Справа № 640/17117/20
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2020-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2020 року м. Київ № 640/17117/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В., розглянувши в порядку визначеному статями 268-271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Рейл Лоджистік»
до третя особаПриватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюк Олексія Степановича Публічного акціонерного товариства «АЗОТ»
провизнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рейл Лоджистік» (далі по тексту - позивач) звернулось з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюк Олексія Степановича, третя особа, що не заявляє самостійних вимог, щодо предмета позову на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство «АЗОТ» про визнання протиправною бездіяльності приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича, яка полягає у не вчинені дій щодо зміни зберігача майна, а саме залізничних вагонів №59241885, №59241778, №59242347, №59231703 в рамках зведеного виконавчого провадження №57048235; зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича змінити зберігача майна, а саме залізничних вагонів №59241885, №59241778, №59242347, №59231703 в рамках зведеного виконавчого провадження №57048235.

Ухвалою суду від 28.07.2020р. суддею відкрито провадження у справі в порядку визначеному статями 268-271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження виведено виконавче провадження №58251249 з примусового виконання рішення та на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, а тому позивач втратив статус стягувача та не є особою, яка залучена для зберігання майна на договірних засадах. А тому на думку позивача, відповідач зобов`язаний передати залізничні вагони №59241885, №59241778, №59242347, №59231703 іншому зберігачу.

Відповідач відзиву на позов не надав та в судове засідання не з`явився.

Третя особа пояснень на позовні вимоги не надала.

В судовому засіданні 11 серпня 2020 року позивач адміністративний позов підтримав у повному обсязі.

11.08.2020р. у зв`язку з тим, що у судове засідання відповідач та третя особа не прибули, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, а позивач заявив клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, суд прийшов до висновку за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

У зв`язку з фактичним виконанням рішень та стягненням боргу за виконавчими провадженнями, позивач 13.07.2020 року звернувся до Приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича з заявою про зміну зберігача майна шляхом передачі майна - залізничних вагонів №59241885, №59241778, №59242347, №59231703 іншому зберігачу.

З урахуванням того, що відповідачем не вчинено жодних дій, щодо розгляду заяви та вважаючи бездіяльність щодо не вчинення дій щодо зміни зберігача майна протиправною, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини врегулювано Конституцією України, Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. № 1404-VІІІ (далі по тексту - Закон № 1404-VІІІ) та Інструкцією з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. № 512/5 (далі - Інструкція № 512/5).

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Преамбулою Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. № 1404-VІІІ (далі по тексту - Закон № 1404-VІІІ) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини першої статті 284 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Разом з тим у частині п`ятій вказаної статті передбачено, що адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Тобто частина п`ята статті 287 КАС України передбачає загальне правило оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС щодо виконання ними рішень до того суду, який ухвалив вказане рішення, якщо таке виконання не обтяжене об`єднанням з виконанням рішень, ухвалених судами за правилами іншої юрисдикції.

Оскільки чинним законодавством не врегульовано порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, Велика Палата Верховного Суду вважає, що в такому випадку потрібно застосовувати частину першу статті 287 КАС України і вказані справи слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Наведені висновки відповідають правовому висновку, який Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 14.03.2018р. (справа № 660/612/16-ц).

Частиною 1 статті 1 Закону №1404-VIII, визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 7 частини третьої Закону України № 1404-VІІІ виконавець має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Статтею 56 Закону України № 1404-VІІІ передбачено, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.

У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються:

1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо;

2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди;

3) якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо.

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Відповідно до статті 58 Закону України № 1404-VІІІ майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов`язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу. Якщо опис і арешт майна здійснювалися на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику (якщо інше не зазначено в судовому рішенні або якщо боржник відмовився приймати майно на зберігання).Зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо проти цього не заперечує стягувач (щодо рухомого майна) або якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення чи зменшення цінності внаслідок користування.

У разі якщо зберігачем призначено іншу особу, крім боржника або члена його сім`ї, вона може одержувати за зберігання майна винагороду, розмір та порядок виплати якої визначаються договором між зберігачем та виконавцем.

Виконавець своєю постановою може передати майно на зберігання іншому зберігачу. Копія постанови вручається новому зберігачу, до якої додається копія постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно з пунктом 10 Розділу VIII Інструкції № 512/5 після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника повинні бути вказані:

назва кожного внесеного в постанову предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо);

якщо вилучені предмети мають ознаки дорогоцінних металів, каменів органічного та неорганічного утворення, перлів тощо, то вони ретельно описуються з визначенням усіх особливих ознак, відповідним чином пакуються в конверт, прошиваються, підписуються виконавцем та іншими учасниками, які були присутніми під час опису;

якщо проводилось опечатування предмета, зазначається, які предмети, приміщення, сховища були опечатані, кількість накладених печаток та спосіб опечатування;

прізвище, ім`я та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання (далі - зберігач);

відмітка про роз`яснення зберігачеві майна обов`язків із збереження майна, попередження про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт;

якщо виконавець установив зберігачеві обмеження права користуватися майном, зазначаються вид, обсяги і строки обмеження;

Постанова про опис та арешт майна (коштів) підписується виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна (коштів). У разі відмови від підпису осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в постанові.

Пунктом 13 Розділу VIII Інструкції № 512/5 у разі необхідності після передачі майна на зберігання за постановою виконавця таке майно може бути передано на зберігання іншому зберігачу. У постанові зазначаються причина передачі майна іншому зберігачу, прізвище, ім`я та по батькові зберігача, який здійснював зберігання майна, та прізвище, ім`я та по батькові нового зберігача. Постанова підписується виконавцем. У постанові робиться попередження новому зберігачеві майна про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт. Копія постанови вручається новому зберігачу, до якої додається копія постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У разі необхідності (наявність інформації про псування або розтрату майна тощо) виконавець до моменту передачі майна новому зберігачу може здійснити вихід за місцем зберігання майна для його огляду. У разі зміни кількісних чи якісних характеристик майна про це зазначається в постанові про призначення нового зберігача при цьому виконавець готує повідомлення до органів досудового розслідування щодо притягнення зберігача до кримінальної відповідальності.

Факт передачі майна новому зберігачу засвідчується актом виконавця або актом приймання-передавання майна, який долучається до постанови про заміну зберігача.

Таким чином, наведені вище норми права передбачають наступний алгоритм дій державного виконавця у процедурі опису й арешту майна: 1) проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту, про що державний виконавець складає акт опису й арешту майна боржника; 2) можлива передача описаного й арештованого майна на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису й арешту; 3) після передачі майна на зберігання у разі необхідності - можлива передача майна іншому зберігачеві, шляхом прийняття відповідної постанови.

При цьому суд звертає увагу, що передача майна на зберігання за постановою державного виконавця іншій особі, яка не зазначена в акті опису й арешту майна, тобто передача майна новому зберігачеві вже після передачі такого майна на зберігання, є правом державного виконавця та не потребує складення нового акту опису й арешту майна.

Як встановлено матеріалами справи та не заперечується сторонами, 31 січня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком Олексієм Степановичем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №58251249 з примусового виконання наказу №925/931/18 виданого Господарським судом Черкаської області про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Азот» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейл Лоджистікс» - 2 540 350 грн. боргу зі сплати орендної плати 282 013,65 грн., пені 24 637,92грн., 3% річних та 42 705,02грн. судового збору.

06 лютого 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком Олексієм Степановичем прийнято постанову про приєднання виконавчого провадження № 58251249 до зведеного виконавчого провадження №57048235.

21 серпня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком Олексієм Степановичем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59862311 з примусового виконання наказу №925/406/19 виданого Господарським судом Черкаської області про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Азот» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейл Лоджистікс» - 46 979,08 грн. 3% річних, 171 863,44 грн. інфляційних витрат 3 282,64 грн. судових витрат.

21 серпня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком Олексієм Степановичем прийнято постанову про приєднання виконавчого провадження № 59862311 до зведеного виконавчого провадження №57048235.

В рамках зведеного виконавчого провадження, 13 серпня 2019 року відповідачем прийнято постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, відповідно до якої описано вантажний вагон №59241885, накладено арешт та призначено відповідальним зберігачем Товариство з обмеженою відповідальністю «Рейл Лоджистік».

14 серпня 2019 року відповідачем прийнято постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, відповідно до якої описано вантажний вагон №59241778, накладено арешт та призначено відповідальним зберігачем Товариство з обмеженою відповідальністю «Рейл Лоджистік».

19 серпня 2019 року відповідачем прийнято постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, відповідно до якої описано вантажний вагон №59241703, накладено арешт та призначено відповідальним зберігачем Товариство з обмеженою відповідальністю «Рейл Лоджистік».

28 серпня 2019 року відповідачем прийнято постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, відповідно до якої описано вантажний вагон №59242347, накладено арешт та призначено відповідальним зберігачем Товариство з обмеженою відповідальністю «Рейл Лоджистік».

27 грудня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком Олексієм Степановичем прийнято постанови про виведення виконавчого провадження № 58251249 та №59862311 із зведеного виконавчого провадження №57048235 та на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято постанови про закінчення виконавчого провадження, припинено чинність арешту майна боржника, знято арешт з грошових коштів боржника на банківських рахунках та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

З даних обставин, судом вбачається, що позивач звернувся з заявою до відповідача лише 13 липня 2020 року, тобто поза межами правовідносин, що відбувалися під час вчинення виконавчих дій, оскільки виконавче провадження було закінчено 27 грудня 2019 року.

Аналізуючи норми статті 59 Закону України № 1404-VІІІ, суд приходить до висновку, що лише арештоване майно передається на зберігання боржнику, а також майно на яке накладено арешт, може бути передано іншому зберігачеві.

Під час огляду постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.12.2019 року ВП №58251249 (а.с. 89-90) та постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.12.2019 року ВП №59862311 (а.с.93-94) судом встановлено що пунктом 2 даних постанов припинено чинність арешту майна боржника, знято арешт з грошових коштів боржника на банківських рахунках та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Тобто позивач звертається з заявою про передачу майна іншому зберігачу після того, як арешт на таке майно скасовано.

Враховуючи вищезазначеного, суд вбачає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту на його думку порушеного права, оскільки питання, щодо передачі майна іншому зберігачеві може бути вирішено виконавцем лише в термін дії арешту такого майна. Позивачем не надано доказів того, що постанова про закінчення виконавчого провадження оскаржена та скасована з підстав того, що у ній не вирішено питання, щодо передачі майна іншому зберігачу.

Крім того, суд не бере до уваги посилання позивача стосовно того, що зберігачем майна може бути стягувач, боржник або інша особа, яка залучена на договірних засадах, а оскільки виконавче провадження закінчено, статус стягувача вже відсутній та він не залучений на договірних засадах, тому не може бути зберігачем майна з огляду на наступне.

Відповідно до статті 937 Цивільного кодексу України письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Передача виконавцем та зберігачем арештованого майна зберігачеві під розписку в акті опису є нічим іншим як укладенням договору зберігання майна. В постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника наявна розписка позивача як зберігача, а тому дані відносини є договірними.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відсутність бездіяльності, щодо невчинення дій, щодо зміни зберігача майна, а саме залізничних вагонів №59241885, №59241778, №59242347, №59231703.

За вказаних обставин, та на переконання суду підстав для зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича змінити зберігача майна, а саме залізничних вагонів №59241885, №59241778, №59242347, №59231703 немає законних підстав.

Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень чч. 1 та 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, відшкодування судового збору останньому не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейл Лоджистікс» (03150, вул. Ділова буд.5, корпус 2, місто Київ, ) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені положеннями ст. 255, ч. 1 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 6 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому ст.ст. 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.В. Амельохін