Справа № 160/4909/20
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2020-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 серпня 2020 року м.Дніпросправа № 160/4909/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П. (доповідач),

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «НСК КР» на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 травня 2020 року у справі № 160/4909/20 (суддя Кучма К.С.) за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НСК КР» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

30 квітня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «НСК КР» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 17.04.2020р. №.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 травня 2020 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «НСК КР» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення повернуто позивачу на підставі п.3 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Позивач не погодився із ухвалою суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, позивач просить:

- оскаржену ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції;

- ухвалити нове рішення яким зобов`язати суд першої інстанції відкрити провадження у даній справі;

- повернути сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що положення ст.161 КАС України містять виключний перелік документів, які подаються при зверненні з позовом до адміністративного суду, подача установчих документів, статуту, положення, протокол про обрання, наказ про призначення до адміністративного позову цією нормою не передбачена. Крім того, зазначає, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який є у вільному доступі, чітко визначені повноваження осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи.

Відповідач своїм правом на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскарженої ухвали норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовну заяву підписано директором Товариства з обмеженою відповідальністю «НСК КР» Бірук О.В. Однак, до позовної заяви не додано матеріалів та доказів, що підтверджують факт призначення Бірук О.В. на посаду директора ТОВ «НСК КР» і доказів на підтвердження повноважень діяти від імені позивача (установчі документи, статут, положення, протокол про обрання, наказ про призначення тощо).

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.43 КАС України, здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.

Статтею 59 КАС України визначено, що документами, які підтверджують повноваження представників є: 1) довіреність фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтво про народження дитини або рішення про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.

Згідно з ч. 3, 4 ст.59 КАС України передбачено, що довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами. Повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

У разі подання представником заяви по суті справи в електронній формі він може додати до неї довіреність або ордер в електронній формі, підписані електронним цифровим підписом відповідно до Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

З аналізу норм чинного законодавства вбачається, що дія ст.59 КАС України не поширюється на випадки самопредставництва юридичної особи. Інші норми вказаного Кодексу також не вимагають додавання до позову документів, що підтверджують повноваження керівника у випадку самопредставництва юридичної особи.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 620/3827/18 та від 27 лютого 2020 року у справі № 826/19448/16.

Відповідно до ч. ч.4, 10 ст.39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», виконавчий орган товариства є одноосібним. Назвою одноосібного виконавчого органу є "директор", якщо статутом не передбачена інша назва. Одноосібний виконавчий орган товариства або голова колегіального виконавчого органу товариства може діяти від імені товариства без довіреності.

Тобто, суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву на підставі п.3 ч.4 ст.169 КАС України, не перевірив відомості щодо товариства за зазначеним ним у позові кодом , наявним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, де міститься, зокрема і інформація щодо повноважень особи, яка має право діяти від імені товариства без довіреності.

При цьому, ні статтею 160 КАС України, в якій викладено вимоги до позовної заяви, ні статтею 161 КАС України, яка визначає перелік документів, що додаються до позовної заяви, не зазначено вимог подавати документи на підтвердження статусу директора юридичної особи, сторони у справі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості повернення адміністративного позову, з огляду на не додання позивачем до адміністративного позову установчих документів, статуту, положень, протокол про обрання, наказ про призначення, що підтверджують факт призначення Бірук О.В. на посаду директора ТОВ «НСК КР», а тому ухвала про повернення адміністративного позову є такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права.

Щодо ухвалення нового рішення про зобов`язання суду першої інстанції відкрити провадження у даній справі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін;

2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення;

3) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково;

4) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у визначених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині;

5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;

6) у визначених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-5 частини першої цієї статті.

Тобто, нормами КАС України не передбачено повноваження суду апеляційної інстанції постановити ухвалу про зобов`язання суду першої інстанції відкрити провадження у справі.

Щодо розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною першою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За приписами ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Тобто, питання про розподіл судових витрат вирішується судом при прийнятті рішення у справі по суті позовних вимог.

Так, судом апеляційної інстанції розглядається скарга на ухвалу процесуального характеру, а судом першої інстанції ще не відкрито провадження у справі, на даній стадії не вирішується питання розподілу судових витрат.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду - скасуванню, з направленням справи до того ж суду для продовження розгляду.

Керуючись ч.2 ст.312, п.4 ч.1 ст.317, ст.ст.322, 325, 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «НСК КР» - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 травня 2020 року у справі № 160/4909/20 - скасувати.

Справу № 160/4909/20 направити для продовження розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскаржена не підлягає.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак