Справа № 400/53/20
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2020-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/53/20

Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В. Дата і місце ухвалення: 16.03.2020р., м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук`янчук О.В.

суддів - Бітова А.І.

- Ступакової І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Кабінету Міністрів України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

08.01.2020р. ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо повідомлення позивача про результати розгляду його заяви від 25.11.2019р. №41-І-017911/14П і суті прийнятого рішення у термін, встановлений ст.20 Закону України «Про звернення громадян», та зобов`язання Кабінет Міністрів України повідомити ОСОБА_1 про результати розгляду його заяви від 25.11.2019р. №41-І-017911/14П і суть прийнятого рішення.

09.01.2020р. ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо повідомлення позивача про результати розгляду його заяви від 25.11.2019р. №41-І-017908/14П і суті прийнятого рішення у термін, встановлений ст.20 Закону України «Про звернення громадян», та зобов`язання Кабінет Міністрів України повідомити ОСОБА_1 про результати розгляду його заяви від 25.11.2019р. №41-І-017908/14П і суть прийнятого рішення.

В обґрунтування поданих позовів позивач зазначив, що 25.11.2019р. ним було подано Кабінету Міністрів України два звернення в порядку Закону України «Про звернення громадян», в яких ОСОБА_1 просив встановити верхню межу теплової енергії, яка може бути подана до квартири (будинку) теплопостачальними організаціями, а також встановити верхню межу для тарифної плати за управління багатоквартирними будинками. Відповідні звернення зареєстровано відповідачем за №41-І-017911/14П та №41-І-017908/14П. Однак, у встановлений Законом України «Про звернення громадян» строк Кабінет Міністрів України не повідомив ОСОБА_1 про результати розгляду його заяв та суть прийнятого рішення, чим порушено право позивача на розгляд його звернення повноважним органом та на отримання відповіді.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.01.2020р. позови ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження для їх спільного розгляду.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року позов задоволено у повному обсязі.

Визнано протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо повідомлення ОСОБА_1 про результати розгляду його заяв від 25.11.2019р., зареєстрованих за №41-І-017911/14П та за №41-І-017908/14П, та суті прийнятого рішення у термін, установлений статтею 20 Закону України «Про звернення громадян».

Зобов`язано Кабінет Міністрів України повідомити ОСОБА_1 про результати розгляду його заяв від 25.11.2019р., зареєстрованих за №41-І-017911/14П та за №41-І-017908/14П, та суть прийнятого рішення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Кабінет Міністрів України подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 16.03.2020р. та ухвалити нове судове рішення - про відмову в задоволені позову ОСОБА_1 .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору суд першої інстанції не правильно визначив коло суб`єктів, які мають бути залучені до участі у справі, та не врахував того, що відповідно до норм Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України не наділений повноваженнями здійснювати розгляд звернень громадян. Законодавчо встановлений порядок розгляду звернень громадян, які адресовані Кабінету Міністрів України, покладається на Секретаріат Кабінету Міністрів України, який є окремим суб`єктом владних повноважень та юридичною особою. Секретаріат Кабінету Міністрів України не було залучено судом першої інстанції до участі у справі, тоді як Кабінет Міністрів України, як колегіальний орган, не є належним відповідачем у справі.

Також, апелянт посилається на те, що звернення ОСОБА_1 від 25.11.2019р., зареєстрованих за №41-І-017911/14П та за №41-І-017908/14П були направлені Секретаріатом КМУ за належністю для подальшого розгляду до Міністерства енергетики та захисту довкілля України, Міністерства розвитку громад та територій України та до Миколаївської обласної державної адміністрації, про що повідомлено позивача. Пересилання звернення заявника за належністю до профільних Міністерств спрямоване на забезпечення реалізації громадянином його права, закріпленого у ст.1 Закону України «Про звернення громадян».

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 25.11.2019р. ОСОБА_1 , через автоматизовану систему «Звернення громадян» Секретаріату Кабінету Міністрів України, подав два звернення, адресовані Кабінету Міністрів України, в яких просив:

- встановити верхню межу для тарифної плати за управління багатоквартирними будинками, оскільки органи місцевого самоврядування та організації, що обслуговують будинки, зловживають монополією на встановлення тарифної плати, яка нічим не підтверджена;

- встановити верхню межу теплової енергії, більше якої не може бути подано до квартири (будинку) теплопостачальними організаціями, оскільки без встановлення такої межі теплопостачальні організації зловживають своїм монопольним становищем щодо кількості подачі до квартири (будинку) теплової енергії і подають її забагато.

Відповідні звернення ОСОБА_1 зареєстровано за №41-І-017908/14П та за №41-І-017911/14П.

Не отримавши відповіді на звернення від 25.11.2019р. ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, визнав обґрунтованими доводи позивача, що Кабінет Міністрів України у строк та в порядку, встановлені Законом України «Про звернення громадян», не розглянув звернення ОСОБА_1 від 25.11.2019р. за №41-І-017908/14П та за №41-І-017911/14П, та не надав на них відповіді, чим порушив гарантоване статтею 40 Конституції України право позивача на отримання інформації у встановлений законом строк.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.40 Конституції України держава гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 1 Закону України «Про інформацію» передбачено, що інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про звернення громадян» №393/96-ВР від 02.10.1996р., громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ч.1, ч.3 ст.3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Питання розгляду заяв (клопотань) врегульовано ст.15 Закону №393/96-ВР, відповідно до якої, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Частиною третьою статті 7 Закону №393/96-ВР передбачено, що якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Отже, звернення громадян повинен розглядати той орган, до компетенції якого належить вирішення порушених у цих зверненнях питань.

Статтею 19 Закону №393/96-ВР визначено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема, об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; а також не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

За загальним правилом, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання (ст. 20 Закону №393/96-ВР)

З аналізу вказаних правових норм у їх сукупності слідує, що особа, яка звернулася до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, заявами у порядку Закону України «Про звернення громадян» в будь-якому випадку має отримати відповідь на своє звернення, в тому числі: про результати розгляду звернення або про пересилання поданого звернення для розгляду за належністю до повноважного органу.

Як вбачається з матеріалів справи обидва звернення ОСОБА_1 від 25.11.2019р. адресовано Кабінету Міністрів України.

В апеляційній скарзі Кабінет Міністрів України посилається на те, що він не є органом, уповноваженим на розгляд звернення громадян, оскільки у відповідності до Положення про Секретаріат Кабінету Міністрів України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.2009р. №850, такими повноваженнями наділений Секретаріат Кабінету Міністрів України, який являється окремою юридичною особою. З цих підстав, апелянт вважає, що позов подано ОСОБА_1 до неналежного відповідача.

Колегія суддів не приймає до уваги такі посилання апелянта з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України від 27.02.2014р. №794-VII «Про Кабінет Міністрів України» діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, запобігання і протидії корупції, розв`язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності.

Положеннями статті 47 Закону передбачено, що Секретаріат Кабінету Міністрів України здійснює організаційне, експертно-аналітичне, правове, інформаційне та матеріально-технічне забезпечення діяльності Кабінету Міністрів України.

Секретаріат Кабінету Міністрів України є юридичною особою і діє на підставі цього Закону та Положення про Секретаріат Кабінету Міністрів України, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 1 Положення про Секретаріат Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 2009 року №850, Секретаріат Кабінету Міністрів України є постійно діючим органом, що забезпечує діяльність Кабінету Міністрів України.

Підпунктом 33 пункту 17 Положення №850 передбачено, що структурні підрозділи Секретаріату, відповідно до своїх основних завдань організовують та здійснюють у встановленому порядку розгляд звернень громадян, що адресуються Кабінету Міністрів України, Прем`єр-міністру України, Першому віце-прем`єр-міністру України та віце-прем`єр-міністрам України.

З вказаного слідує, що повноваження щодо розгляду звернень, адресованих Кабінету Міністрів України, чинним законодавством покладено на Секретаріат Кабінету Міністрів України, як постійно діючий орган, що забезпечує діяльність Кабінету Міністрів України.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що у вказаній справі позивачем обґрунтовано заявлені позовні вимоги саме до Кабінету Міністрів України, як до органу, на адресу якого він звертався зі зверненням та не отримав жодної відповіді, в тому числі і від органу, уповноваженого на розгляд від імені КМУ відповідних звернень.

А відтак, доводи апелянта про те, що справу розглянуто судом першої інстанції за участі неналежного відповідача колегія суддів вважає безпідставними.

Що ж до посилань апелянта на те, що на виконання вимог ст.7 Закону №393/96-ВР звернення ОСОБА_1 від 25.11.2019р. направлено Секретаріатом Кабінету Міністрів України 26.11.2019р. для розгляду за належністю до уповноважених органів, а саме: Міністерства енергетики та захисту навколишнього середовища України, Міністерства розвитку громад та територій України та до Миколаївської обласної державної адміністрації, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Дійсно, зі змісту статті 7 Закону №393/96-ВР слідує, що звернення громадян повинен розглядати той орган, до компетенції якого належить вирішення порушених у цих зверненнях питань. При цьому, про пересилання звернення за належністю відповідному органу чи посадовій особі, в обов`язковому порядку має бути повідомлений громадянин, який звернувся з відповідним зверненням, в термін не більше п`яти днів.

В підтвердження пересилання звернень ОСОБА_1 від 25.11.2019р. для розгляду до Міністерства енергетики та захисту навколишнього середовища України, Міністерства розвитку громад та територій України та до Миколаївської обласної державної адміністрації апелянтом надано відповідні листи від 26.11.2019р.

Однак, відповідачем не надано суду належних доказів повідомлення ним ОСОБА_1 у строк, встановлений статтю 7 Закону №393/96-ВР, про пересилання його звернень за належністю.

Надані апелянтом листи на ім`я ОСОБА_1 , якими нібито його повідомлено про пересилання його звернень від 25.11.2019р. до Міністерства енергетики та захисту навколишнього середовища України, Міністерства розвитку громад та територій України та до Миколаївської обласної державної адміністрації, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в них відсутні відомості щодо того, яким способом відповідні листи направлено на адресу заявника, а також відсутня дата їх складення.

При цьому, при зверненні з даним позовом до суду ОСОБА_1 заперечує отримання ним будь-яких відповідей на подані ним 25.11.2019р. звернення до Кабінету Міністрів України.

Бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є саме пасивна поведінка відповідного суб`єкта, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та (або) іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

На підставі викладено у сукупності, колегія суддів доходить висновку, що Кабінет Міністрів України допустив протиправну бездіяльність щодо повідомлення ОСОБА_1 про результати розгляду його заяв від 25.11.2019р., зареєстрованих за №41-І-017911/14П та за №41-І-017908/14П, в тому числі і щодо пересилання його заяв для розгляду за належністю до інших органів.

При вирішенні спору колегія суддів, також, враховує, що ухвалою від 14.01.2020р. суд першої інстанції встановив відповідачу п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання копії відповідної ухвали для надання відзиву на подані ОСОБА_1 позови. Крім того, відповідачу роз`яснено, що неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову у відповідності до ч.4 ст.159 КАС України.

Копію ухвали від 14.01.2020р. Кабінет Міністрів України отримав 21.01.2020р., однак не надав до суду першої інстанції відзиву на позовну заяву та жодного доказу в спростування позовних вимог ОСОБА_1 .

Частиною 4 статті 308 КАС України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В апеляційній скарзі апелянт, в обґрунтування неможливості подання доказів у справі до суду першої інстанції, посилається на те, що у відповідності до ст.37 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» інтереси Кабінету Міністрів України у судах представляє Міністерство юстиції України, яке, у свою чергу, здійснює повноваження безпосередньо або через утворені у встановленому порядку територіальні органи.

Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що копії матеріалів розгляду Секретаріатом КМУ звернень ОСОБА_1 надійшли до Міністерства юстиції України та передані для подальшої роботи до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) лише 21.05.2020р., що унеможливило їх подачу представником КМУ до суду першої інстанції.

Колегія суддів критично ставиться до таких доводів апелянта, оскільки суду не надано доказів чи обґрунтувань неможливості отримання відповідних матеріалів територіальним органом Міністерства юстиції України під час розгляду справи в суді першої інстанції з причин, які не залежали від його волі.

Частиною 5 статті 44 КАС України передбачено, що учасники справи, серед іншого, зобов`язанні сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати наявні у них докази в порядку та в строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

На підставі викладеного у сукупності, колегія суддів доходить висновку, що при вирішенні спору судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги Кабінету Міністрів України висновків суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 не спростовують, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції від 16.03.2020р. колегія суддів не вбачає.

А відтак, на підставі ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 18 серпня 2020 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова