Справа № 438/478/20
Суддя: Слиш А. Т.
Дата ухвалення: 2020-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 438/478/20
Провадження № 2-а/438/13/2020
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 серпня 2020 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Слиша А.Т.

при секретарі Наминанік О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бориславі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП № Трускавецького ВП Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області Паховича Андрія Андрійовича, поліцейського СРПП № Трускавецького ВП Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області Шубеляка Богдана Богдановича про визнання протиправними дій суб`єктів владних повноважень, визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів в якому просить суд поновити йому пропущений з поважних причин строк подачі позовної заяви на постанову про накладення на мене адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №412246 від 19.03.2020 за ч.5ст.122 КУпАП, та постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №412264 від 19.03.2020 за ч. 1ст. 126 КУпАП.

Визнати протиправними дії поліцейського СРПП №2 ПП Трускавецького ВП Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області Шубеляка Богдана Богдановича по складанню стосовно нього постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №412246 від 19.03.2020 за ч.5ст. 122 КУпАП, та дії інспектора СРПП №2 ПП Трускавецького ВП Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області Паховича Андрія Андрійовича по складанню стосовно нього постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №412264 від 19.03.2020 за ч.1 ст. 126 КУпАП.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №412246 від 19.03.2020 за ч.5ст.122 КУпАП, та постанову про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №412264 від 19.03.2020 за ч.1ст.126 КУпАП та закрити справи про адміністративні правопорушення.

В обгрунтування позову посилається на те, що постановою постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №412246 від 19.03.2020, складену поліцейським СРПП №2 ПП Трускавецького ВП Дрогобицького ВП ТУ НП у Львівській області Шубеляк Богданом Богдановичем, ОСОБА_1 визнано винним за ч.5 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1020,00 гривень, а саме за те, що він 19.03.2020 о 20 годині 51 хвилину керуючи автомобілем «VOLVO V 50 реєстраційний номер НОМЕР_1 по вулиці Дрогобицькій, 3 у місті Трускавець, на стоянці біля магазину «АТБ» здійснив зупинку на місці, яка позначена дорожньою розміткою 1.30, чим порушив п.8.4 г ПДР та постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №412264 від 19.03.2020, складену інспектором СРПП №2 ПП Трускавецького ВП Дрогобицького ВП ТУ НП у Львівській області Пахович Андрієм Андрійовичем, ОСОБА_1 визнано винним з ч. 1ст. 126 КУпАП та було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 гривень , а саме за те, що він 19.03.2020 о 20 годині 51 хвилину керуючи автомобілем по вулиці Дрогобицькій, 3 у місті Трускавець не пред`явив для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс цивільного страхування,чим порушив пункт 2.1. (а, б, г) ПДР України.

Позивач вважає, що не допускав жодних порушень ПДР України, зокрема, не вчиняв адміністративних правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП, у працівника поліції були відсутні підстави вимагати у мене пред`явлення вказаних v постанові про притягнення мене до адміністративної відповідальності документи, що також виключає адміністративну відповідальність за ч.1ст.126 КУпАП.

Ухвалою Бориславський міський суд Львівської області від 15 квітня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить суд позов задоволити.

Відповідачі: інспектор СРПП № Трускавецького ВП Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області Пахович Андрій Андрійович та поліцейський СРПП № Трускавецького ВП Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області Шубеляк Богдан Богданович в судове засідання не з`явилися, надіслали суду клопотання, про розгляд справи у їхній відсутності.

Крім цього, від відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, в якому просять у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити мотивуючи наступним. Позивач припаркував свій транспортний засіб на парко-місці позначеному дорожньою розміткою 1.30, що відведені для стоянки транспортних засобів з розпізнавальним знаком «Водій з інвалідністю». На автомобілі позивача такого знаку не встановлено, а отже паркування на даних парко-місцях заборонена. Вважають безпідставними твердження позивача про те, що не було видно дорожню розмітку, і на ділянці парковки, де стояв автомобіль позивача не встановлені дорожні знаки, які визначають місця для інвалідів, однак на парко-місці де стояв автомобіль позивача наявна дорожня розмітка 1.30 ПДР України. А відтак, позивач порушив вимоги дорожньої розмітки 1.30 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.5 ст.122 КУпАП. Стверджує, що відсутні будь-які порушення зі сторони інспекторів патрульної поліції при складанні оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, така є законною та обґрунтованою.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 289 КУпАП скарга на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подана протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Згідно ч.3 ст. 289 КУпАП для відновлення пропущеного строку для оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення скарга подається разом із заявою про відновлення пропущеного строку із зазначенням причин та додавання доказів( здебільшого документальних) на підтвердження поважності наведених заяв( клопотання про відновлення строку ).

Позивач зазначає, що отримав оскаржувані постанови від 13 березня 2020 року по пошті 02 квітня 2020 року. Оскільки з такою не був згідний, звернувся до суду з позовом про їх скасування 09 квітня 2020 року.

З вищенаведеного вбачається, що пропущений ОСОБА_1 строк на оскарження є поважним, а тому такий слід поновити.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Статтями 72-79 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази - не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 293 КУпАП і роз`яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24.06.1988 року «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» - орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Разом з тим, виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

На підставі статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №412246 від 19.03.2020, складену поліцейським СРПП №2 ПП Трускавецького ВП Дрогобицького ВП ТУ НП у Львівській області Шубеляк Богданом Богдановичем, ОСОБА_1 визнано винним за ч.5 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1020,00 гривень, а саме за те, що він 19.03.2020 о 20 годині 51 хвилину керуючи автомобілем «VOLVO V 50» реєстраційний номер НОМЕР_1 по вулиці Дрогобицькій, 3 у місті Трускавець, на стоянці біля магазину «АТБ» здійснив зупинку на місці, яка позначена дорожньою розміткою 1.30, чим порушив п.8.4 г ПДР.

Крім цього, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №412264 від 19.03.2020, складену інспектором СРПП №2 ПП Трускавецького ВП Дрогобицького ВП ТУ НП у Львівській області Пахович Андрієм Андрійовичем, ОСОБА_1 визнано винним з ч. 1ст. 126 КУпАП та було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 гривень , а саме за те, що він 19.03.2020 о 20 годині 51 хвилину керуючи автомобілем по вулиці Дрогобицькій, 3 у місті Трускавець не пред`явив для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс цивільного страхування,чим порушив пункт 2.1. (а, б, г) ПДР України.

Диспозицією ч. 5 ст.122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за зупинку чи стоянку транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки).

Пунктом 8.1 Правил дорожнього руху встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п. 10.9.21 ДСТУ 4100:2014 «Дорожні знаки», табличка 7.17 «Інваліди» застосовується із знаком 5.38 і вказує, що стоянковий майданчик (або спеціально відведена його частина) призначається для стоянки транспортних засобів (мотоколясок і автомобілів), на яких встановлено розпізнавальний знак «Інвалід» і якими керують інваліди. Спеціально виділене місце для стоянки транспортних засобів інвалідів може позначатися дорожньою розміткою 1.30 відповідно до вимог ДСТУ 2587:2010.

Розділом 34 Правил дорожнього руху України "Дорожня розмітка" вказано, що розмітка 1.30 - позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю чи на яких установлено розпізнавальний знак "Водій з інвалідністю". Стоянка транспортних засобів, не задіяних в обслуговуванні осіб з інвалідністю, не дозволяється.

Позивачем не заперечується, що він не є особою з інвалідністю, на його автомобілі не установлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» та пасажирів, які відносяться до осіб з інвалідністю він не перевозив.

Позивач ОСОБА_1 обґрунтовує відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.122 КУпАП тим, що йоме не бачив розмітка 1.30, яка позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю чи на яких установлено розпізнавальний знак "Водій з інвалідністю", оскільки на вулиці було темно і площадка перед магазином освітлювалася за допомогою штучного освітлення від магазину. Місця для стоянки транспортних засобів біля магазину були намальовані за допомогою нечітких білих ліній.

При перегляді відеозапису встановлено, що автомобіль марки «VOLVO V 50» реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував позивач, дійсно був припаркований на стоянці біля супермаркету, однак місце, яке б позначено дорожньою розміткою 1.30 Правил дорожнього руху України, яка позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю чи на яких установлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» розпізнати на дорозі будь-яку розмітку, крім вузької суцільної лінії було неможливо, а також додаткова табличка 7.17 «Особи з інвалідністю» відповідно до п. 10.9.21 ДСТУ 4100:2014 «Дорожні знаки» відсутня.

Таким чином, при наявності лише дорожньої розмітки 1.30 ПДР України та відсутності в місці для стоянки транспортних засобів дорожнього знаку 5.38 «Місце стоянки» з табличкою 7.17 «Особи з інвалідністю», наявні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Проте, відповідачем не надано доказів на підтвердження факту скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, незважаючи на те, що позивачем цей факт заперечується.

Постанова про адміністративне правопорушення, складена відповідачем, не може оцінюватися судом в розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України у якості належних і допустимих доказів, що підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 122 КУпАП, оскільки заперечується позивачем, а інші докази які б їх обґрунтовували в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - та тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За положеннями статті 35 ЗУ «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Позивач зазначаву позовній заяві, що поліцейський його не зупиняв, а на момент прибуття поліцейських автомобіль поизвача стояв та правил дорожнього руху не порушував.

Такий факт відповідачем не спростовано.

Пункт 2.4 а ПДР України, на який наявне посилання у оскаржуваній постанові, зобов`язує водія на вимогу поліцейського зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

У судовому засіданні ж встановлено, та це не спростовано відповідачем, що на час приїзду поліцейських, ОСОБА_1 уже не керував транспортним засобом, а також доведено у судовому засіданні, що позивач не порушив правил дорожнього руху, а отже він в даному випадку не зобов`язаний був пред`являти документ, передбачений п. 2.1. Г Правил дорожнього руху України, та відповідно він не може нести відповідальності за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що відповідачем в порушення вимог ст. 280 КУпАП додатково не було встановлено, чи було вчинено правопорушення, чи винен позивач в його вчиненні, чи підлягає він адміністративній відповідальності та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Слід зазначити, що норми ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Принцип презумпції невинуватості, передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

За таких обставин факт вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 122 КУпАП та за ч.1 ст. 126 КУпАП, на думку суду, в даному випадку є недоведеним.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В той же час, в порушення вказаних вимог, відповідачем не було вжито всіх заходів для повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставини справи, що мали значення для її правильного вирішення.

Положеннями частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Вимоги щодо визнання дій відповідача неправомірними задоволенню не підлягають, оскільки ефективним способом захисту є заявлені позивачем вимоги щодо скасування оскаржуваної постанови, що відповідає положенням ч. 3. ст. 286 КАС України, і додаткові вимоги щодо визнання дій неправомірними не підлягають задоволенню в даному випадку.

На підставі вищесказаного та керуючись ст. 7, ч. 5 ст. 122, ст. 247, 293КУпАП ст.ст.72,77,118-119,122,243-244,246, 262, 286 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду з адміністративним позовом.

Скасувати постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №412246 від 19 березня 2020 року за ч.5 ст.122 КУпАП, та постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №412264 від 19 березня 2020 року за ч.1 ст.126 КУпАП.

Провадження у справі закрити.

В решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Бориславський міський суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення воно може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя А.Т.Слиш