Справа № 540/1386/20
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2020-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/1386/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, треті особи: Голопристанський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Комунальне підприємство "Голопристанська центральна районна лікарня" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач-1), Голопристанського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач-2), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 5 Комісії управління ПФУ в м. Гола Пристань та Голопристанському районі від 26.06.2014 року про відмову позивачеві в перерахунку його пенсії із врахуванням у подвійному розмірі періоду роботи на посаді лікаря дерматовенеролога у дерматовенерологічному кабінеті поліклінічного відділення Голопристанського ТМО з 01.08.1973 року по 20.06.2003 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області зарахувати до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугою років на підставі п. «е» ст. 55 та ст. 60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» за № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року, ОСОБА_1 період роботи з 01.08.1973 року по 20.06.2003 року включно, лікарем дерматовенерологом у дерматовенерологічному кабінеті поліклінічного відділення Голопристанського ТМО, який на теперішній час перейменований внаслідок реорганізації в КП «Голопристанська центральна районна лікарня», у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за № 1788- ХІІ від 05.11.1991 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.05.2019 року про призначення пенсії за вислугу років на підставі п. «е» ст. 55 та ст. 60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» за № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року, з врахуванням до стажу для призначення такої пенсії періоду роботи з 01.08.1973 року по 20.06.2003 року включно на посаді лікаря дерматовенеролога у подвійному розмірі, відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у період з 01.08.1973 року по 20.06.2003 року працював лікарем дерматовенерологом у дерматовенерологічному кабінеті поліклінічного відділення Голопристанського ТМО, який на теперішній час перейменований внаслідок реорганізації в КП «Голопристанська центральна районна лікарня». На підставі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вказаний період має бути зарахований у подвійному розмірі до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років на підставі п. «е» ст. 55 та ст. 60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». Позивач звернувся до відповідача-1 із заявою про проведення перерахунку пенсії із врахуванням вказаного періоду роботи. Відповідач-1 листом повідомив, що в ході проведеної перевірки не підтверджено роботу в інфекційних закладах (відділеннях, кабінетах), у зв`язку із чим, зазначений у заяві період не підлягає зарахуванню до страхового стажу у подвійному розмірі. А також те, що вказане питання було розглянуто ще у 2014 році та рішенням комісії відмовлено у зарахуванні спірного періоду до стажу роботи у подвійному розмірі. Позивач вважає, що пенсійний орган порушив його право на гідне пенсійне забезпечення тому звернувся до суду із цим позовом.

Відповідач-1 вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. За змістом відзиву, пенсія позивачеві призначена та виплачується відповідно до вимог чинного законодавства. Вимога щодо призначення пенсії за вислугу років на підставі п. «е» ст. 55 та ст. 60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» не підлягає задоволенню, оскільки із такою заявою позивач не звертався, заява від 30.05.2019 року містила вимогу щодо здійснення перерахунку пенсії із урахуванням періоду роботи з 1973 по 2008 роки та не відповідала ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Вказана заява розглянута Головним управлінням відповідно до вимог чинного законодавства, тому підстави для її повторного розгляду відсутні. З приводу спірного періоду зазначають, що оскільки роботу позивача не підтверджено в інфекційних закладах, диспансерах, відділеннях, кабінетах, палатах, для зарахування цього періоду до стажу у подвійному розмірі відсутні підстави. Також зазначають, що у період з 24.04.1985 р. по 29.04.1988 р. позивач перебував у відрядженні за кордоном, документів щодо місця роботи та виконуваної роботи не надав. На думку Головного управління, позивачем порушено строк звернення до суду із цим позовом, оскільки позивачеві було відомо про не зарахування до страхового стажу спірного періоду ще у 2014 році, коли пенсійним органом було прийнято рішення № 5. На підставі викладеного, у задоволенні позову просить відмовити.

Ухвалою суду від 24.07.2020 року у справі відкрито спрощене провадження, розгляд призначено без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, заяви по суті, суд встановив наступні обставини по справі.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Голопристанському відділі обслуговання громадян (сервісному центрі) головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області та з 14.08.2008 одержує пенсію за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". До цього часу, з 31.08.2004 р. отримував пенсію за вислугу років, як працівник охорони здоров`я відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

16.06.2014 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії із додаванням страхового стажу.

Згідно протоколу № 5 від 26.06.2014 р. заява позивача була розглянута комісією для розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою пенсії та вирішено серед іншого відмовити в перерахунку пенсії із зарахуванням стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 ЗУ "Про пенсійне забезпечення".

Таке рішення обґрунтовано тим, що з матеріалів пенсійної справи та додатково наданих документів неможливо встановити факт роботи ОСОБА_2 лікарем дерматовенерологом в дермато-венерологічному кабінеті районної поліклініки, що виключає право останнього на зарахування періоду роботи з 01.08.1973 по 20.06.2003 року до страхового стажу у подвійному розмірі на підставі ст. 60 ЗУ "Про пенсійне забезпечення".

Цим рішенням також було відмовлено в зарахуванні до загального страхового стажу періоду роботи в ТОВ "Север-Авто" м. Москва Російської Федерації з 11.07.2008 по 16.10.2008, з 01.10.2009 по 23.09.2010, з 01.10.2010 по 31.07.2011, стажу після призначення пенсії який набутий на території іншої держави.

Враховуючи, що позивач не оскаржує рішення в частині відмови щодо зарахування до стажу періоду роботи на території іншої держави, суд не досліджує зазначене питання та не надає йому оцінку, оскільки вказаний період не є предметом спору.

30.05.2019 року позивач знову звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку пенсії із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 1973 по 2008 роки на посаді лікаря дерматовенеролога у дерматовенерологічному кабінеті поліклінічного відділення Голопристанської ТМО.

13.06.2019 року листом, Головне управління ПФУ в Херсонській області повідомило ОСОБА_1 , що оскільки за результатами перевірки не підтверджено роботу позивача в інфекційних закладах (відділеннях, кабінетах) зарахувати до стажу роботи у подвійному розмірі періоду з 01.08.1973 по 20.06.2003 роки на посаді лікаря дерматовенеролога в Голопристанській районній лікарні відсутні підстави. Також зазначили, що вказане питання було вирішено рішенням комісії ще у 2014 році.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 працював:

з 01.08.1973 р. - лікарем дерматовенерологом Голопристанської районної лікарні;

з 14.09.1998 р. - переведений на посаду лікаря дерматовенеролога поліклініки на 0,5 ставки;

з 01.01.2001 р. - призначений на 0,75 ставки лікаря - дерматовенеролога поліклінічного відділення;

з 20.06.2003 р. - звільнений з посади за власним бажанням.

Відповідно до довідки № 319, виданої Голопристанським ТМО від 01.07.2008 року, позивач дійсно працював в дерматовенерологічному кабінеті поліклінічного відділення Голопристаньского ТМО на посаді районного лікаря дерматовенеролога з 01.08.1973 по 20.06.2003 роки. ОСОБА_1 обслуговував хворих з захворюваннями зазначеними у переліку особливо небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб від 10.07.2003 року. Робота в венерологічних відділеннях (кабінетах) зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Ця пільга поширюється на всіх працівників закладу. Довідка видана за місцем вимоги.

Згідно довідки від 01.07.2008 року № 319, яка видана Голопристанським ТМО до Пенсійного фонду, ОСОБА_2 дійсно працював в дерматовенерологічному кабінеті поліклінічного відділення Голопристаньского ТМО на посаді районного лікаря дерматовенеролога з 01.08.1973 по 20.06.2003 роки.

Робоче місце позивача в 1973-2003 роках не було атестовано.

З 01.08.1973 р. по 20.06.2003 року проводилася оплата за шкідливість у розмірі 15%.

Відповідно до повідомлення заступника головного лікаря з економічних питань КП "Голопристанська ЦРЛ" від 27.05.2014 р. № 53/750 на запит пенсійного органу, положення про шкірвенкабінет, посадова інструкція на лікаря дерматовенеролога поліклінічного відділення Голопристанської ЦРЛ на період роботи ОСОБА_1 не зберіглися, тому надано вищезгадані документи станом на сьогоднішній час.

Відповідно до виписки з наказу № 67 від 11.04.1985 року, у період з 24.04.1985 р. по 29.04.1988 р. позивач перебував у службовому відрядженні за кордоном із збереженням 60% заробітної плати та посади за основним місцем роботи, на підставі наказу № 256-л від 25.03.1985 року.

Позивач вважає, що ним надано достатньо доказів на підтвердження спірного періоду, зазначає, що відмова зарахувати до стажу вказаний період призвела до порушення його права на гідне пенсійне забезпечення, у зв`язку із чим, звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи даний спір по суті суд керувався такими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набуття чинності цим законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим законом.

Статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" від 06.04.2000 р. № 1645-III (далі - Закон № 1645-III) інфекційні хвороби це розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.

Відповідно до ст. 7 Закону № 1645-III лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. Лікуванням хворих на інфекційні хвороби можуть займатися особи, які мають, медичну освіту та відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у тому числі особи, які в установленому порядку займаються приватною медичною практикою.

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України "Про затвердження Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб" від 19 липня 1995 року № 133 сифіліс, гонорея, трихофітія, мікроспорія, фавус відносяться до небезпечних інфекційних хвороб; короста та демодикоз - до групи акарози, паразитарних хвороб.

Спільним листом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України та Пенсійного фонду України від 29.12.2005 року №625/0/15- 05/039-6, №10.01.09/2606, №16918/02-20 зазначено, що заклади охорони здоров`я: протитуберкульозні кабінети, психіатричні кабінети, кабінети інфекційних захворювань, психоневрологічні відділення, психіатричні бригади швидкої допомоги відносяться до таких, час роботи в яких зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

Зазначене також узгоджується і з інформацією викладеною у листі Міністерства охорони здоров`я України № 10.03.68/286 від 15.02.2006 року, що робота медичних працівників в шкірно-венерологічних диспансерах, відділеннях, кабінетах, палатах, які працюють з хворими на особливо небезпечні інфекційні та паразитарні хвороби людини, зокрема сифіліс, гонорея, трихоітія, мікроспорія, фавус, коросту, демодекоз повинна зараховуватися їм до стажу роботи в подвійному розмірі.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, а відповідно до ст. 62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Записами трудової книжки позивача, а також матеріалами пенсійної справи підтверджується, що у період з 01.08.1973 року по 20.06.2003 року він працював лікарем дерматовенерологом у дерматовенеролігчному кабінеті поліклінічного відділення Голопристанського ТМО, обслуговував хворих з захворюваннями зазначеними у Переліку особливо небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб від 10.07.2003 року та при виконанні своїх посадових обов`язків за спірний період контактував зі збудниками небезпечних інфекцій та паразитарних хвороб зазначених у вищезгаданому Переліку.

Виходячи з наведеного, позиція відповідача щодо непідтвердження спірного періоду роботи позивача в інфекційних закладах спростована матеріалами справи, які були наявні у пенсійного органу під час відмови ще у 2014 році. Тому позивач має право на зарахування спірного періоду до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугою років на підставі п. «е» ст. 55 та ст. 60 Закону № 1788-ХІІ.

Відтак рішення комісії № 5 від 26.06.2014 року в частині відмови в перерахунку пенсії із зарахуванням стажу роботи з 01.08.1973 року по 20.06.2003 року лікарем дерматовенерологом є протиправним та підлягає скасуванню.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення комісії № 5 від 26.06.2014 року щодо відмови у здійсненні перерахунку та зарахуванні до стажу спірного періоду, а також вимога щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області зарахувати до стажу позивача роботу лікарем дермато-венерологом райполіклініки Голопристанського ТМО в період з 01.08.1973 року по 20.06.2003 року підлягають задоволенню.

Суд відхиляє позицію відповідача щодо порушення позивачем строку звернення до суду, оскільки вважає, що у даному спорі такий строк не може бути застосований виходячи з того, що порушення прав позивача є триваючим, тобто продовжується по день звернення до суду.

Суд також не приймає доводи відповідача з приводу невідповідності заяви позивача від 30.05.2019 року ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки ця заява фактично є повторною, усі необхідні документи для підтвердження спірного періоду роботи вже були подані ще при звернення у 2014 році разом із відповідною заявою та знаходились у пенсійній справі позивача.

Разом із тим, вимога щодо повторного розгляду заяви від 30.05.2019 року про призначення пенсії за вислугу років на підставі п. «е» ст. 55 та ст. 60 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" задоволенню не підлягає, оскільки позивач звернувся до ГУ УПФУ в Херсонській області із заявою щодо здійснення перерахунку пенсії із урахуванням періодів роботи до стажу, а не про її призначення, про що позивач і зазначає у позові обґрунтовуючи заявлені вимоги.

На думку суду, заява від 30.05.2019 року не підлягає повторному розгляду, оскільки відповідач її розглянув та листом відмовив у здійсненні перерахунку із урахуванням спірного періоду посилаючись на рішення комісії № 5 від 26.06.2014 р.

З урахуванням задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення № 5 від 26.06.2014 року, зобов`язання повторного розгляду заяви ОСОБА_1 є недоцільним, оскільки право позивача на отримання пенсії з урахуванням цього рішення суду та врахування стажу роботи в період з 01.08.1973 року по 20.06.2003 року є поновленням прав та задоволення його заяви.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Сума сплаченого позивачем судового збору підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному обсязі на підставі ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 242 - 246 КАС України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 5 від 26.06.2014 року прийняте у вигляді протоколу на засіданні комісії для розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою пенсії відповідно до чинного законодавства в частині відмови в зарахуванні ОСОБА_1 в перерахунку пенсії із зарахуванням стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 1788-ХІІ від 05.11.1991 р. на посаді лікаря дерматовенеролога у дерматовенерологічному кабінеті поліклінічного відділення Голопристанського ТМО з 01.08.1973 року по 20.06.2003 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.08.1973 року по 20.06.2003 року на посаді лікаря дерматовенеролога у дерматовенерологічному кабінеті поліклінічного відділення Голопристанського ТМО у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за № 1788- ХІІ від 05.11.1991 року та здійснити перерахунок пенсії із врахуванням цього періоду.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (місцезнаходження: 73036, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6, ) за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір у сумі 840,80 грн на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.Ф. Попов

кат. 112010200