Справа № П/320/1291/20
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2020-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2020 року м. Київ Справа № П/320/1291/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Харченко С.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовомгромадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1
до третя особа:Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України,
провизнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, третя особа: Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України, про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 13.06.2019, яким позивачу заборонено в`їзд на територію України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуване рішення, яким йому заборонено в`їзд на територію України строком на п`ять років, прийнято територіальним органом Державної міграційної служби України з порушенням положень частин першої, третьої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 № 3773-VI та Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 № 1235.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 відкрито провадження в адміністративній справі № П/320/1291/20 та прийнято рішення про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.08.2020 клопотання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про залучення третьої особи повернуто заявнику без розгляду.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження шляхом направлення тексту судового рішення засобами електронного зв`язку у відповідності до положень статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України.

На час прийняття рішення у даній справі відзив на позовну заяву або заява про визнання позову від відповідача до суду не надходили.

Крім того, слід зазначити, що правом, наданим пунктом 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України, на продовження встановленого судом строку на подання відзиву на позовну заяву внаслідок обмежень, впроваджених у зв`язку з карантином, відповідач не скористався.

Від третьої особи пояснень щодо позову або щодо відзиву також до суду не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Азербайджанської Республіки, що підтверджується даними, наведеними у закордонному паспорті позивача серії НОМЕР_1 , належним чином засвідчена копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 18-19).

18.10.2018 позивачу на підставі положень частини четвертої статті 5 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 № 3773-VI Управлінням Державної міграційної служби України у Київській області видано посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_2 (а.с. 17).

У червні 2019 року за результатами розгляду отриманого від Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України подання № 1617/5/5/1-2019 відповідачем прийнято рішення про заборону в`їзду на територію України громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на п`ять років, а саме: до 13.06.2024.

Не погоджуючись із рішенням, прийнятим відповідачем, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права з даним адміністративним позовом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача стверджує, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем з порушенням приписів частини третьої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 № 3773-VI в частині строку, на який позивачу заборонено в`їзд на територію України.

Крім того, представник позивача зазначає, що рішення відповідача від 13.06.2019 містить лише посилання на статтю 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 № 3773-VI, проте конкретна підстава для заборони в`їзду позивачу на територію України в ньому відсутня.

Представник позивача також наголошує, що обґрунтованих підстав вважати, що перебування позивача на території України загрожує інтересам національної безпеки України та громадському порядку або порушує права і законні інтереси громадян України та інших осіб, які проживають в Україні, в оскаржуваному рішенні не наведено.

У свою чергу твердження територіального органу охорони державного кордону щодо причетності позивача до азербайджанських злочинних угрупувань на території України, на думку представника позивача, є виключно припущенням посадових осіб суб`єкта владних повноважень, а наявність адміністративних правопорушень - не є самостійною підставою для застосування до іноземця санкції у вигляді заборони в`їзду на територію України.

Представник позивача також зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням положень пунктів 5 та 7 Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 № 1235, а саме: не містить інформації щодо місця проживання позивача та органу, який видав паспорт; не містить відомостей, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в`їзду в Україну; не містить підпису керівника структурного підрозділу апарату Державної міграційної служби України.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України регулює Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону № 3773-VI іноземцем є особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

В силу положень частини першої статті 3 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави (частина третя статті 3 Закону № 3773-VI).

Статтею 13 Закону № 3773-VI встановлено виключний перелік підстав для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну.

Так, частиною першою цієї статті (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

- в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

- якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

- якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

- якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

- якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

- якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну (частина третя статті 13 Закону № 3773-VI).

Таким чином, підставами, які дають територіальному органу державної міграційної служби України право на прийняття рішення про заборону іноземцю в`їзду в Україну, є, зокрема, забезпечення національної безпеки України, охорони громадського порядку, охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

При цьому поняття "національної безпеки України" визначено у статті 1 Закону України "Про основи національної безпеки України" від 19.06.2003 № 964-IV, відповідно до якої національна безпека - захищеність життєво важливих інтересів людини і громадянина, суспільства і держави, за якої забезпечуються сталий розвиток суспільства, своєчасне виявлення, запобігання і нейтралізація реальних та потенційних загроз національним інтересам у різноманітних сферах діяльності.

Громадський порядок визначається як урегульована правовими та іншими соціальними нормами система суспільних відносин, що забезпечує захист прав і свобод громадян, їх життя і здоров`я, повагу честі та людської гідності, дотримання норм суспільної моралі.

Відтак формування висновку щодо наявності чи відсутності загроз громадському порядку, безпеці громадян, правам та інтересам громадян з боку певної особи, ступеня цих загроз, належить до виключених повноважень територіального органу Державної міграційної служби України та здійснюється на підставі наявних матеріалів та інформації за внутрішнім переконанням відповідальних посадових осіб. Водночас застосування санкції у вигляді заборони в`їзду на територію України з наведених вище підстав не може бути прийнято виключно на підставі таких внутрішніх переконань та повинно бути доведено відповідними доказами.

За змістом положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що під час його прийняття відповідачем взято до уваги відомості, наведені в отриманому від Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України поданні № 1617/5/5/1-2019, стосовно:

- наявності інформації, що позивач є представником на території України "злодія в законі" ОСОБА_2 (кримінальне прізвисько " ОСОБА_2 "), який координує дії азербайджанських етнічних організованих злочинних груп, причетних до викрадення людей з метою отримання викупу, розбійних нападів та вимагань;

- неодноразового притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення правил проїзду перехресть) та частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (керування транспортним засобом в стану алкогольного сп`яніння).

За наведених обставин відповідач дійшов висновку, що позивач причетний до координації на території України етнічних організованих злочинних угрупувань, які вчиняють тяжкі та особливо тяжкі злочини.

Разом з тим жодних пояснень та/або доказів підтвердження наведених вище обставин, у тому числі, інформації з Єдиного реєстру досудових розслідувань, судових рішень, якими позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та/або вироків суду, представником відповідача суду не надано.

Крім того, належним чином засвідченої копії подання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України № 1617/5/5/1-2019, покладеного в основу оскаржуваного рішення, представником відповідача також не подано.

У свою чергу представник позивача наголошує, що перебування позивача на території України має легальний характер, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями посвідки Управлінням Державної міграційної служби України у Київській області на тимчасове проживання від 18.10.2018 № 800009720 (а.с. 17), довідки Виконавчого комітету Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 21.11.2018 № 1096 про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 20) та витягу з Єдиного реєстру боржників, відповідно до якого станом на 13.02.2020 інформація щодо позивача як боржника відсутня.

Представником позивача також подано суду належним чином засвідчену копію листа слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області від 11.11.2019 № 295аз/109/24/79-2019, зі змісту якого вбачається, що в провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області кримінальні провадження відносно ОСОБА_1 відсутні.

У свою чергу посилання відповідача як на підставу для заборони в`їзду іноземцю в Україну на притягнення його до адміністративної відповідальності не є безумовною підставою для висновків про суспільну небезпечність такої особи та наявності загрози її перебування на території України національній безпеці України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявності підстав, передбачених абзацами другим, третім статті 13 Закону № 3773-VI, для прийняття рішення про заборону в`їзду позивачу на територію України.

З приводу посилань представника позивача на порушення відповідачем порядку прийняття оскаржуваного рішення, суд враховує наступне.

Так, порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - особи), перебування яких на території України не дозволяється визначається Інструкцією про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ від 17.12.2013 № 1235 (далі - Порядок № 1235).

Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Згідно з положеннями пункту 5 Порядку № 1235 після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в`їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у пункті 4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу:

а) громадянство (підданство);

б) прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею);

в) дата народження (день, місяць, рік);

г) стать;

ґ) місце проживання;

д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий;

е) відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в`їзду в Україну;

є) запропонований строк заборони в`їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов`язань перед юридичними або фізичними особами в Україні).

Пунктами 6, 7 Порядку № 1235 встановлено, що рішення про заборону в`їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції.

Рішення про заборону в`їзду в Україну особі підписується керівником структурного підрозділу апарату ДМС, начальником управління (відділу) міграційної роботи ГУДМС, УДМС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і затверджується:

в апараті ДМС - Головою, першим заступником або заступником;

у головних управліннях, управліннях ДМС в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі - начальником відповідного ГУДМС, УДМС, його першим заступником або заступником (пункт 7 Порядку № 1235).

Як вже зазначалось судом вище, згідно з положеннями частини третьої статті 13 Закону № 3773-VI рішення про заборону в`їзду на територію Украйни приймається строком на три роки, а у разі його невиконання - на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Таким чином, законодавством імперативно встановлено строк, на який приймається рішення про заборону в`їзду на територію Украйни, за наявності підстав, наведених в статті 13 Закону № 3773-VI.

Разом з тим рішенням відповідача від 13.06.2019 позивачу заборонено в`їзд на територію України строком на п`ять років.

При цьому посадовими особами територіального органу Державної міграційної служби України жодним чином не обґрунтовано тривалість заборони в`їзду позивачу на територію України.

Крім того, оскаржуване рішення не містить усіх реквізитів, виключний перелік яких встановлено пунктом 5 Порядку № 1235, а саме: місце проживання позивача та органу, що видав його паспорт.

Враховуючи викладене, беручи до уваги неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, що розцінюється судом як визнання ним позову у повному обсязі, суд дійшов висновку, що рішення відповідача від 13.06.2019, яким позивачу заборонено в`їзд на територію України, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Водночас посилання представника позивача на порушення посадовими особами відповідача положень пункту 7 Порядку № 1235 не приймаються судом до уваги, оскільки оскаржуване рішення містить підпис начальника управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (а.с. 29-30).

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене, витрати позивача у сумі 840,80 грн, пов`язані зі сплатою судового збору, підлягають відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 13.06.2019 про заборону в`їзду на територію України громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 .

3. Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (ідентифікаційний код 42552598, місцезнаходження: м. Київ, вул. Березняківська, 4-а) на користь громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано в установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його складання.

Суддя Харченко С.В.