Справа № 420/4478/20
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2020-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4478/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (адреса: вул. Окіпної Раїси, 4-А, офіс 71-А, м. Київ, 02002), третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» (; Новопечерський провулок, 19/3, корпус 2, офіс 9, м. Київ, 01042) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,-

ВСТАНОВИВ:

25 травня 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, у якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 21.04.2020 року ВП №61879716, яка внесена приватним виконавцем Дорошкевич Вірою Леонідівною.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа №420/4487/20 о 17:37:35 розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28.05.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 169 КАС України залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам ст.ст. 160, 161 КАС України, та встановлено строк для усунення недоліків шляхом надання уточненої позовної заяви із зазначенням повного найменування (для юридичних осіб) належних інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, відомі номери засобів зв`язку, офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти.

01.06.2020 року за вх.№ЕС/259/20 від позивача надійшла заява на виконання ухвали суду разом із уточненою позовною заявою, чим усунуто недоліки позовної заяви.

Згідно уточненої позовної заяви позивач визначив у якості третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», не змінюючи позовних вимог.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду окремих категорій термінових справ, витребувано матеріали виконавчого провадження №61879716, призначено судове засідання на 24.06.2020 року.

У зв`язку із перебуванням головуючого судді Аракелян М.М. у відпустці, судове засідання було відкладено на 18.08.2020 року.

У судове засідання 18.08.2020 року сторони не з`явились, про дату, час та місце судового засідання сповіщені належним чином та завчасно. 17.08.2020 року за вх.№ЕС/473/20 від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Згідно ч.1, 2 ст.268 КАСУ у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

За таких обставин, судом було прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

В обґрунтування вимог позову позивач зазначає, що 05.05.2020 року йому на адресу надійшла постанова від 21.04.2020 року про відкриття виконавчого провадження №61879716 та інші постанови у межах цього ж провадження. Позивач вважає вказану постанову такою, що не відповідає нормам чинного законодавства, протиправною, а тому просить суд її скасувати. Аргументуючи заявлену позицію позивач вказує, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема п. 1 ч. 2 ст. 18, ч. 2 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження", ч. 2 ст. 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", а саме поза межами наданих відповідачу повноважень, поза межами свого виконавчого округу, не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи і не за місцем знаходження його майна. На підставі викладеного, просить суд задовольнити позовні вимоги та скасувати оскаржувану постанову.

26.06.2020 року за вх.№24638/20 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву із викладенням доводів щодо правомірності оскаржуваної постанови. Так, на противагу доводам позивача відповідач зазначила, що:

по-перше, приватний виконавець у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» має право відкрити виконавче провадження у разі перебування місця проживання або перебування боржника - фізичної особи або перебування майна боржника в межах округу такого приватного виконавця. Оскільки у виконавчому написі №9194 від 15.04.2020 року місцем проживання боржника визначено АДРЕСА_2 , то відповідачем відкрито виконавче провадження в межах виконавчого округу міста Києва;

по-друге, чинною редакцією Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено обов`язку проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження;

по-третє, в розумінні Закону України "Про виконавче провадження" «місце проживання», «місце перебування» чи «місцезнаходження» не можна тлумачити виключно як вказівку на зареєстроване місце проживання, адже у законі застосовуються всі три поняття.

Від третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» пояснень до суду не надходило.

Розглянувши наявні матеріали, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

21.04.2020 року за вх.№5831 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни звернулось ТОВ «Фінфорс» із заявою про примусове виконання виконавчого напису, виданого Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем за №9194 від 15.04.2020 року стосовно боржника - ОСОБА_1 .

У виконавчому написі №9194 місцем проживання позивача визначено АДРЕСА_3 , місцем реєстрації - АДРЕСА_1 .

Виконавчий напис видано на підставі Договору позики №52810-А від 29.05.2017 року.

21.04.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною було винесено Постанову №61879716 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису №9194 від 15.04.2020 року (а.с.12) про стягнення заборгованості у сумі 10445,00 грн.

При цьому, адресою позивача (боржника) визначено АДРЕСА_2.

Вважаючи оскаржувану постанову протиправною позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

05.10.2016 набрав чинності Закон України №1404-VIII від 02.06.2016 "Про виконавче провадження" (далі - Закон України №1404-VIII), відповідно до ст.1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з частиною першою статті 27 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. У повідомленні про початок діяльності обов`язково зазначаються зокрема виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність.

Згідно з п.4 ч.2 ст. 23 вказаного Закону, у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України від 02.06.2016 року № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ (ч. 2 цієї ж статті).

Судом встановлено, що виконавчим округом приватного виконавця Дорошкевич Віри Леонідівни визначено місто Київ.

За приписами ч. 2 ст. 24 Закону № 1404-VIII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Згідно наявної у матеріалах справи копії паспорту позивача серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 .

Відповідач у свою чергу зазначив, що адреса місця проживання (перебування) позивача містилась у виконавчому написі. При цьому, від відповідача не надано пояснень чи доказів того, що зазначена в оскаржуваній постанові адреса місця проживання позивача відповідає дійсності, не надано до суду також пояснень стосовно того, чому саме вказана адреса використана для визначення місця реєстрації позивача при відкритті виконавчого провадження у справі, а не адреса місця реєстрації.

Обґрунтовуючи власну позицію відповідач вказує, що чинною редакцією Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено обов`язку проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження. Втім, за дослідженням матеріалів справи судом встановлено, що у договорі позики від 29.05.2017 року наявна лише зареєстрована адреса місця проживання позивача - м. Абрикосове, Білгород-Дністровський район, Одеська область, 67700. Відомості щодо місця перебування позивача за адресою наявні лише у виконавчому написі, виданому Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем за №9194 від 15.04.2020 року, однак документальних підтверджень того, що така адреса відповідає дійсності, немає.

Суд погоджується із тим доводом відповідача, що в розумінні Закону України "Про виконавче провадження" «місце проживання», «місце перебування» чи «місцезнаходження» не можна тлумачити виключно як вказівку на зареєстроване місце проживання, адже у законі застосовуються всі три поняття.

Згідно ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;

місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Однак, позитивним зобов`язанням приватного виконавця в світлі ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження є пересвідчення у можливості такого відкриття з урахуванням територіального критерію.

При наявності інформації щодо місця проживання чи перебування боржника приватний виконавець так само має пересвідчитись, що надана адреса відповідає ознакам цих юридичних термінів, визначення яких надається у ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Особливої уваги слід приділити необхідності встановлення дійсності адреси у випадку, коли документальні підтвердження її відповідності місцю проживання чи перебування відсутні.

Такі дії, зокрема, відповідатимуть положенням ст.19 Конституції України та слугуватимуть дотриманню встановленого ст.2 КАС України критерію обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень.

При цьому суд бере до уваги ту обставину, що документально підтверджена адреса позивача, а саме зареєстроване місце його проживання, була наявна у наданих до приватного виконавця документах. Проте перевага надана відомостям, щодо яких не було підстав вважати їх достовірними.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для прийняття приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження про стягнення коштів з фізичної особи, яка фактично проживає та зареєстрована у м. Абрикосове, Білгород-Дністровський район, Одеська область, 67700.

Враховуючи встановлені обставини, суд зазначає, що відповідач протиправно, всупереч чинного законодавства України прийняв до виконання виконавчий документ з порушенням правил діяльності приватних виконавців за наявності достовірної інформації про зареєстроване місце проживання боржника (позивача) в іншому виконавчому окрузі, чим порушено права позивача.

Як наслідок, постанова від 21.04.2020 року про відкриття виконавчого провадження №61879716 винесена всупереч вимог ст.24 Закону України "Про виконавче провадження", що, на переконання суду, є підставою для визнання протиправною та скасування не лише постанови про відкриття провадження, а є свідченням неправомірності всіх подальших рішень приватного виконавця у рамках зазначеного провадження. У розумінні норм чинного законодавства відповідач у даній справі не мала повноважень вчинювати дії стосовно позивача з примусового виконання виконавчого напису №9194 від 15.04.2020 року, зокрема, відкривати таке провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 2 ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі встановлених судом обставин, за результатом оцінки наявних письмових доказів суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. (а.с.10), отже на підставі ст.139 КАС України суд дійшов висновку про стягнення з Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (адреса: вул. Окіпної Раїси, 4-А, офіс 71-А, м. Київ, 02002) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суми сплаченого судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 287, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (адреса: вул. Окіпної Раїси, 4-А, офіс 71-А, м. Київ, 02002), третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» (; Новопечерський провулок, 19/3, корпус 2, офіс 9, м. Київ, 01042) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 21.04.2020 року ВП №61879716 приватного виконавця Дорошкевич Віри Леонідівни.

Стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (адреса: вул. Окіпної Раїси, 4-А, офіс 71-А, м. Київ, 02002) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 287,293 КАС України (10 днів з дня проголошення).

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян