у справі №638/6363/17 та від 12.03.2019 у справі №522/3049/17, а тому суд відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України, враховує такі при вирішенні даної справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з 20.12.2016, протягом 2017 року та в подальшому обмеження максимальним розміром пенсії є протиправним.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України, Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Враховуючи те, що ч.7 ст.43 Закону України №2262, якою було передбачено обмеження пенсій максимальним розміром, втратила чинність з часу проголошення рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 за № 7-рп/2016, суд вважає, що дії відповідача щодо застосування обмежень при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії (з урахуванням надбавок, цільової грошової допомоги та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) максимальним розміром є протиправним.

Таким чином, суд вважає, що твердження представника відповідача в цій частині є безпідставними та необґрунтованими, а тому не можуть братись судом до уваги.

Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Водночас суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. За таких обставин, суд вважає, що в даному випадку ефективним способом захисту порушених прав, свобод чи інтересів позивача буде зобов`язання відповідача здійснити з 03.08.2019 (з часу призначення пенсії) нарахування та виплати щомісячного пенсійного забезпечення (з урахуванням надбавок, цільової грошової допомоги та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) ОСОБА_1 у повному обсязі без обмеження максимальним розміром, з урахуванням проведених пенсійних виплат.

Щодо судового збору, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.15 Закону України «Про судовий збір», такий відповідно до ст.139 КАС України, поверненню позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо застосування обмежень при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії (з урахуванням надбавок, цільової грошової допомоги та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) максимальним розміром.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 03.08.2019 (з часу призначення пенсії) нарахування та виплату щомісячного пенсійного забезпечення (з урахуванням надбавок, цільової грошової допомоги та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) ОСОБА_1 у повному обсязі без обмеження максимальним розміром, з урахуванням проведених пенсійних виплат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складене та підписане 17.08.2020

Суддя Р.І. Кузан