Справа № 440/3192/20
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2020-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Алєксєєва Н.Ю.

17 серпня 2020 р.Справа № 440/3192/20

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Білюк Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року, прийняту за результатами розгляду заяви акціонерного товариства «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» про забезпечення позову по справі за адміністративним позовом акціонерного товариства «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» до Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною та скасування постанови, -

встановила:

18.06.2020 року позивач акціонерне товариство «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» (далі за текстом АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО», підприємство) звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуги (далі за текстом НКРЕКП, Регулятор) № 1114 від 11.06.2020 року про накладення на підприємство штрафу за порушення Ліцензійних умов з розподілу електричної енергії та здійснення заходів державного регулювання в повному обсязі.

Обґрунтовує позовні вимоги позивач тим, що на підставі постанови НКРЕКП № 859 від 22.04.2020 року відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку діяльності підприємства на предмет дотримання ним Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії (далі за текстом Ліцензійні умови) за період з 01.01.2019 року по 20.01.2020 року, за результатами проведення якої складено Акт № 131 від 12.05.2020 року.

18.05.2020 року позивач листом № 05-45/8258 надав НКРЕКП пояснення (заперечення) та обґрунтування щодо висновків, викладених в Акті позапланової виїзної перевірки № 131 від 12.05.2020 року. У вказаних поясненнях позивач навів доводи на підтвердження факту, що підприємство під час здійснення господарської діяльності жодним чином не порушило положень Ліцензійних умов та надало відповідні підтверджуючі документи. Незважаючи на наявність беззаперечних доказів, які підтверджують дотримання АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» Ліцензійних умов, відповідач виніс постанову № 1114 від 11.06.2020 року про накладення на підприємство штрафу у розмірі 1.700.000 грн.

Позивач вважає, що відповідач виніс оскаржувану постанову з порушенням п. 5 ч. 7 ст. 19 Закону України від 22.09.2016 року № 1540-VIII «Про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (далі за текстом Закон № 1540-VIII, в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) та Порядку контролю за дотриманням ліцензіатами, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та Ліцензійних умов, затвердженого постановою НКРЕКП № 428 від 14.06.2018 року (далі за текстом Порядок № 428), у тому числі п. 4.2 цього Порядку, що призвело до прийняття неправильного рішення.

Крім того, позивач зазначає, що ч. 7 ст. 19 Закон № 1540-VIII містить вичерпний перелік підстав для проведення позапланової виїзної перевірки, який не містить такої підстави для проведення позапланової виїзної, як «порушення Ліцензійних умов з розподілу електричної енергії».

Позивач звертає увагу суду, що підставою для проведення позапланової виїзної перевірки була саме перевірка достовірності наданих підприємством Регулятору даних у звітності або в інших документах.

В Акті № 131 від 12.05.2020 року перевіряючи неодноразово вказували на допущені підприємством порушення, а саме, - надання до НКРЕКП та Сектору НКРЕКП у Полтавській області недостовірної інформації.

Позивач вважає, що визначене в Акті перевірки про надання підприємством недостовірної інформації у звітності є окремим видом правопорушення, відповідальність за яке передбачена п.п. 5 п. 4 ст. 77 Закону України від 13.04.2017 року № 2019-VIII «Про ринок електричної енергії» (далі за текстом Закон № 2019-VIII).

Позивач вказує, що відповідач порушив вимоги ст. 77 Закону № 2019-VIII в частині застосування до АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» штрафної санкції за вид порушення, який не був підставою для позапланової перевірки.

Крім того, позивач вважає посилання відповідача у п. 1 оскаржуваної постанови на те, що штраф на АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» накладено за порушення: п.п. 5 п. 2.2 щодо обов`язку підприємства виконувати рішення НКРЕКП у строки, встановлені відповідним рішенням та законодавством, зокрема Порядком розроблення та подання на затвердження планів розвитку систем розподілу інвестиційних програм операторів систем розподілу, затвердженим постановою НКРЕКП від 04.09.2018 року № 955 (далі за текстом Порядок № 955), у частині виконання вимог: п. 4.1, п. 4.2 Порядку № 955 та п.п. 43 п. 2.2 Ліцензійних умов, затверджених постановою НКРЕКП № 1470 від 27.12.2017 року, не відповідає дійсності, оскільки підприємство діяло з дотриманням положень Закону № 1540-VIII, Закону № 2019-VIII та інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

Також, позивач не погоджується з висновками НКРЕКП, викладеними в резолютивній частині оскаржуваної постанови щодо порушення пункту 4.4 глави 4 Порядку № 955 в частині самостійного перерозподілу фінансування вартості заходів, передбачених схваленою інвестиційною програмою, при зміні вартості виконання заходів понад п`ять відсотків, оскільки вважає, що відповідач під час накладення на підприємство штрафної санкції у максимальному розмірі не врахував вимоги п. 5 ст. 77 Закону України № 2019-VIII.

Не погоджуючись з пунктом 2 оскаржуваної постанови, позивач зазначив, що у разі застосування будь-якого способу державного регулювання цін порядки (методики) формування, розрахунку та встановлення тарифів повинні забезпечити покриття економічно обґрунтованих витрат, залучення необхідних інвестицій, дотримання екологічних вимог, вимог якості та безпеки, обґрунтованої прибутковості. На думку позивача, на виконання положень правових норм ч. 2 та ч. 3 ст. 12 Закону України від 21.06.2012 року № 5007-VI «Про ціни та ціноутворення» (далі за текстом Закон № 5007-VI), п. 4 ст. 17 Закону № 1540-VIII, Закону № 2019-VIII, відповідач під час встановлення тарифів повинен враховувати той факт, що встановлені тарифи повинні бути економічно обґрунтованими (забезпечувати відповідність ціни на товар витратам на його виробництво, продаж (реалізацію) та прибуток від його продажу (реалізації)).

Позивач вважає, що у Регулятора немає підстав зменшувати структуру тарифів АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» на суму вже фактично виконаних та оплачених робіт на виконання чинної Інвестиційної програми, оскільки матеріали справи підтверджують фактичне виконання робіт.

Крім того, позивач вказує, що відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону № 1540-VIII та п. 8.6 Регламенту Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого постановою НКРЕКП від 06.12.2016 року № 2133 у редакції постанови НКРЕКП від 17.01.2020 року № 190 (далі за текстом Регламент № 2133) Регулятор, в разі прийняття рішення про застосування санкції за порушення, оформляє постанову, а якщо Регулятор приймає рішення щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення контролю у формі Розпорядження. Позивач зазначає, що п. 3 оскаржуваної постанови не є штрафною санкцією, яка застосовується до АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО», а є за своєю суттю зобов`язанням підприємства усунути виявлені порушення, тому відповідач повинен був оформити його з дотриманням вимог вищезазначених Закону та Регламенту у формі розпорядження.

Не погоджуючись з п. 4 оскаржуваної постанови, позивач зазначив, що у Регулятора відсутні підстави застосування до АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» положень п. 7.15 глави 7 Порядку встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 05.10.2018 року № 1175 (далі за текстом Порядок № 1175), оскільки матеріали справи підтверджують надання достовірної інформації у звітності.

Крім того, позивач звернув увагу суду, що підприємство внаслідок передчасного застосування до нього заходів по зменшенню доходної частини тарифу на 10% у відповідності до п. 7.15 гл. 7 Порядку № 1175 понесе додаткові збитки у розмірі 224.765,4 грн.

18.06.2020 року разом з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить:

- зупинити дію та виконання постанови НКРЕКП № 1114 від 11.06.2020 року про накладення штрафу на АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» за порушення Ліцензійних умов в повному обсязі.

Зазначена заява обґрунтована тим, що відповідач, приймаючи Постанову № 1114 від 11.06.2020 року вийшов за межі своїх повноважень, порушив ст. 19 Конституції України, ст.ст. 15, 17, 19 Закону № 1540-VIII, ст. 3 Закону № 2019-VIII, внаслідок чого існує очевидна небезпека заподіяння шкоди інтересам АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» до ухвалення рішення в даній адміністративній справі, необхідності докладання значних зусиль та витрат для захисту інтересів у майбутньому, у разі не вжиття заходів забезпечення позову.

Позивач вважає, що існують обґрунтовані підозри щодо вчинення відповідачем дій з прийняття нових постанов про встановлення зменшеного тарифу на послуги з розподілу електричної енергії АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» в майбутньому до набрання законної сили рішенням у цій справі, оскільки на виконання п.п. 1-4 Постанови № 1114 від 11.06.2020 року на позивача накладено штраф розмірі 1.700.000 грн.

Крім того, на думку позивача, відповідачем вчиняються дії щодо включення до порядку денного засідання НКРЕКП проектів рішення щодо встановлення (перегляду) тарифу на розподіл електричної енергії підприємства шляхом зміни в бік зменшення на суму профінансованих та неосвоєних коштів у розмірі 22.354,67 грн. (без ПДВ) та щодо встановлення підприємству тарифів зі зменшеною частиною доходу на 10% від розрахованого.

Також позивач зазначає, що виконання оскаржуваної постанови завдасть АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» значних майнових збитків, які можуть мати незворотній негативний вплив на діяльність підприємства, що унеможливить в майбутньому ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів, а очевидні ознаки протиправності наведених постанов полягають у тому, що виконання спірної постанови потягне за собою прийняття збиткових тарифів для позивача, що є грубим порушенням ст. 12 Закону № 5007-VI, відповідно до якої державні регульовані ціни повинні бути економічно обґрунтованими, забезпечувати відповідність ціни на товар витратам на його виробництво, продаж (реалізацію), прибуток від його продажу (реалізації) та відшкодування збитків.

Крім того, позивач зазначає, що ним в повному обсязі та своєчасно виконуються схвалені відповідачем зобов`язання відповідно до запланованих етапів, обсягів робіт у кількісному вираженні та обсязі фінансування у вартісному вираженні, в частині введення в експлуатацію об`єктів відповідно до вимог чинного законодавства та прийняття їх на баланс.

Зазначає, що передчасна сплата штрафу у розмірі 1.700.000 грн. взагалі унеможливить її повернення, оскільки на сьогоднішній день відсутній порядок повернення сплачених НКРЕКП штрафних санкцій у результаті їх подальшого скасування.

Позивач вказує, що у Регулятора немає підстав зменшувати структуру тарифів для АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» на суму вже фактично виконаних та оплачених робіт на виконання Інвестиційної програми за 2019 рік, оскільки всі заходи Інвестиційної програми на 2019 рік позивачем проведено в повному обсязі та з дотриманням установлених термінів. Також позивач зазначає, що кошти в сумі 20.335,78 грн. (без ПДВ) перераховано АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» вчасно за призначенням в 2019 році, а отже, й зменшення тарифу на цю суму є абсолютно безпідставним, оскільки додаткове зменшення тарифів на 2020 рік на відповідну суму призведе до можливого недовиконання на цю суму Інвестиційної програми на 2020 рік, що в подальшому може стати підставою для застосування вже нових санкцій до позивача з боку відповідача.

Крім того, позивач вказує, що внаслідок передчасного застосування до нього заходів щодо зменшення доходної частини тарифу на 10 % у відповідності до п. 7.15 Порядку № 1175 він понесе додаткові збитки у розмірі 224.765,4 грн.

Також позивач зазначає, що у разі передчасного виконання позивачем спірної постанови шляхом зменшення тарифу в бік зменшення на суму 22.354,67 грн. та знаття з доходної частини діючого тарифу 10 % доходу підприємство втратить джерело фінансування витрат, передбачених структурою тарифів, що призведе до недофінансування витрат на технічне обслуговування, ремонт ліній електропередач та обладнання, що позначиться на якості та надійності послуг з розподілу електроенергії. Також позивач зазначає, у підприємства виникнуть проблеми з оплатою праці та з оплатою обов`язкових платежів до бюджету України і місцевих бюджетів.

Позивач зазначає, що відповідно до п.п. 5 ст. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короновірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 530-ІХ заборонено припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг громадянам України навіть у разі несплати або оплати не в повному обсязі, що призведе до складного фінансового стану АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО», як єдиного ліцензіата з розподілу електричної енергії у Полтавській області.

Відповідно п.п. 12 ст. 2 Постанови КМУ від 21.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» під час дії карантину, який запроваджений на всій території України, АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО», як оператору систем розподілу електричної енергії, заборонено здійснювати відключення та обмеження нижче технологічного мінімуму споживання електричної енергії підприємств централізованого водопостачання та водовідведення нехалежно від форми власності, що при наявних боргах комунального підприємства «ПОЛТАВАВОДОКАНАЛ» за спожиту електричну енергію перед постачальником електричної енергії , ускладнить фінансовий стан акціонерного товариства «ВІННИЦЯОБЛЕНЕГО» до межі критичного. При цьому, зважаючи на продовження карантину до 01.08.2020 року вищезазначені негативні фактори для позивача матимуть тривалий характер, що в свою чергу посилить негативний економічний ефект для Товариства.

Позивач звертає увагу суду, що на сьогоднішній день взагалі відсутній механізм, передбачений чинним законодавством України, для збільшення (повторного перегляду в сторону збільшення з метою відновлення) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії у випадку незаконного прийняття НКРЕКП постанови про зменшення тарифу товариству.

АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» вважає за необхідне зауважити, що згідно рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатні вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Позивач зазначає, що вжиття судом заходів забезпечення позову жодним чином не вплине на можливість реалізації суб`єктом владних повноважень його функцій після розгляду справи по суті. Вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом заборони вчиняти дії на реалізацію вищезазначених постанов, не скасовує чинність останніх та не змінює обсягу прав та обов`язків сторін у спорі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19.06.2020 року заява АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» про забезпечення позову задоволена.

Зупинена дія постанови НКРЕКП № 1114 від 11.06.2020 року про накладення штрафу на АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» за порушення Ліцензійних умов з розподілу електричної енергії та здійснення заходів державного регулювання до набрання законної сили рішення суду у даній справі.

Висновок суду вмотивований тим, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови № 1114 від 11.06.2020 року про накладення штрафу на АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» за порушення Ліцензійних умов з розподілу електричної енергії та здійснення заходів державного регулювання - до набрання законної сили рішенням у даній справі, забезпечить фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та є співмірним з негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цього заходу забезпечення позову, як для самого позивача, так і для його абонентів, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; наявності збалансованості інтересів сторін та наявності зв`язку між заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. У свою чергу, вжиття судом заходів забезпечення позову не порушить прав та законних інтересів відповідача чи інших осіб.

Крім того, суд врахував те, що на підставі постанови від 11.06.2020 року № 1114 про накладення штрафу на АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» за порушення Ліцензійних умов, стосовно позивача можуть бути вжиті дії щодо примусового виконання постанови, яка оскаржується у Полтавському окружному адміністративному суді. У разі незаконності спірної постанови НКРЕКП, питання що має бути вирішеним під час розгляду адміністративного спору, позивач матиме змогу поновити порушені права та інтереси виключно шляхом звернення до суду із значною кількістю судових позовів, зокрема, про скасування рішень державного виконавця, стягнення з бюджету безпідставно сплачених коштів, тощо. А це, у свою чергу, призведе до значних витрат коштів та часу як учасників справи, так і державних, пов`язаних із судовим розглядом декількох справ.

Також, суд звернув увагу, що на стадії вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач, судом не надається правова оцінка оскаржуваній постанові від 11.06.2020 року № 1114, оскільки ці обставини є предметом даного спору та не можуть бути покладені в основу ухвали про забезпечення позову. При цьому, вжиття такого заходу, як зупинення дії оскаржуваної постанови від 11.06.2020 року № 1114, направлено виключно на забезпечення збалансованості інтересів сторін у межах розгляду адміністративної справи.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі НКРЕКП, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у їх задоволенні.

Аргументує вимоги апеляційної скарги відповідач тим, що розглядаючи питання про забезпечення адміністративного позову суд першої інстанції вийшов за межі адміністративних правовідносин і прийняв рішення, яким втрутився у дискреційні повноваження державного органу.

Відповідач зазначає, що неможливо стверджувати про очевидну протиправність рішення НКРЕКП, оскільки, очевидна протиправність рішень суб`єкта владних повноважень, це прийняття ним таких рішень, які взагалі не передбачені законодавством України, або прийняття рішень, суб`єктами які не наділені компетенцією у відповідній сфері, а тому Постанова № 1114 від 11.06.2020 року прийнята НКРЕКП в межах дискреційних повноважень. Крім того, суд першої інстанції не зазначив, що існують ознаки очевидної протиправності рішення НКРЕКП.

Крім того, зазначив, що висновки суду викладені в ухвалі не відповідають фактичним обставинам справи, а також є вирваними з контексту чинного законодавства, та жодними доказами не підтверджуються. Підстави вважати, що до вирішення справи по суті захист прав, свобод та інтересів позивача стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, відсутні.

Більш того, винесенням оскаржуваної ухвали суд фактично надав перевагу корпоративним інтересам над загальнонаціональними, здійснив вплив на систему з державного регулювання і контролю у сфері регулювання електроенергетики як складової національної безпеки України, створивши загрозу енергетичній безпеці держави. Позивачем взагалі не надано належних та переконливих доказів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його інтересам.

Зазначив, що мотивувальна частина ухвали взагалі не містить посилань на будь-який доказ, який був досліджений судом першої інстанції, та який підтверджував передбачені ст. 150 КАС України обставини.

НКРЕКП вважає, що АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» має сплатити штраф у межах строку визначеного у ст. 22 Закону № 1540-VIII та у разі скасування в судовому порядку Постанови № 1114 від 11.06.2020 року, може звернутися до Державної казначейської служби України (як розпорядника інформації щодо фактичного надходження коштів до державного бюджету України) та Регулятора (як органу, що з 14.07.2018 року здійснює контроль за надходженням сплати за кодом бюджетної класифікації 21081100 «Адміністративні штрафи та інші санкції», у тому числі, щодо сплати штрафів за постановами НКРЕКП) для повернення сплачених коштів, що не потребує додаткових зусиль для позивача, та свідчить про відсутність обставин, які можуть істотно ускладнити ефективний захист і поновлення нібито порушених прав позивача.

Крім того, відповідач зазначив, що відповідно до ст. 5 Закону № 1540-VIII рішення Регулятора можуть бути оскаржені в судовому порядку. Оскарження рішень Регулятора не зупиняє їх виконання.

Регулятор контролює додержання ліцензіатами законодавства у відповідній сфері регулювання і Ліцензійних умов та вживає заходів по запобіганню порушенням ліцензійних умов; розглядає справи про порушення ліцензійних умов, а також справи про адміністративні правопорушення і за результатами розгляду приймає рішення про застосування санкції накладення адміністративних стягнень у випадках, передбачених законом, приймає у межах своєї компетенції рішення про направлення до відповідних державних органів матеріалів про виявлені факти порушення законодавства.

НКРЕКП вважає, що зупинивши дію Постанови № 1114 від 11.06.2020 року, на підставі якої буде розглянуто питання щодо прийняття постанови про встановлення/зміни тарифу на послуги з розподілу електричної енергії судом грубо порушено положення Закону № 1540-VIII, яким передбачено прямий обов`язок на встановлення/зміну тарифів, з метою забезпечення загальносуспільних інтересів та зменшення навантаження на категорію споживачів - населення.

Відповідач звертає увагу суду на те, що зі змісту Постанови № 1114 від 11.06.2020 року вбачається, що нею встановлено заходи організаційного характеру, зокрема, щодо підготовки проектів рішень з подальшою передачею на розгляд засідання НКРЕКП. При цьому, підготовка зазначених проектів не має для підприємства жодних правових наслідків, у тому числі тих, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом, зупинення рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, щодо встановлення державних регульованих цін (тарифів) на ринку електричної енергії та природного газу, затвердження методик (порядків) їх встановлення (формування, розрахунку).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилається на те, що відповідач в апеляційній скарзі безпідставно зазначає, що питання про повернення суми сплаченого штрафу може бути врегульовано шляхом звернення заявника до Державної казначейської служби України, оскільки з 18.04.2020 року по 01.01.2021 року органи Казначейства України не здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів на підставі рішень судів, оскільки Законом України від 13.04.2020 року № 553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» внесені зміни до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

Позивач зазначає, що в будь-якому випадку, стягнення (повернення) зазначеного штрафу буде здійснюватися на підставі судового рішення через органи Казначейства України, а станом на сьогодні взагалі відсутній законодавчо врегульований механізм повернення таких коштів. Таким чином, передчасна сплата позивачем оспорюваного штрафу унеможливить повернення коштів.

Позивач звертає увагу суду, що на виконання п. 2 Постанови № 1114 від 11.06.2020 року Департаментом із регулювання відносин у сфері енергетики НКРЕКП було підготовлено проект та обґрунтування до відповідного рішення, згідно з яким передбачено встановлення для АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» нових зменшених тарифів на послуги з розподілу електричної енергії та враховано коригування витрат на суму 22.354,67 грн. (без ПДВ) (з розрахунку на 5 місяців: - 53.651,00 грн. (без ПДВ).

Таким чином, вважає, що для АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» очевидна небезпека заподіяння шкоди товариству, його правам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі. АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» зазнало б значних фінансових збитків, які б спричинили реальні негативні наслідки для суб`єкта господарювання, а для відновлення законних прав та інтересів товариства необхідно докласти значних зусиль, витрат коштів та часу пов`язаних із судовим розглядом декількох справ.

На думку позивача, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи наявна хоча б одна з вищенаведених обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Крім того, звертає увагу суду, що дискреційні та інші повноваження НКРЕКП є предметом самого спору (позову), а не заяви про забезпечення позову. Застосування судом першої інстанції заходів забезпечення позову до його вирішення не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, а постановлення оскаржуваної ухвали передбачено приписами ст.150 КАС України.

Також позивач зазначає, що оскаржувана постанова містить наявні ознаки протиправності, оскільки згідно пункту 2 спірної постанови відповідач здійснив неправомірні висновки стосовно наявності підстав для подальшого перегляду тарифів позивача в бік зменшення за результатами контролюючого заходу шляхом прийняття рішення щодо встановлення (перегляду) тарифу на розподіл електричної енергії АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» шляхом його зміни в бік зменшення на суму профінансованих та неосвоєних коштів у розмірі 22.354,67 грн. (без ПДВ) у відповідності до п. 7.11 Порядку № 1175.

Позивач вважає, що п. 7.11 Порядку № 1175 передбачено, що при недотриманні підприємством структури тарифу та/або невиконанні інвестиційної програми НКРЕКП може зменшити діючий тариф, вилучивши зі структури тарифу кошти за недотримання підприємством структури тарифу та/або невиконання інвестиційної програми, або врахувати ці кошти як джерело фінансування інвестиційної програми. На думку позивача, у Регулятора немає підстав зменшувати структуру тарифів АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» на суму вже фактично виконаних та оплачених робіт на виконання Інвестиційної програми за 2019 рік. Докази оплати та належного освоєння відповідних коштів надані в ході перевірки відповідачу та приєднані до матеріалів даної справи.

Позивач вважає, що зазначені висновки оскаржуваної постанови фактично протирічать положенням п. 2.3 Порядку № 955, згідно якого джерела фінансування ІП формуються ліцензіатом з таких статей: амортизаційні відрахування; прибуток на виробничі інвестиції, передбачений структурою тарифів; запланований обсяг надходжень за перетоки реактивної електричної енергії.

Позивач вказує, що у випадку залишення в силі зазначених висновків п. 2 оскаржуваної постанови, це призведе до того, що інвестиційна програма АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» 2019 року профінансова та освоєна в установленому порядку на момент перевірки, буде здійснена за рахунок коштів (прибутку) безпосередньо підприємства.

АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» вважає, що висновки, викладені у п. 2 оскаржуваної постанови про необхідність подальшого зменшення тарифу позивача в бік зменшення на суму профінансованих та неосвоєних коштів у розмірі 22.354,67 грн. (без ПДВ) є неправомірними та порушують п.п. 2.3, 7.11 Порядку № 955 та ч. 2 та ч. 3 ст. 12 Закону України «Про ціни та ціноутворення».

Позивач зазначає, що вказані заходи забезпечення адміністративного позову відповідають предмету адміністративного позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Позивач просить залишити апеляційну скаргу НКРЕКП без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції, - без змін.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача і відповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Послуги з розподілу електричної енергії надають оператори систем розподілу (суб`єкти природних монополій) за тарифами, які встановлюються НКРЕКП.

Відповідно до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії (постанова НКРЕКП від 27.12.2017 року № 1470) територія провадження діяльності оператора системи розподілу визначається за місцем розташування об`єктів електроенергетики, призначених для розподілу електричної енергії, що перебувають у власності ліцензіата, та до яких приєднані електричні мережі споживачів, які живляться від мереж ліцензіата.

Згідно з Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» оператор системи зобов`язаний укласти договори про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території діяльності відповідного оператора системи.

Судом установлено, що на підставі постанови НКРЕКП № 859 від 22.04.2020 року відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку діяльності підприємства на предмет дотримання ним Ліцензійних умов, за результатами проведення якої складено Акт № 131 від 12.05.2020 року. У результаті розгляду вказаного Акта установлено, що АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» порушило Ліцензійні умови, у зв`язку з чим винесено Постанову № 1114 від 11.06.2020 року про накладання штрафу на АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО», якою встановлено порушення:

Відповідно до пунктів 11, 12 ч. 1 ст. 17, ст. 22 Закону № 1540-VIII та ст. 77 Закону № 2019-VIII накласти штраф у розмірі 1.700.000 грн. на АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» за порушення Ліцензійних умов з розподілу електричної енергії, а саме:

п.п. 5 п. 2.2 щодо обов`язку ліцензіата виконувати рішення НКРЕКП у строки, встановлені відповідним рішенням та законодавством, зокрема Порядком № 955, у частині виконання вимог:

п. 4.1 глави 4 щодо зобов`язання ліцензіата виконувати схвалені НКРЕКП ПРСР/ІП в повному обсязі відповідно до запланованих етапів, обсягів робіт у кількісному вираженні та обсягів фінансування у вартісному вираженні;

п. 4.2 глави 4 щодо введення в експлуатацію об`єктів відповідно до вимог чинного законодавства та прийняття їх на баланс;

п. 4.4 глави 4 в частині самостійного перерозподілу фінансування вартості заходів, передбачених схваленою інвестиційною програмою, при зміні вартості виконання заходів понад п`ять відсотків;

п.п. 43 п. 2.2 щодо обов`язку ліцензіата виконувати інвестиційну програму в повному обсязі відповідно до запланованих етапів, обсягів робіт та обсягів фінансування згідно із схваленою НКРЕКП інвестиційною програмою.

Зазначена сума штрафу має бути сплачена до Державного бюджету України у 30-денний строк з дня одержання копії рішення про накладення штрафу (код бюджетної класифікації 21081100 «Адміністративні штрафи та інші санкції»).

Департаменту із регулювання відносин у сфері енергетики, у межах здійснення заходів державного регулювання, відповідно до пунктів 1, 13 частини першої та пункту 1 частини другої статті 17 Закону № 1540-VIII підготувати та винести на засідання НКРЕКП, що проводитиметься у формі відкритого слухання, проект рішення щодо встановлення (перегляду) тарифу на розподіл електричної енергії АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» шляхом його зміни в бік зменшення на суму профінансованих та неосвоєних коштів у розмірі 22.354,67 тис. грн. (без ПДВ).

Відповідно до п. 1 ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону № 1540-VIII, у межах здійснення заходів державного регулювання, зобов`язати АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» у термін до 01.07.2020 року ввести в експлуатацію та прийняти на баланс не виконаний відповідно до вимог п. 4.2 глави 4 Порядку № 955, захід Інвестиційної програми АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» на 2019 рік «Технічне переоснащення ПС 110/35/10 кВ «Карлівка», про що у термін до 15.07.2020 року повідомити НКРЕКП з наданням належним чином завірених копій підтвердних документів.

Департаменту із регулювання відносин у сфері енергетики, у межах здійснення заходів державного регулювання, відповідно до пунктів 1, 13 частини першої, пункту 1 частини другої статті 17 Закону № 1540-VIII при наступному встановленні (перегляді) тарифу на розподіл електричної енергії АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» опрацювати питання щодо застосування до ліцензіата положень п. 7.15 глави 7 Порядку № 1175, за надання до НКРЕКП недостовірної інформації щодо здійснення ліцензованої діяльності, факт якої підтверджено Актом, складеним за результатами проведення позапланового виїзного заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері енергетики та Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, від 12.05.2020 року № 131 /а.с. 17/.

За умовами статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Не допускається забезпечення позову, зокрема, шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення (п. 5 ч. 3 ст. 151 КАС України).

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи заяву, суд повинен проаналізувати та оцінити ці доводи заявника щодо «очевидності» ознак протиправності рішення та порушення прав позивача, при цьому, пропри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх «якість»: вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом.

Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.

Твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Колегія суддів зазначає про відсутність підстав застосування положень п. 2 ч. 2 ст. 150 КАС України, оскільки, дослідження/аналіз, наведених позивачем в заяві про забезпечення адміністративного позову підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення буде відображати правову позицію суду апеляційної інстанції до часу вирішення спору по суті судом першої інстанції.

Разом з тим, погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості заяви позивача, колегія суддів зауважує, що предметом спору у даній справі, в частині накладення на підприємство-позивача штрафу у розмірі 1.700.000 грн, є виконавчим документом, який будь-який час може бути пред`явлений відповідачем до примусового виконання.

Частиною 5 ст. 22 Закону України «Про Національну комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22.09.2016 року № 1540-VIII встановлено, що суб`єкти господарювання, на яких накладено штраф, зобов`язані сплатити його у 30-денний строк з дня одержання копії рішення про накладення штрафу, крім випадків, встановлених частиною п`ятою статті 13 цього Закону.

За кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі 1,5 відсотка суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням Регулятора.

Наведене свідчить, що у разі відмови позивача від добровільного виконання постанови про накладення штрафу у зв`язку з її оскарженням до суду, останньому, після спливу 30-денного строку з дня одержання такої постанови, буде нарахована пеня, що у подальшому може мати наслідком можливість звернення відповідача із вимогою про стягнення нарахованих грошових коштів.

Факт пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання обумовлює проведення виконавчих дій, у тому числі не безумовно але і таких, як примусове стягнення суми заборгованості та суми виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Для вирішення питання щодо зупинення вчинення виконавчих дій (ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження») позивачу слід буде звертатися до органу виконавчої служби або до суду, витрачаючи на це час та сплачуючи при цьому судовий збір.

Відповідно до пунктів 3 та 5 Порядку повернення коштів, помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів. Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Відповідач є контролюючим органом в розумінні положень пункту 5 цього Порядку, оскільки саме на виконання його рішення буде сплачено штраф позивачем. Означеного висновку дійшов Верховний Суд при розгляді справи № 826/13636/14 (постанова від 30.10.2018 року).

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач, зазначивши в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції приймаючи ухвалу про забезпечення позову, не дослідив чи існує процедура повернення коштів, передбачена чинним законодавством України, у разі скасування оскаржуваної позивачем постанови в судовому порядку, не повідомив суд, які дії ним будуть вжиті згідно із Порядком повернення коштів, помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів для повернення (у випадку задоволення вимог адміністративного позову АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО») коштів позивачу. Окрім того, відповідач не посилається на положення абзацу 2 ч. 5 ст. 22 Закону України «Про Національну комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг». Наведене, на думку колегії суддів, з найбільшою вірогідністю може свідчити про те, що у випадку задоволення вимог адміністративного позову позивач знову буде вимушений звертатися до суду, вже з позовом про стягнення коштів, сплачених на виконання оскаржуваної ним постанови відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 46 Закону України «Про ринок електричної енергії» оплата послуг з розподілу здійснюється за тарифами, які регулює Регулятор відповідно до затвердженої ним методики.

Згідно із п. 7.15 Порядку встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 05.10.2018 року № 1175, у разі встановлення факту надання заявником до НКРЕКП недостовірної інформації щодо здійснення ліцензованої діяльності НКРЕКП має право відмовити ліцензіату у встановленні тарифу або встановити тарифи за власною ініціативою, зменшивши необхідний дохід ліцензіата на суму до 10 % від розрахованого, з урахуванням ступеня завданої шкоди та потенційних наслідків.

Пунктами 2 та 4 оскаржуваної постанови від 11.06.2020 року № 1114 відповідачем НКРЕКП запропоновано своєму структурному підрозділу Департаменту із регулювання відносин у сфері енергетики підготувати та винести на засідання НКРЕКП проект рішення щодо встановлення (перегляду) тарифу на розподіл електричної енергії АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» шляхом його зміни в бік зменшення.

Колегія суддів зазначає, що безумовно, таке рішення суб`єкта владних повноважень справляє вплив на суб`єкта господарювання, може завдавати шкоди і мати негативні наслідки для останнього, оскільки після розгляду підготованого проекту, у тому числі і після дотримання процедури прийняття рішення, передбаченої ст.ст. 14-16 Закону України Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», відповідач не позбавлений можливості прийняти рішення щодо встановлення (перегляду) тарифу на розподіл електричної енергії АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» шляхом його зміни в бік зменшення.

Колегія суддів погоджується з позивачем, що зворотного механізму повернення у попередній стан вже виконаних перелічених вимог спірної постанови не передбачено жодним нормативно-правовим актом, а виконання АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» постанови до вирішення питання про її законність та обґрунтованість може призвести до істотних складнощів та неефективності поновлення порушених прав, за захистом яких позивач звернувся до суду.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про наявність достатніх підстав для вжиття заходів забезпечення позову та задоволення заяви позивача про забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови НКРЕКП від 11.06.2020 року № 1114 про накладення штрафу на позивача за порушення Ліцензійних умов з розподілу електричної енергії та ліцензійних умов з постачання електричної енергії та здійснення заходів державного регулювання.

Відтак, колегія суддів, погоджуючись із висновком суду першої інстанції про наявність обґрунтованих правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови НКРЕКП № 1114 від 11.06.2020 року, не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги НКРЕКП та скасування судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги та заперечення відповідача означених висновків колегії суддів не спростовують.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року - без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протягом тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц
Постанова у повному обсязі складена і підписана 18 серпня 2020 року.