Справа № 280/3712/20
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2020-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

20 серпня 2020 року Справа № 280/3712/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, буд. 158-6, м. Запоріжжя, 69057, )

про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (надалі - відповідач), в якому позивач просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1 -р/2020 від 23 січня 2020 року з 27 лютого 2020 року.

Ухвалою суду від 09 червня 2020 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику осіб), а справу призначено до розгляду на 30 червня 2020 року.

В обґрунтування адміністративного позову представник позивача зазначає, що 27 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача за призначенням пенсії за віком відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1 -р/2020 від 23 січня 2020 року з 27 лютого 2020 року, оскільки мала необхідний загальний і пільговий стаж та набула відповідного пенсійного віку. Проте повідомленням від 03 квітня 2020 року позивача сповіщено про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 у зв`язку із недосягненням пенсійного віку, передбаченого статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказаним рішенням відповідач порушив законні права та інтереси позивача. Вказує, що має право на призначення пенсії за віком, оскільки на 01 квітня 2015 року мала необхідний для призначення пенсії пільговий стаж у 16 років та на час звернення за призначенням пенсії набула 46 річного віку. Вказує, що загальний та пільговий стаж позивача визнається відповідачем в повідомленні від 03 квітня 2020 року №0800-0202-8/13111 та у витязі з ІКІС ПФУ: призначення та виплати пенсії, розрахунку стажу.

Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти адміністративного позову заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві (вх.№29663 від 25 червня 2020 року), відповідно до якого зазначено, що розглянувши заяву та надані документи, відповідачем встановлено, що страховий стаж позивача складає 29 років 5 місяців 29 днів, у тому числі пільговий стаж за Списком № 1 - 21 рік 4 місяці 19 днів. Вказує, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058 (далі - Закон № 1058) право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах виникає у позивача після досягнення 49 років (станом на час звернення позивачки із заявою позивачці виповнилось 46 років), тому відповідачем 31 березня 2020 року прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Вказує, що з набранням чинності з 11 жовтня 2017 року змін до Закону № 1058 (внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року № 2148) щодо положень статті 114, пенсії за віком на пільгових умовах призначаються на умовах виключно зазначеної статті Закону № 1058. Вважає, що зазначене рішення КСУ не може бути застосоване для вирішення питання призначення пенсії позивачу, оскільки норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» не підлягають застосуванню при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, починаючи з 11 жовтня 2017 року. На думку відповідача положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. Також вказує, що норми статті 114 пункт 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 8 є чинними, неконституційними не визнані, а тому підлягають до застосування всіма юридичними та фізичними особами.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

27 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за призначенням пенсії за віком відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1 -р/2020 від 23 січня 2020 року з 27 лютого 2020 року.

ГУ ПФУ в Запорізькій області повідомленням від 03 квітня 2020 року №0800-0202-8/13111 року ОСОБА_1 сповіщено про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, у зв`язку із недосягненням пенсійного віку, передбаченого статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідачу направлено адвокатський запит з проханням повідомити чому при розгляді звернення позивача 27 березня 2020 року за призначенням пенсії не застосовано норми статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції згідно із рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, а також надати копії документів з матеріалів пенсійної справи, зокрема обґрунтованого рішення про відмову у призначенні пенсії.

У відповідь на адвокатський запит листом від 08 травня 2020 року №0800-0202-8/19429 відповідач надав запитувані документи та зазначив, що рішенням про відмову у призначенні пенсії відповідач направлене ним на адресу позивача.

Вважаючи такі дії протиправними та з вимогою вчинити певні дії, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пільгових умовах пенсія за віком призначається: 1) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

45 років - які народилися по 31 березня 1970 року включно;

45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року;

46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року;

46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року;

47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року;

47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року;

48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року;

48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року;

49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року;

49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року;

50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

Відповідно до вищезазначеної норми, позивач набуде право виходу на пенсію за списком № 1, за наданими документами, у віці 49 років.

На момент звернення позивача до Пенсійного фонду позивач не досягла віку, передбаченого частиною 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах по списку № 1.

Щодо посилання позивача на рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року, суд зазначає наступне.

Так, рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII: визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б»-»г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року№ 213-VIII.

Зазначеним рішенням Конституційного Суду України встановлено, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-»г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-»г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.».

У своєму позові та відповіді на відзив позивач зазначає про можливість застосування до неї приписів статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, зазначеній в пункті 3 рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року, з огляду те, що на 01 квітня 2015 року мала необхідний для призначення пенсії пільговий стаж у 16 років та на час звернення за призначенням пенсії набула 46-річного віку.

Проте, суд критично ставиться до таких тверджень позивача, оскільки відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

У свою чергу, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII, набрав чинності 11 жовтня 2017 року, а тому досягти віку, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), для призначення пенсії за вислугу років особі необхідно було до 11 жовтня 2017 року.

Судом встановлено та підтверджено копією паспорта громадянина України у формі картки № НОМЕР_2 , виданого 07 листопада 2018 року, наявною в матеріалах справи, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , та станом на 11 жовтня 2017 року її вік становив 44 роки, тобто нею не було досягнуто 45-річного віку.

Таким чином, матеріалами справи не доведено наявність у позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За таких обставин, рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 на спірні правовідносини не впливає, оскільки приписи Закону України «Про пенсійне забезпечення» не поширюються на позивача.

Суд зазначає, що норма пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на час розгляд заяви позивача є чинною (не визнана неконституційною та не скасована).

Оскільки позивач не досягла пенсійного віку (49 років 6 місяців), передбаченого статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд приходить до висновку, що відповідач правомірно відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 139 КАС України судовий збір не підлягає відшкодуванню, оскільки в задоволенні позову було відмовлено.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, буд. 158-6, м. Запоріжжя, 69057, ) про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з урахуваннями доповнень пункту 3 розділу VІ «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 20 серпня 2020 року.

Суддя Д.В. Татаринов