Справа № 620/1523/20
Суддя: Баргаміна Н.М.
Дата ухвалення: 2020-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2020 року Чернігів Справа № 620/1523/20

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

судді Баргаміної Н.М.,

при секретарі Федорок К.М.,

за участю представника позивача Мхитарян Ю.В., представника відповідача Коляди І.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.12.2018 № 5 та № 5, податкової вимоги № 1-50 від 10.01.2020 та рішення про опис майна у податкову заставу № 2/25-01-50-07-20.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржувані акти були прийняті на підставі висновків контролюючого органу щодо заниження податкового зобов`язання по сплаті мита та ПДВ по митній декларації від 13.03.2018 № UA205100/2018/003306, які побудовані на підставі матеріалів Волинської митниці ДФС щодо недостовірного декларування митної вартості транспортного засобу при його ввезенні на територію України. Вказує, що судовим рішенням у справі № 163/1888/18, яке має преюдиційне значення для даної справи, постанову в.о. начальника Волинської митниці ДФС про порушення митних правил про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за статтею 485 Митного кодексу України з накладенням стягнення у вигляді штрафу визнано протиправною та скасовано.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову та зазначив, що перевіркою було встановлено, що позивачем при митному оформленні транспортного засобу на Волинській митниці ДФС його вартісні показники в Україні були задекларовані недостовірно, а саме вартість транспортного засобу була нижчою, ніж задекларована в країні відправлення - Республіці Литва, у зв`язку з чим встановлено порушення платником податків пункту 1 статті 49, пункту 2 частини другої статті 52, пункту 1 статті 257, частини першої статті 295 Митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті мита по митній декларації від 13.03.2018 № UA205100/2018/003306, на загальну суму 11002,90 грн., та пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість по митній декларації від 13.03.2018 № UA205100/2018/003306, на загальну суму 24206,38 грн.

Позивачем було подано відповідь на відзив, в якій вказав, що ним не було вчинено дій на заниження податкового зобов`язання по сплаті мита та податку на додану вартість, оскільки позивач, як власник товару, не здійснював його декларування, обов`язки декларанта при здійсненні митного оформлення товару було покладено на уповноважену особу декларанта ТОВ «Кастомс Брок Плюс».

Вислухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідачем була проведена документальна невиїзна перевірка ОСОБА_1 з питань державної митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів по митній декларації від 13.03.2018 № UA205100/2018/003306, за результатами якої складений акт № 853/13/ НОМЕР_1 від 13.12.2018 (а.с. 50-53).

Згідно висновку, викладеного в акті, під час перевірки були встановлені наступні порушення:

- пункту 1 статті 49, пункту 2 частини другої статті 52 глави 8 розділу III, пункту 1 статті 257 глави 40 розділу VIII, частини першої статті 295 глави 43 розділу IX Митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті мита по митній декларації від 13.03.2018 № UA205100/2018/003306 на загальну суму 11002,90 грн.;

- пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість по митній декларації від 13.03.2018 № UA205100/2018/003306 на загальну суму 24206,38 грн.

Такі висновки відповідача ґрунтуються на тому, що за результатами порівняння та перевірки автентичності копій документів, отриманих від митних органів Литовської Республіки, що стосуються експорту транспортних засобів з іноземної держави, та товаросупровідних документів і митної декларації від 13.03.2018 № UA205100/2018/003306, оформленої Волинською митницею ДФС, встановлено, що за вказаною митною декларацією був оформлений транспортний засіб: «Легковий автомобіль: марка - Renault , модель - Megane, кузов - НОМЕР_2 , митна вартість - 46244,06 грн, фактурна вартість автомобіля - 1000,00 євро, відповідно до експортної декларації Литовської Республіки 18LTKR1000EK05DA72 від 12.03.2018 вартість автомобіля - 4900 євро (по курсу на дату оформлення від 13.03.2018 - 156273,05 грн.). Позивачем при митному оформленні транспортного засобу на Волинській митниці ДФС його вартісні показники в Україні були задекларовані недостовірно, а саме вартість транспортного засобу була нижчою, ніж задекларована в країні відправлення - Республіці Литва.

На підставі вказаного акту відповідачем було винесено:

- податкове повідомлення-рішення від 29.12.2018 № 5, яким збільшено суму грошового забезпечення за платежем ПДВ з ввезених на територію України товарів на суму 30257,98 грн., у тому числі 24206,38 грн. за податковими зобов`язаннями та 6051,60 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (зворот а.с. 55);

- податкове повідомлення-рішення від 29.12.2018 № 5, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на товари, які ввозяться (пересилаються) громадянами на суму 13753,63 грн., у тому числі 11002,90 грн. за податковими зобов`язаннями та 2750,73 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (а.с. 56).

В подальшому відповідачем було винесено податкову вимогу форми «Ф» від 10.01.2020 № 1-50 на суму 50033,27 грн., у тому числі за основним платежем 35209,28 грн., штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 8802,33 грн., пенею 6021,66 грн. та прийнято рішення № 2/25-01-50-07-20 про опис майна у податкову заставу (а.с. 67 та його зворот).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України (далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно частини першої статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Пунктами 4, 5 частини п`ятої статті 54 Митного кодексу України передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.

Згідно частини першої статті 345 Митного кодексу України документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Частиною першою статті 351 Митного кодексу України визначено, що предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Як передбачено пунктом 2 частини другої статті 351 Митного кодексу України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Згідно підпункту 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Відповідно до пункту 54.4 статті 54 Податкового кодексу України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Відповідно до частини восьмої статті 264 Митного кодексу України з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

При цьому, згідно з пунктом 2 частини другої статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частиною першою статті 266 Митного кодексу України визначені обов`язки декларанта та уповноваженої ним особи, серед яких, зокрема, здійснення декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом.

Таким чином, особа може брати участь у митних відносинах як декларант у двох випадках: коли вона особисто здійснює декларування товарів або як його власник, або як уповноважений власником.

Декларант може здійснювати декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення самостійно або уповноважувати інших осіб на здійснення декларування від свого імені.

У разі самостійного декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом, передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант. Особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов`язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант (частини четверта, п`ята статті 266 Митного кодексу України).

Таким чином, власник товару підлягає відповідальності лише у тому випадку, коли він здійснював декларування товару або з метою приховування від митного контролю особисто вчиняв будь-які дії, що складають об`єктивну сторону такого порушення.

Так, судом встановлено, що 13.03.2018 посадовою особою митного поста «Ягодин» Волинської митниці ДФС за митною декларацією № UA205100/2018/003306, поданої декларантом ТОВ «Кастомс Брок Плюс», здійснено митне оформлення легкового автомобіля марки «RENAULT», моделі «MEGANE», номер кузова № НОМЕР_2 , митна вартість - 46244,06 грн, фактурна вартість автомобіля - 1000,00 євро (зворот а.с. 58, 61).

Відповідно до експортної декларації Литовської Республіки 18LTKR1000EK05DA72 від 12.03.2018 вартість автомобіля - 4900 євро (по курсу на дату оформлення від 13.03.2018 - 156273,05 грн.) (а.с. 65).

Разом з тим, рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 10.09.2019, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.10.2019, у справі № 163/1888/18 за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил було визнано протиправною і скасовано постанову в.о. начальника Волинської митниці ДФС Шелігацького Євгенія Сергійовича від 12.09.2018 в справі про порушення митних правил № 4709/20500/18 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за статтею 485 Митного кодексу України з накладенням стягнення у вигляді штрафу, провадження в справі за протоколом про порушення митних правил від 12.09.2018 № 4709/20500/18 було закрито (а.с. 93-95, 97-100).

Так, Любомльський районний суд Волинської області в рішенні від 10.09.2019 встановив, що підставою для складання протоколу про порушення митних правил та головним доказом для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за передбачене статтею 485 Митного кодексу України правопорушення були одержані від литовських митних органів експортна митна декларація № 18LTKR1000EK05DA72 від 12.03.2018 року, рахунок-фактура (документ під назвою «Pazyma-Saskaita») серії TDT № 03625 від 12.03.2018, квитанція про прийом грошей (документ під назвою «PINIGU PRIEMIMO KVITAS») серії TSC №0140953 від 12.03.2018. Між відомостями цієї експортної декларації, рахунку-фактури, квитанцією про прийом грошей і наданими для митного оформлення транспортного засобу на території України документами дійсно є невідповідності щодо відправника товару та вартості транспортного засобу.

Також суд зазначив, що сама по собі експортна декларація доводить лише факт початку процедури оформлення експорту транспортного засобу із Європейського Союзу в Литовській Республіці. Вона жодним чином не виключає можливості переходу прав на автомобіль після такого оформлення до інших осіб, в тому числі, до продавця, зазначеного в поданих до митного оформлення документах, - компанії «WERNER EGERLAND».

Крім цього, суд вказав, що згідно відповіді компанії «WERNER EGERLAND» від 15.03.2019 між даною компанією та ОСОБА_1 укладався договір про придбання автомобіля «Рено Меган», ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , за ціною 1000 євро.

З митної декларації типу ІМ40ДЕ № 205100/2018/003306 вбачається, що одержувачем товару була ОСОБА_2 , уповноважена позивачем на підставі довіреності. Цією довіреністю позивач уповноважив ОСОБА_2 на вчинення нею законних дій щодо представництва його інтересів під час купівлі автомобіля та бути його представником, в тому числі, в органах митної служби. Доказів протиправної змови повіреного та позивача на неправомірне зменшення розміру митних платежів при винесенні оскаржуваної постанови та в ході розгляду даної справи не встановлено.

Митне оформлення транспортного засобу та його декларування здійснював декларант (митний брокер) ПП «Кастомс Брок Плюс» ОСОБА_3 , який в ході здійснення провадження та розгляду протоколу № 4709/20500/18 опитаний про обставини декларування і надання йому відповідних документів не був.

Волинська митниця ДФС, взявши до уваги єдиним і беззаперечним доказом документи литовських митних органів, не перевірила обставин завершення експорту товару; для усунення всякого роду сумнівів не вчинила запитів відповідним компаніям, які фігурують відправниками товару по литовських документах та документах, поданих до митного оформлення декларантом ОСОБА_3 ; не вжила заходів для встановлення особи і опитування ОСОБА_2 .

Так, Любомльський районний суд Волинської області дійшов висновку, що самі по собі документи митних органів Литовської Республіки не є виключними, беззаперечними і визначальними доказами винуватості позивача у порушенні митних правил та не доводять наявності у його діях умислу на неправомірне звільнення від сплати митних платежів в повному обсязі шляхом надання неправдивих відомостей щодо вартості товару.

Крім того, Восьмий апеляційний адміністративний суд у постанові від 16.10.2019 вказав, що у даному випадку обов`язки декларанта при здійсненні митного оформлення товару його власником було покладено на уповноважену особу - декларанта ТОВ «Кастомс Брок Плюс», про що зазначено у графах 14 та 54 митної декларації № UA205100/2018/003306, а власником товару дії щодо декларування товару не здійснювались.

Відповідно до частин другої, третьої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, факти, встановлені вищенаведеними судовими рішеннями, не потребують доказуванню.

Суд зауважує, що експортна декларація - це документ, який підтверджує проходження вантажу митного оформлення в країні відправлення.

Враховуючи, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення були винесені внаслідок проведеної перевірки на підставі документів, направлених до Головного управління ДПС у Чернігівській області Волинською митницею ДФС, оцінка яким вже була надана в рішенні Любомльського районного суду Волинської області від 10.09.2019 у справі № 163/1888/18, суд вважає, що у податкового органу не було правових підстав для їх винесення, а тому податкові повідомлення-рішення від 29.12.2018 № 5 та № 5 є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкової вимоги № 1-50 від 10.01.2020 та рішення про опис майна у податкову заставу № 2/25-01-50-07-20, то суд зазначає наступне.

Згідно пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків. Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Таким чином, з аналізу вищенаведених норм права вбачається, що право на формування податкової вимоги виникає у податкового органу у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання.

Згідно положень пунктів 88.1, 88.2 статті 88 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу (підпункт 89.1.2 пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України).

Пунктом 89.2 статті 89 Податкового кодексу України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг. Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (пунктом 89.3 статті 89 Податкового кодексу України).

Умовою для винесення керівником контролюючого органу рішення про опис майна платника податків у податкову заставу та призначення такому платнику податків податкового керуючого є наявність у такого платника податків податкового боргу.

Відтак, виходячи з того, що оскаржувані податкова вимога № 1-50 від 10.01.2020 та рішення про опис майна у податкову заставу № 2/25-01-50-07-20 винесені на підставі скасованих судом податкових повідомлень-рішень, з урахуванням похідного характеру таких вимоги та рішення, останні також є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що, в даному випадку, належною сплатою судового збору при поданні до суду фізичною особою адміністративного позову вважається сплата судового збору в розмірі 1681,60 грн., тому, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 1681,60 грн.

При цьому, суд звертає увагу, що позивач має право на звернення до суду з заявою про повернення судового збору, внесеного в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Чернігівській області (вул. Реміснича, буд. 11, м. Чернігів, 14000, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 29.12.2018 № 5 та № 5.

Визнати протиправними та скасувати податкову вимогу № 1-50 від 10.01.2020 та рішення про опис майна у податкову заставу № 2/25-01-50-07-20.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1681,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19.08.2020.

Суддя Н.М. Баргаміна