Справа № 640/4792/20
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2020-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2020 року м. Київ № 640/4792/20

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі судді Донця В.А. розглянув у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Адвокат Фадєєва Н.І. звернулась до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом про:

- визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за період з 18.11.2016 по 31.12.2019;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 невиплачену пенсію за період з 18.11.2016 по з 31.12.2019 в сумі 61.774.16 грн.

- стягнення на користь ОСОБА_1 судового збору в сумі 1681,60 грн. та витрат на професійну правову допомогу 12750,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Ухвалою суду від 14.05.2020 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (письмове провадження), встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є внутрішньо переміщеною особою та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, проте з 18.11.2016 по 31.12.2019 відповідачем припинено виплату пенсії з підстав, не передбачених статтею 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", чим порушено право позивача на соціальний захист.

Відповідач подав відзив, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки кошти, які не виплачені з листопада 2016 року по грудень 2019 обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачуються на умовах окремого порядку визначеного Кабінетом Міністрів України. Після прийняття окремого порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, буде вирішено питання виплати коштів за минулий час.

Дослідивши письмові докази, судом встановлено.

Відповідно до посвідчення від 09.06.200 № НОМЕР_1 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з 02.06.2000.

Згідно з довідкою від 18.11.2019 №3006- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взято на облік як внутрішньо переміщену особу.

Оскільки позивачу не виплачено пенсію за період з 18.11.2016 по 31.12.2019, позивач звернулась з заявою від 15.11.2019 до Голови правління Пенсійного фонду України про виплату пенсії за вказаний період.

Адвокат Фадєєва Н.І. звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою від 25.01.2020 №12/20 щодо виплати пенсії позивача за минулий час в розмірі 61774,16 грн.

Листом від 12.02.2020 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило представника позивача, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як внутрішньо переміщена особа, згідно з заяви від 18.11.2019 про переведення пенсійної справи та на підставі отриманої інформації з Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_1 взято на облік. Кошти не виплачені у зв`язку з взяттям на облік за період з 01.11.2019 по 31.12.2019 та кошти за період з 18.11.2016 по 31.10.2019 з урахуванням статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, після прийняття окремого порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам буде вирішене питання виплати коштів за минулий період.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо невиплати пенсії з 18.11.2016 по 31.12.2019, позивач звернулась до суду.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб визначені Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 №1706-VII.

Відповідно до частини третьої статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Судом встановлено, що позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу, вона перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.

Зі змісту листа від 12.02.2020 Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві вбачається, що згідно з заяви позивача від 18.11.2019 про переведення пенсійної справи за новим місцем проживання ОСОБА_1 взято на облік до Головного управління (Печерський район) та продовжено виплату пенсії.

Як убачається зі змісту позовної заяви виплата пенсії позивача зупинена з причин не підтвердження місця проживання тимчасово переміщеної особи.

Водночас матеріали справи не містять підтвердження встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості (пункт 1); у разі смерті пенсіонера (пункт 3); у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд (пункт 4); в інших випадках, передбачених законом (пункт 5).

Відтак, припинення виплати пенсії позивачу не відповідало статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", позаяк виплати припинено не на підставі визначених вичерпних підстав, встановлених пунктами 1, 3, 4 статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та не відповідно до приписів іншого закону України як це встановлено пунктом 5 статті 49 зазначеного Закону.

Підставою для відмови у виплаті пенсії за період з 18.11.2016 по 31.12.2019 в листі Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 12.02.2020 зазначено необхідність прийняття окремого порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам відповідно до пункту 15 "Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 (зі змінами згідно з постановою Кабінету міністрів України від 25.04.2018 №335), за яким орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

На думку суду, оскільки припинення пенсії відбулось незаконно, позивач має право на отримання пенсії за період її невиплати з 18.11.2016 по 31.12.2019, неприйняття Урядом України нормативно-правового акту не може бути підставою для обмеження права позивача в отриманні пенсії.

Крім того, підстави виплати пенсії за минулий час визначені статтею 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Згідно з відзивом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ОСОБА_1 , нарахована пенсія з 18.11.2016 по 31.12.2019 виплачена не була.

Оскільки відповідачем припинено виплату призначеної та нарахованої пенсії без законних підстав з 18.11.2016 по 31.12.2019, після чого виплату пенсії поновлено, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати їй пенсії за період з 18.11.2016 по 31.12.2019 та зобов`язання виплатити пенсію за цей період з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

У даному спорі суд керується правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеною в рішенні від 03.05.2018 у зразковій справі №77805/402/18, номер в реєстрі - 73869341, залишеного без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018, номер в реєстрі - 76945461.

За змістом статті 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. До доходів віднесено, в тому числі, пенсії. Сума компенсації розраховується відповідно до статті 3 цього Закону з урахуванням індексу інфляції. Відповідно відповідачу під час розрахунку суми слід керуватися вимогами Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", зокрема статтею 3.

З огляду на висновки суду, враховуючи наведену судову практику Верховного Суду в зразковій справі, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу пенсії за період 18.11.2016 по 31.12.2019 та зобов`язання виплатити пенсію за цей період з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Відповідно до частини першої статті 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

У даному спорі судом вирішено зобов`язати відповідача виплатити пенсію за період з 18.11.2016 по 31.12.2019, відповідно рішення суду в частині зобов`язання вплати пенсії позивачу в межах суми за один місяць підлягає негайному виконанню.

Представником позивача заявлено вимогу про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідачем заперечив суму витрат на професійну правову допомогу, зазначивши щодо відсутності доказів понесення зазначених витрат.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи (частина третя).

За змістом статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта).

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката визначено частиною п`ятою статті 134 КАС України. При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В матеріалах справи наявний ордер на надання правової допомоги серії АІ №1025402 від 24.02.2020 та копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Фадєєвої Н.І.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, зокрема про здійснення оплати, доказів не надано. Не містять матеріали адміністративної справи також доказів на підтвердження надання адвокатом послуг договір, акт, розрахунок, тощо.

На думку суду, представником позивача не підтверджено понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, тому такі витрати розподілу та присудженню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як убачається з матеріалів справи позивачем відповідно до квитанцій від 26.02.2020 №39565 та №39587 сплачено судовий збір за дві вимоги немайнового характеру у розмірі 1681,60 грн.

Оскільки позов задоволено повністю, зважаючи на те, що позовні вимоги є пов`язаними, на користь позивача підлягають присудженню судові витрати зі спалти судового збору за одну вимогу немайнового характеру в розмірі 840,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань призначених для Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Керуючись статтею 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованої пенсії з 18 листопада 2016 року по 31 грудня 2019 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 пенсію з 18 листопада 2016 року по 31 грудня 2019 року з нарахуванням компенсації втрат частини доходів.

Виконати негайно рішення суду в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 пенсію з нарахуванням компенсації втрат частини доходів в межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (ідентифікаційний код 42098368, місцезнаходження: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16).

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно зі статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.А. Донець