Справа № 260/2184/20
Суддя: Гебеш С.А.
Дата ухвалення: 2020-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 серпня 2020 року м. Ужгород№ 260/2184/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гебеш С.А. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), третя особа без самостійних вимог - Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" про визнання протиправними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг", в якій просить: визнати протиправними та скасувати постанови № 44479934 від 14 травня 2020 року про стягнення виконавчого збору та № 62081345 від 14 травня 2020 року, № 62081152 від 14 травня 2020 року про відкриття виконавчого провадження.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми. Однак, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем не було здійснено дій з примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувана присуджених сум за виконавчим листом № 2-1211/11. Отже, оскільки фактично за виконавчим листом не стягнуто кошти, у державного виконавця були відсутні підстави для стягнення з боржника виконавчого збору, визначеного у постанові від 14 травня 2020 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 60990,26 грн. в межах виконавчого провадження № 44479934, а постанова про стягнення виконавчого збору та постанови про відкриття провадження щодо стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

26 червня 2020 року ухвалою суду у даній справі вжито заходи забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого провадження ВП № 62081345, відкритого на підставі постанови № 444799934 від 14 травня 2020 року.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, однак представником позивача було подано письмову заяву про розгляд справи за її відсутності з підстав визначених ст. 194 КАС України. Позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених у позовній заяві та просила суд даний адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся судом про дату, час та місце судового розгляду даної справи, однак скористався правом надання письмового відзиву на позовну заяву, згідно якого проти задоволення даного адміністративного позову заперечив та просив у задоволенні позову відмовити повністю. Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача вказує на те, що відповідно до чинного законодавства відсутня така умова стягнення з боржника виконавчого збору як фактичне виконання виконавчого документа та вжиття заходів державним виконавцем, а обов`язок по сплаті виконавчого збору виникає з моменту відкриття виконавчого провадження. Стаття 27 Закону України "Про виконавче провадження" містить вичерпний перелік підстав та умов, за якими виконавчий збір не стягується і такої підстави як повернення виконавчого документа стягувачу без виконання не має, а тому підстави не стягувати виконавчий збір - відсутні. Також посилається на ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. Просить суд відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторринг Україна" у судове засідання не з`явився, заперечення проти позову не подав, хоча повідомлявся про день, час та місце судового розгляду справи належним чином.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 205 КАС України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 9 ст. 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Зважаючи на норму вищевикладеної статті КАС України, а також те, що в даному випадку у суду відсутня потреба заслухати свідка чи експерта в даній справі, судом вирішено проводити розгляд даної справи в порядку письмового провадження на основі наявних в матеріалах справи письмових доказах.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 229 КАС України передбачено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом в ході судового розгляду та вбачається із матеріалів даної справи, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 19 вересня 2011 року в цивільній справі № 2-1211/11 задоволено позов ТОВ "ОТР Факторинг Україна" до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості в розмірі 608082,69 грн., витрати на ІТЗ розгляду справи в розмірі 120 грн. та 1700 грн. державного мита.

21 червня 2013 року Ужгородським міськрайонним судом на підставі вказаного рішення видано виконавчий лист № 2-1211/11/.

Однак, 14 травня 2020 рок, на підставі заяви стягувача від 28 квітня 2020 року заступником начальника Ужгородського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) Венжегою М.Р. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу № 44479934.

Разом з тим, 14 травня 2020 року заступником начальника Ужгородського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Венжегою М.Р. винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору № 44479934 в розмірі 60990,26грн. та постанови № 62081345 від 14 травня 2020 року та № 62081152 від 14 травня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 60990,26 грн. та витрат виконавчого провадження у сумі 774,69 грн. на підставі постанови № 44479934 від 14 травня 2020 року.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин та встановлених в судовому засіданні фактичних обставин справи.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Преамбулою Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Статтею 26 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Згідно зі статтею 27 вказаного Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Положеннями вказаної статті визначено виключний перелік підстав за яких виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

За змістом частини п`ятої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частинами 2 та 3 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Аналіз наведеного свідчить про те, що виконавчий збір стягується при відкритті виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору.

Відповідно до вимог статті 10 вказаного Закону заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Аналіз наведених норм дає підстави суду вважати, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

Відтак, за своїм змістом виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до виконання рішення.

Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

З матеріалів справи встановлено, що державним виконавцем не було здійснено дій з примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом № 2-1211/11, виданого 21 червня 2013 року.

Враховуючи викладене, у державного виконавця були відсутні підстави для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у постанові від 14 травня 2020 року про стягнення виконавчого збору, а тому така постанова не відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження".

Крім того, відповідно до пункту 21 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця. Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

При стягненні виконавчого збору відповідно до частини 3 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

За таких обставин суд дійшов висновку про помилковість доводів відповідача про те, що виконавчий збір стягується незалежно від того чи було здійснено стягнення коштів за виконавчим документом.

Така позиція суду відповідає правій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18.

А відповідно до вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на наведене, у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону України "Про виконавче провадження".

Зазначене дає підстави для висновку, що відповідач приймаючи спірну постанову не врахував принципу пропорційності, спрямованого на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються.

З огляду на наведене, доводи позивача про протиправність оскаржуваних постанов від 14 травня 2020 року про стягнення виконавчого збору в сумі 60990,26 грн. та про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення витрат виконавчого провадження у сумі 774,69 грн., підтверджені належними та допустимими доказами, а тому наявні підстави для скасування таких .

З врахуванням вищевикладеного оскаржувані постанови від 14 травня 2020 року про стягнення виконавчого збору та відкриття виконавчого провадження з стягнення виконавчого збору з позивачки підлягають скасуванню.

Відповідно до вимог п.7 ч.1 ст. 244 КАС України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи те, що ухвалою суду від 26 червня 2020 року у даній справі вжито заходи забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого провадження ВП № 62081345, відкритого на підставі постанови № 444799934 від 14 травня 2020 року, суд вважає за необхідне зберегти дію заходів забезпечення позову до набрання законної сили судовим рішенням в даній справі на підставі вищезазначеної ухвали суду.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на викладене, відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, не довів суду правомірність своїх дій щодо винесення оскаржуваних постанов.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду згідно меморіального ордеру № МВ 60044143 від 22 червня 2020 року було сплачено судовий збір у розмірі 2522,40 грн. Відтак, у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у вказаному розмірі підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 .

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 6, 9, 72-76, 126, 139, 242 -246, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Заньковецької, буд. 10, ) про визнання протиправними та скасування постанов, третя особа без самостійних вимог - Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" ( вул. Фізкультурна, буд. 28Д,м. Київ,03680, код ЄДРПОУ - 36789421 ) - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 14 травня 2020 року ВП № 44479934 про стягнення виконавчого збору.

Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 14 травня 2020 року ВП № 62081345 про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору у сумі 60990,26 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 14 травня 2020 року ВП № 62081152 про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення витрат виконавчого провадження у сумі 774,69 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН - НОМЕР_1 ) з Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Заньковецької, буд.10, ) за рахунок його бюджетних асигнувань судові витрати у розмірі 2 522,40 грн. (дві тисячі п`ятсот двадцять дві грн. сорок коп.).

Дію заходів забезпечення даного позову вжитих згідно ухвали суду від 26.06.2020 року залишити до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Відповідно до частини 1 статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарги на судове рішення може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення (ч. 6 ст. 287 КАС України).

СуддяС.А. Гебеш