Справа № 520/13412/19
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2020-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Панов М.М

10 серпня 2020 р.Справа № 520/13412/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання - Білюк Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖЕНЕРАЛ ЛОДЖИСТИК 1» на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖЕНЕРАЛ ЛОДЖИСТИК 1» до Головного управління ДФС у Полтавській області, Головного управління ДПС у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

10.12.2019 року позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «ДЖЕНЕРАЛ ЛОДЖИСТИК 1» (далі - ТОВ «ДЖЕНЕРАЛ ЛОДЖИСТИК 1», підприємство), звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача - Головного управління ДПС у Полтавській області (далі - ГУ ДПС у Полтавській області, контролюючий орган) від 03.09.2019 року № , яким на підставі акту перевірки № 0391/16/31/РРО/39717700 від 12.08.2019 року, за встановлені порушення ч. 20 ст. 15 Закону України від 19.12.2015 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (далі - Закон № 481/95-ВР, в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), та на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, ст. 17 Закону України № 481/95-ВР застосовано до підприємства штрафні санкції в сумі 250.000 грн.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що оскаржуване рішення відповідача є протиправним та таким, що суперечить нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Так, наказ від 05.08.2019 № 2042 «Про проведення фактичної перевірки» не містить посилання на жодну інформацію про порушення ТОВ «ДЖЕНЕРАЛ ЛОДЖИСТИК 1» вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального. Вказував, що у наказі відсутні будь-які посилання на підстави призначення перевірки, окрім звичайного посилання на норми, що регулюють питання призначення перевірки, тому правових підстав для проведення спірної перевірки не було.

Крім того, посилався на те, що посадовим особам або уповноваженим представникам ТОВ «ДЖЕНЕРАЛ ЛОДЖИСТИК 1» не було вручено до початку перевірки направлення на проведення перевірки, копії наказу про проведення перевірки та не пред`явлено службового посвідчення посадових осіб. Лише 12.08.2019 року, після завершення перевірки представнику підприємства Кузьміну Є.В. були вручені копія акту про результати фактичної перевірки та копія наказу Головного управління ДФС у Полтавській області від 05.08.2019 року № 2042 «Про проведення фактичної перевірки». Позивач вважає, що у посадових осіб Головного управління ДФС у Полтавській області не виникло право та не було підстав приступити до проведення фактичної перевірки.

У відзиві на адміністративний позов відповідач - ГУ ДПС у Полтавській області, не погоджуючись з вимогами підприємства, зазначив, що за результатами проведеного аналізу Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензій на право на виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, встановлено, що ТОВ «ДЖЕНЕРАЛ ЛОДЖИСТИК 1» () не отримало ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним на АЗС за адресою: Кобеляцький район, с. Підгора, вул. Колгоспна, 1/А. Разом з тим, відповідно поданих до органів державної податкової служби по дротових або бездротових каналах зв`язку електронних копій розрахункових документів і розрахункових операцій (далі РРО) або в пам`яті модемів, які до них приєднані встановлено, що на вищевказаному господарському об`єкті здійснюється роздрібна торгівля пальним. Вказана інформація була надана на розгляд керівнику податкового органу за результатами розгляду якої, керівником прийнято рішення про проведення фактичних перевірок зазначеного суб`єкту господарювання на підставі пп. 80.2.2, 80.2.5, п.80.2 ст. 80 Податкового кодексу України. Працівниками контролюючого органу, перед проведенням перевірки, наказ ГУ ДФС у Полтавській області від 05.08.2019 № 2042, направлення на проведення фактичних перевірок від 05.08.2019 № 2369, № 2370 вручено під підпис ОСОБА_1 . Після допуску до перевірки, посадовими особами встановлено: факти роздрібної реалізації пального без придбання відповідної ліцензії. За результатами перевірки складено акт, який слугував підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 03.09.2019 року № .

У відзиві на адміністративний позов відповідач - ГУ ДФС у Полтавській області у повному обсязі підтримало позицію ГУ ДПС у Полтавській області та просило у задоволенні позовної заяви ТОВ «ДЖЕНЕРАЛ ЛОДЖИСТИК 1» відмовити у повному обсязі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 відмовлено в задоволенні адміністративного позову ТОВ «ДЖЕНЕРАЛ ЛОДЖИСТИК 1».

Судове рішення вмотивовано тим, що судовим розглядом встановлено склад порушення позивачем статті 15 Закону України № 481/95-ВР . При цьому, щодо твердження представником позивача про протиправність наказу про проведення перевірки як підстави скасування спірного податкового повідомлення-рішення, суд зазначає, що даний наказ є чинним, у судовому порядку не оскаржувався та, відповідно, не визнавався протиправним та не скасовувався. Даний наказ був реалізований шляхом допущення посадових осіб відповідача до перевірки та, відповідно, її повного проведення.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач, посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

Аргументуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на те, що суд першої інстанції не взято до уваги твердження позивача щодо протиправності наказу про проведення перевірки як підстави скасування спірного податкового повідомлення-рішення. Так, невиконання вимог щодо умови та порядку прийняття контролюючим органом рішення про проведення перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, тому прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

У відзивах на апеляційну скаргу відповідачі, висловлюючи аналогічні доводи наведені у відзивах на позовну заяву, просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року без змін.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Глава 8 розділу II ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. Зокрема, встановлюється чітке розмежування щодо порядку допуску до виїзних та невиїзних перевірок, а також щодо місця проведення зазначених перевірок.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із ст. 81 цього Кодексу, яка визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Абзацами першим-четвертим підпункту 81.1 ст. 81 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

При цьому абзац п`ятий п.п. 81.1 ст. 81 ПК України визначає, що у разі непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється (абзац шостий п.п. 81.1 ст. 81 ПК України).

Разом з тим, недопуск посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки є правом, а не обов`язком платника податків, а тому реалізація права на судовий захист своїх прав та інтересів не може перебувати у залежності від використання особою своїх прав на їх позасудовий захист.

Положення статті 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Право на судовий захист відображене і у ч.1 ст. 5 КАС України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

У разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.

Судом установлено, що наказом Головного управління ДФС у Полтавській області від 05.08.2019 року № 2042 призначено проведення фактичної перевірки з 06.08.2019 року тривалістю 10 діб платника податків ТОВ «ДЖЕНЕРАЛ ЛОДЖИСТИК 1» () за місцем фактичного провадження діяльності АЗС, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за період з 21.03.2019 року по 06.08.2019 року /зворотн.бік а.с 27/.

При виході на перевірку, уповноваженими особами контролюючого органу було пред`явлено службове посвідчення, вручено направлення на перевірку від 05.08.2019 року № 2369 та № 2370 та копію наказу про проведення фактичної перевірки від 05.08.2019 року № 2042 ОСОБА_2 - оператору АЗС, що підтверджується особистим підписом останньої в направленнях на проведення перевірки /а.с. 28 зі зворотом/.

06.08.2019 року згідно направлень ГУ ДФС у Полтавській області від 05.08.2019 року № № 2369, 2370 проведено фактичну перевірку господарської одиниці АЗС, що належить суб`єкту господарювання ТОВ «ДЖЕНЕРАЛ ЛОДЖИСТИК 1» /зворотн.бік а.с. 28/.

За результатами перевірки посадовими особами ГУ ДФС у Полтавській області складено акт № 0391/16/31/РРО/39717700 від 12.08.2019 року, яким зафіксовано факт встановлення контролюючим органом здійснення ТОВ «ДЖЕНЕРАЛ ЛОДЖИСТИК 1» роздрібної торгівлі пальним у періоді з 01.07.2019 року по 06.08.2019 року включно на загальну суму 308.606,16 грн. без одержання (отримання) відповідної ліцензії на право роздрібної торгівлі, чим порушено ст. 15 Закону України від 19.12.2015 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» із змінами та доповненнями.

На підставі акту перевірки відповідачем - ГУ ДПС у Полтавській області винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 03.09.2019 року № , яким до підприємства застосовано суму штрафних фінансових санкцій в сумі 250.000 грн., код платежу 21081103 /а.с. 10/.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням ТОВ «ДЖЕНЕРАЛ ЛОДЖИСТИК 1» оскаржило його в адміністративному порядку до Державної податкової служби України /а.с. 11-12/.

За результатами розгляду скарги ТОВ «ДЖЕНЕРАЛ ЛОДЖИСТИК 1» Державною податковою службою України 08.11.2019 року прийнято рішення № 8819/6/99-00-08-05-05, яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області від 03.09.2019 року № , а скаргу без задоволення /а.с. 13-14/.

Отже, судом встановлено, що фактичну перевірку ТОВ «ДЖЕНЕРАЛ ЛОДЖИСТИК 1» проведено на підставі наказу від 05.08.2019 року № 2042 відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України та направлень на перевірку від 05.08.2019 №2369 та №2370 /а.с. 28-29/.

Підставою для прийняття наказу № 2042 від 05.08.2019 року слугувало встановлення згідно бази даних ГУ ДФС у Полтавській області (Податковий блок) за період з 01.07.2019 року по 06.08.2019 року факту здійснення ТОВ «ДЖЕНЕРАЛ ЛОДЖИСТИК 1» роздрібної реалізації пального без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.

Даний факт було встановлено на підставі аналізу Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним.

Встановлена інформація була надана на розгляд керівнику податкового органу за результатами розгляду якої, останнім прийнято рішення про проведення фактичної перевірки зазначеного суб`єкту господарювання на підставі пп. 80.2.2, п. 80.2 ст. 80 ПК України з метою контролю щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів.

Перевірку АЗС проведено в присутності оператора АЗС ОСОБА_1 та Кузьміна Є.В. - представника підприємства за довіреністю від 15.05.2018 року, що зафіксовано в акті проведення перевірки від 12.08.2019 року та не заперечується сторонами.

Під час проведення перевірки ОСОБА_1 було пред`явлено службове посвідчення, направлення на проведення перевірки та вручено копію наказу від 05.08.2019 року № 2042, що підтверджено підписом останньої /а.с. 28 зі зворотом/.

Відтак, доводи апеляційної скарги щодо протиправності перевірки, колегія суддів вважає безпідставними.

Колегія суддів відзначає, що апеляційна скарга позивача не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції щодо факту встановлених порушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Разом з тим, щодо відхилення судом першої інстанції доводів позивача про протиправність наказу про проведення перевірки як підстави скасування спірного податкового повідомлення-рішення, тим, що наказ про проведення є чинним, у судовому порядку не оскаржувався та, відповідно, не визнавався протиправним та не скасовувався, був реалізований шляхом допущення посадових осіб відповідача до перевірки та, відповідно, її повного проведення, колегія суддів зазначає, що згідно з висновком Верховного Суду у постанові від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18 (адміністративне провадження № К/9901/25669/19) незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Колегія суддів відзначає, що адміністративний позов підприємства та апеляційна скарга позивача не містить доводів на спростування висновків відповідача і суду першої інстанції щодо факту встановлених порушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ТОВ «ДЖЕНЕРАЛ ЛОДЖИСТИК 1» та скасування, з підстав, визначених ст. 317 КАС України, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року.

Інші доводи апеляційної скарги означених висновків колегії суддів не спростовують.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 229, 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖЕНЕРАЛ ЛОДЖИСТИК 1» залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року по справі, - без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) А.О. Бегунц С.С. Рєзнікова

Повний текст постанови складено і підписано 18 серпня 2020 року