Справа № 804/5222/17
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2020-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 серпня 2020 року Справа № 804/5222/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Кучми К.С.
при секретарі судового засідання - Чорній М.В.
за участю: представника позивача - ОСОБА_3 представника відповідача - Зайцевої А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Криворізька районна державна адміністрація Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що не може бути платником орендної плати за землю, оскільки відсутній діючий договір оренди земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на якій знаходиться туристично-оздоровчий комплекс, належний йому на праві власності, а відтак, як вказує позивач, він є платником земельного податку.
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове, яким в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 13 квітня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 січня 2018 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 травня 2020 року прийнято до провадження дану адміністративну справу та призначено її до розгляду у судове засідання за правилами загального позовного провадження, без проведення підготовчого засідання, у зв`язку з тим, що справа вже розглядалася раніше.
В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити повністю, з викладених у ньому підстав та з урахуванням додаткових письмових пояснень по справі.
Відповідач під час судового засідання пред`явлені позовні вимоги не визнала, просила суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, з викладених у відзиві підстав та з урахуванням письмових доказів.
Третя особа в черговий раз в судове засідання свого представника не направила, про день та час його проведення повідомлялася належним чином.
В своєму клопотанні третя особа просила суд розглядати справу за відсутності їх представника, а раніше в своєму клопотанні при розгляді справи по суті покладалися на думку суду.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що 18.08.2006 р. між ОСОБА_2 (продавець за дорученням) та ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, згідно з умовами якого продавець за дорученням передає у власність покупцю, а покупець приймає майно та зобов`язується сплатити за нього обумовлену грошову суму. Предметом договору є нерухоме майно, а саме туристично-оздоровчий комплекс, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Право власності на вказаний комплекс зареєстровано за позивачем 22.08.2006 р. відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11625537.
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.
Відповідно до п.п.14.1.175 та п.п.14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України, плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності; податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Згідно з п.288.2 ст.288 ПК України платником орендної плати є орендар земельної ділянки.
В силу п.287.1 ст.287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Відповідно до п.288.1 ст.288 зазначеного Кодексу підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Згідно з ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Пунктом 1 ч.1 ст.31 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.
Так, позивач наполягає на тому, що не може виступати платником орендної плати в даних правовідносинах, оскільки у нього відсутній діючий договір оренди земельної ділянки. При цьому заперечує проти наявного в матеріалах справи доказу, а саме договору оренди земельної ділянки № 1375, який не засвідчений належним чином та його відповідність оригіналу.
Ухвалою суду від 07.05.2020 року, з урахуванням вимог постанови Верховного Суду від 13.04.2020 року, було:
витребувано у позивача та у відповідача письмові докази, а саме:
- завірену копію договору купівлі-продажу туристично-оздоровчого комплексу, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, село Валове, буд.1.
витребувано у третьої особи письмові докази, а саме:
- відомості про запис щодо державної реєстрації договору оренди №1365 від 10.07.2008 р., яка повинна містити, у тому числі, відомості про термін дії договору оренди (у Реєстрі значиться інші дані щодо дати договору (27.08.2008) та не вказаний номер договору, а також є й посилання на додаткову угоду від 15.05.2009 р.);
- завірену копію рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання в оренду земельної ділянки, що перебуває у державній або комунальній власності;
- завірений витяг з книги записів державної реєстрації зазначених договорів оренди.
На виконання ухвали суду від 07.05.2020 року позивачем було надано копію договору купівлі продажу від 18.09.2006 року; копію договору оренди земельної ділянки від 21.05.2007 року; копію договору купівлі продажу туристично-оздоровчого комплексу від 27.07.2017 року.
На виконання ухвали суду від 07.05.2020 року відповідачем було надано копію договору купівлі-продажу туристично-оздоровчого комплексу, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, село Валове, буд.1 та копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11625537.
На виконання ухвали суду від 07.05.2020 року про витребування доказів, Криворізька районна державна адміністрація надала: копію листа, зареєстрованого 01.02.2016 р. вих.№01-20-165/0/55-16, щодо Реєстру земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян та юридичних осіб за межами населених пунктів; копію розпорядження голови районної державної адміністрації №256-р 2008 та розпорядження № 467-р від 02.07.2008 р.
Раніше в рамках даної справи, також на виконання ухвали суду від 11.12.2017 року про витребування доказів, від Дніпропетровської регіональної філії "Центр державного земельного кадастру" надійшов лист від 03.01.2018 № 4-7/1, яким повідомлялося, що відповідно до положень п.4.1. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему України від 04.05.1999 №43 (втратив чинність на підставі Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства №404 від 03.07.2013), власники земельних ділянок, землекористувачі та орендарі зберігають видані їм державні акти і договори як документи періодичного використання. Згідно із п.4.2. вказаної Інструкції другий примірник державного акту або договору зберігається у вогнетривких шафах у приміщеннях відповідних рад чи державних адміністрацій або за їх дорученням - у приміщеннях районних (міських) відділів (управлінь) земельних ресурсів Держкомзему України, а тому в Дніпропетровській регіональній філії "Центр державного земельного кадастру" відсутні будь-які оригінали договорів оренди землі, у тому числі оригінал договору оренди земельної ділянки №1365 від 10.07.2008.
В додаткових письмових поясненнях та під час судового засідання представник позивача зазначав, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 Закону України «Про оренду землі»). Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ст.93 ЗК України). З урахуванням зазначеного, платниками земельного податку з числа фізичних осіб є власники земельних ділянок та власники земельних часток (паїв), а платниками орендної платні за землі державної та комунальної власності - фізичні особи, що уклали з відповідним органом місцевого самоврядування (сільською, селищною, міською радою) або органом виконавчої влади договір оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності. В даному конкретному випадку ОСОБА_1 не може бути платником орендної плати за землю так, як у нього відсутній діючий договір оренди земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , а тому позивач відповідно до чинного законодавства України є платником земельного податку, який за 2016 рік повинен був скласти: (38 841, 45 грн. (вартість 1 гектара землі) х 3,1 (площа земельної ділянки) га х 3% (ставка земельного податку) = 3 612,26 грн. Також, якщо одним з учасників судового процесу подано засвідчені ним копії документів, а інший з цих учасників заперечує відповідність їх оригіналам, то суд зобов`язаний витребувати такі оригінали для огляду у особи, яка їх подала. Враховуючи те що, в матеріалах справи №804/5222/17 наявний доказ (договір оренди земельної ділянки №1375) який не відповідає наведеним вище вимогам, а саме даний договір оренди не засвідчений належним чинам та ОСОБА_1 заперечує його відповідність оригіналу (в оригіналі даного документа строк дії даного договору складав один рік, а не 45 років як зазначено в наданій копії) то суд для залучення даного договору в якості доказу повинен був витребувати у податкового органу оригінал даного договору, (суди першої та апеляційної інстанції намагались витребувати оригінал цього договору у кількох державних органах, але кожен раз отримували відповідь про те, що оригінал даного договору у них відсутній) і тому на його думку договір оренди земельної ділянки №1375 був помилково залучений до матеріалів справи №804/5222/17 в якості доказу. Так, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у справі №804/5714/16 від 07.09.2017 року було встановлено факт відсутності договору оренди земельної ділянки №1375.
Відповідно до приписів ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.
Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Частинами 4-6 вказаної статті встановлено, що суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов`язку суд витребовує названі документи та матеріали.
Суд може збирати докази з власної ініціативи.
Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.
Таким чином, з метою повного та всебічного з`ясування обставин справи, судом було вжито усіх дій щодо витребування саме оригіналу такого договору, разом з тим, останній на вимогу суду надано не було.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно з пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v.Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
В силу пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
А тому за відсутності доказів наявності існування оригіналу спірного договору з боку відповідача, у податкового органу були відсутні підстави для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, що є підставою для задоволення позовної заяви.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, суд вважає за можливе позовну заяву задовольнити з викладених вище підстав.
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду, тому судовий збір у розмірі 912,99 грн. підлягає поверненню позивачу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250 КАС України, суд, -
Позовну заяву задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Повний текст рішення складено 21.08.2020 року.

Суддя К.С. Кучма