Справа № 280/2179/20
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 серпня 2020 року Справа № 280/2179/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання: Стовбур А.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Міністерства оборони України (03168, м.Київ, пр.Повітрофлотський, буд.6; )

про визнання пункту протоколу протиправним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Міністерства оборони України (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати пункт 12 протоколу №31 від 28.02.2020 засідання комісії відповідача з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразовою грошової допомоги та компенсаційних сум;

2) зобов`язати відповідача у місячний термін призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та у Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, від 25.12.2013 №975 «Про затвердження Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності, військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб», у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на момент встановлення інвалідності.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що у вересні 2015 року йому встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок травми та захворювання, пов`язаних з виконанням службових обов`язків, в країнах де велись бойові дії. У зв`язку із зазначеним позивач у встановленому законодавством порядку звернувся через уповноважений орган до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, однак позитивного результату за наслідками розгляду його заяви не отримав. Позивач вказує на те, що оскільки інвалідність настала внаслідок виконання ним обов`язків військової служби, то він має право на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням йому IІІ групи інвалідності. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 06.04.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

23.04.2020 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву (вх.№18959), у якому проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає, що позивач не виконав вимоги Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (далі Порядок №975), а саме не надав документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, підстав для призначення допомоги не має. Надані позивачем документи (висновок Центральної військово-лікарської комісії, медичні виписки, тощо) лише констатують наявність у позивача захворювань на день огляду (чи на час лікування), але не встановлюють обставин їх отримання. Будь-яких відомостей в військово-облікових документах позивача, що знаходяться в військовому комісаріаті, щодо отримання ним поранень, а тим більше обставин отримання поранень, немає, первинні медичні документи відсутні. На підставі зазначеного просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 05.06.2020 вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 01.07.2020.

Ухвалою суду від 01.07.2020 відкладено підготовче засідання на 29.07.2020.

Ухвалою суду від 29.07.2020 закрито підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи по суті на 13.08.2020.

У судове засідання 13.08.2020 позивач та представник позивача не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. 12.08.2020 представник позивача подав клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні.

У судове засідання 13.03.2020 представник відповідача не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Відповідно до частиною 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з частиною 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статті 205 КАС України, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

02.09.2015 ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із травмою та захворюванням, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою до акта МСЕК серії АВ №0280964.

Відповідно до довідки Мелітопольсько-Веселівського ОРВК, наявної в матеріалах справи позивач з 14.08.1985 по 08.11.1986 проходив військову службу на території Афганістану, на території якого в період з квітня 1978 року по грудень 1989 року велись бойові дії.

Згідно Витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №3206 від 31.08.2015 травми хребта і правого локтьового суглобу у 1975 році, гіпертонічна хвороба І ступеня - пов`язані з виконанням обов`язків військової служби.

Із заяв по суті справ вбачається, що, враховуючи встановлену з 02.09.2015 року ІІІ групу інвалідності, отриману внаслідок наявності травми та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, позивач звернувся до Запорізького обласного військового комісаріату із заявою щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги.

Відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.01.2020 №119/с, наявного в матеріалах справи, на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду №280/5662/19 військовим комісаріатом подано до Департаменту фінансів Міністерства оборони України висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 . До висновку додано: копію заяви; копія паспорту серія НОМЕР_2 від 12.06.1999; копію ідентифікаційного коду; копію витягу з протоколу засідання ЦВЛК; копію свідоцтва про хворобу; копію довідки МСЕК про встановлення інвалідності; копію витягу з наказу про виключення зі списків особового складу; копію рішення Запорізького окружного адміністративного суду №280/5662/19.

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 28.02.2020 №31, а саме: пункт 11, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 . Відмова обґрунтована тим, що заявником не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва), який передбачено пунктом 11 Порядку №975.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII).

Відповідно до статті 41 Закону №2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII).

Пунктом 4 частини 2 статті 16, Закону №2011-ХІІ (тут й надалі на час виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до пункту «б» частини 1 статті 16-2 Закону №2011-ХІІ (в редакції на час встановлення позивачу інвалідності) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Згідно з частиною 6, 9 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ, одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 16-4 Закону №2011-ХІІ призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Пунктами 3,11,13 Порядку №975 визначено, що у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:

заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;

завірену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються, зокрема копії:

постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;

сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Судом встановлено, що єдиною підставою для прийняття рішення про відмову позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги стало не надання заявником документів, що свідчать про причини та обставин поранення (травми, каліства).

Судовою палатою для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду Верховного Суду в постанові від 10.04.2019 по справі №822/220/18 (К/9901/58778/18) визначено, що подання зазначених у пункті 11 Порядку № 975 документів, зокрема документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), є необхідною умовою для призначення одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, яка ґрунтується на необхідності уповноваженого органу перевірити відсутність обмежень, встановлених статтею 16-4Закону №2011-XII, а отже відповідає вимогам законності та не є свавільною.

Також Верховним Судом зазначено, що Порядок №975 не визначає, який саме документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, тому це можуть бути різні документи, за умови якщо їх зміст в повній мірі відображає причини та обставини отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва).

Суд погоджується з твердженням відповідача, що наданий позивачем висновок Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №3206 від 31.08.2015 та виписка з акта огляду МСЕК Серії АВ №0280964 не містять відомостей про обставини та причини отримання позивача травми під час проходження військової служби.

Разом з тим, судом встановлено, що при зверненні до Міністерства оборони України позивач разом з іншими документами подав Свідоцтво про хворобу №5 від 01.02.1991, видане Військово-лікарською комісією ГВЛК 340 Окружного військового госпіталю, зі змісту якого вбачається, в 1975 році під час змагань з вільної боротьби позивач отримав травму правого ліктьового суглоба, лікувався у в/ч НОМЕР_3 , де був прооперований з приводу артрозу голівки правої лучевої кістки. Останні два роки після парашутних стрибків почали турбувати болі в попереку, які збільшуються при польотах та фізичному навантаженні.

При цьому, у витязі із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №3206 від 31.08.2015 вказано, що травми хребта і правового лоткового суглобу 1975 року і захворювання підполковника у відставці ОСОБА_1 , за наслідками яких він згідно свідоцтва про хворобу №5 від 01.02.1992, ВЛК 340 на підставі ст.36-б, 38-б, 27-в графи Ш наказу МО СРСР 1987 №260 був визнаний непридатним до військової служби у мирний час, обмежено придатним другого ступеню у воєнний час: травми пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Отже, надані позивачем документи, а саме: копія витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №3206 від 31.08.2015 разом із Свідоцтвом про хворобу №5 від 01.02.1991, містять виклад обставин отримання травми позивачем, і зокрема свідчать про те, що така травма не пов`язана із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Однак, відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення не надав належної оцінки вказаним документам, зокрема, Свідоцтву про хворобу №5 від 01.02.1991.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно відмовив позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону №2011-ХІІ та у відповідності до Порядку №975.

Суд звертає увагу, що позивач вже звертався з подібним позовом до Міністерства оборони України до суду, і рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23.05.2019 у справі №280/1413/19, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09.10.2019, у задоволенні позову відмовлено.

При цьому, апеляційний суд вказав на те, що зміст наданих позивачем документів не містить відомостей про обставини та причини отримання ним травми під час проходження військової служби, а додане ним до апеляційної скарги Свідоцтво про хворобу №5 від 01.02.1991 року, в якому зазначено ці обставини, суд апеляційної інстанції при вирішенні питання правомірності відмови Міністерству оборони України у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги не бере до уваги, оскільки зазначений документ для розгляду Міністерству оборони України позивачем не подавався, та ним не розглядався.

Крім того, зазначив, що позивач не позбавлений можливості повторно звернутись з відповідною заявою та надати Міністерству оборони України для розгляду вищезазначене Свідоцтво про хворобу №5 від 01.02.1991 з метою вирішення питання відносно призначення та виплати зазначеної допомоги.

При вирішенні позовних вимог про зобов`язання відповідача у місячний термін призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, суд виходить з наступного.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Оскільки судом встановлено, що єдиною підставою для прийняття рішення про відмову позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги стало не надання заявником документів, що свідчать про причини та обставин поранення (травми, каліцтва), при цьому в межах розгляду даної справи суд дійшов висновку, що позивач надавав вказані документи, і їх зміст свідчить про відсутність підстав, за яких допомога не може бути призначена, суд вважає що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності III групи у відповідності до Закону №2011-ХІІ та у відповідності до Порядку №975.

При цьому не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу грошову допомогу саме у місячний строк з огляду на те, що процедура призначення одноразової грошової допомоги за заявою особи у відповідності до Порядку №975, та призначення допомоги на виконання судового рішення є різними за змістом і правовими наслідками.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження поданими до матеріалів справи письмовими доказами, є частково обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору в силу приписів Закону України «Про судовий збір» та фактично не поніс такі витрати, їх розподіл не здійснюється.

Керуючись ст.ст.2, 5, 9, 77, 132, 143, 243-246, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 11 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №31 від 28 лютого 2020 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги.

Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності ІІІ групи, внаслідок травми та захворювання, пов`язаних з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII та «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого 25.12.2013 постановою Кабінету Міністрів України №975 у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач - ОСОБА_1 , місце проживания: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач - Міністерства оборони України, місцезнаходження: 03168, м.Київ, пр.Повітрофлотський, буд.6; .

Повне судове рішення складено 20.08.2020.

Суддя М.О. Семененко