Справа № 240/1270/20
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року м. Житомир справа № 240/1270/20

категорія 111031200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панкеєвої В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом дочірнього підприємства "Олевський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішеннь,

встановив:

Дочірнє підприємство "Олевський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради звернулось до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

- від 10.01.2020 № , за яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем земельний податок з юридичних осіб за І півріччя 2019 року на суму 439106,69 грн, з яких за податковим зобов`язанням 351285,35 грн та 87821,34 грн за штрафними санкціями відповідно до п.123.1. ст.123 ПК України;

- від 10.01.2020 р. № , за яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем земельний податок з юридичних осіб за І півріччя 2019 року на суму 1503,45 грн, з яких за податковим зобов`язанням 1202,76 грн та 300,69 грн за штрафними санкціями відповідно до п.123.1. ст.123 ПК України;

- від 10.01.2020 № , за яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем земельний податок з юридичних осіб за І півріччя 2019 р. на суму 1069,35 грн, з яких за податковим зобов`язанням 855,48 грн та 213,87 грн за штрафними санкціями відповідно до п.123.1. ст.123 ПК України.

В обґрунтування позову вказано, що Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів" № 2628-VІІІ (далі - Закон), який набрав чинності 01.01.2019, внесено зміни до визначення об`єкта оподаткування, який є одним із елементів податку, зокрема введено податок за лісові землі. Позивач вказує, що внесення змін відбулося пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки, що суперечить підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України. Стверджує, що такі зміни та їх застосування до платників податків з 01.01.2019 суперечить принципу стабільності податкового законодавства.

Ухвалою судді від 06.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, яка буде розглядатися за правилами загального позовного провадження.

Представник позивача в судових засіданнях позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві та відповіді на відзив (а.с.223-225 т.1).

Представник відповідача в судових засіданнях проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 30.03.2020 (а.с.215-218 т.1).

В судовому засіданні 15.06.2020 протокольною ухвалою суду відбувся перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши пояснення представників сторін, покази свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено з матеріалів справи, Головним управлінням ДПС у Житомирській області проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства.

За результатом перевірки складено Акт 03.12.2019 № 115/06-30-05-01/05418483, яким встановлено порушення, допущені позивачем, п.274.1. ст.274 Податкового кодексу України (а.с.9-64 т.1).

Не погодившись із висновками акту перевірки, підприємство подало до ГУ ДФС у Житомирській області заперечення на акт перевірки від 21.12.2019. В обґрунтування яких вказано, що відповідно до листа Комітету Верховної Ради України з питань податкової та митної політики вих. №04-27/10-586 від 19.09.2018 в якому додатково звернуто увагу платників земельного податку та те, що справляння земельного податку за лісові землі можливо лише з 1 січня 2019 року виключно після затвердження та офіційного оприлюднення органами місцевого самоврядування ставок для земель лісового призначення до 15 липня 2019 року (а.с.65-68 т.1).

Листом від 03.01.2020 №26/6/06-30-05-01 ГУ ДПС у Житомирській області повідомило, що в порушення вимог п.274.1. ст.274 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-6 (із змінами та доповненнями) ДП "Олевський лісгосп АПК" занижено податок на землю за 1 півріччя 2019 року в зв`язку з невключенням до декларації з плати за землю лісових земель за І півріччя 2019 року у сумі 353343,59 грн, в тому числі:

- податок на землю на території Олевської ОТГ - в сумі 351285,35 грн;

- податок на землю на території Радовельської сільради - в сумі 1202,76 грн;

- податок на землю на території Білоровицької сільради - в сумі 855,48 грн.

Отже, враховуючи вищевикладене, та надані в ході розгляду заперечення пояснення, ГУ ДПС у Житомирській області висновки по акту перевірки №115/06-30-05- 01/05418483 від 03.12.2019 по ДП "Олевський лісгосп АПК" залишити без змін (а.с.70-71 т.1).

За результатами виявлених порушень, 10.01.2020 контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем земельний податок з юридичних осіб за І півріччя 2019 року на суму 439106,69 грн, з яких за податковим зобов`язанням 351285,35 грн та 87821,34 грн за штрафними санкціями (а.с.72-73 т.1);

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем земельний податок з юридичних осіб за І півріччя 2019 року на суму 1503,45 грн, з яких за податковим зобов`язанням 1202,76 грн та 300,69 грн за штрафними санкціями (а.с.74-75 т.1);

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем земельний податок з юридичних осіб за І півріччя 2019 р. на суму 1069,35 грн, з яких за податковим зобов`язанням 855,48 грн та 213,87 грн за штрафними санкціями (а.с.76-77 т.1).

Вважаючи такі податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.

Відповідно до ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому суд відмічає, що "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Згідно з п.п.14.1.156. ст.14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року N 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" (далі - Закон N 71-VIII), яким було введено новий податок - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. А у "Прикінцевих положеннях" Закону N 71-VIII міститься пряма норма щодо введення цього Закону у дію з 01 січня 2015 року.

Згідно з п.п.14.1.147. п.14.1. ст.14 ПК України плата за землю це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до статті 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Статтею 270 вказаного Кодексу визначено, що об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Згідно ст.5 Закону України "Про плату за землю" від 03.07.1992 № 2535-12 суб`єктом плати за землю є власник землі, землекористувач та орендар, об`єктом плати є земельна ділянка, яка перебуває у користуванні чи власності, або в оренді.

За змістом пункту 286.1. статті 286 ПК України закріплено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

23.11.2018 Верховна Рада України прийняла Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів" № 2628-8 (далі - Закон), який набрав чинності 01.01.2019.

Відповідно до ст.1 Закону № 2628-8, в ПК України внесено зміни, пункт 10.3 статті 10 доповнено словами "та земельного податку за лісові землі".

Так, п.10.3 статті 10 ПК України визначає, що місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі.

Згідно з статтею 55 Закону № 2628-8 пункт 274.1 статті 274 ПК України доповнено словами і цифрами "а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки".

Таким чином, згідно з пунктом 274.1 статті 274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Відповідно до ст.56 Закону № 2628-8 пункт 277.1 статті 277 ПК України викладено в такій редакції: ставка податку за земельні ділянки, розташовані за межами населених пунктів або в межах населених пунктів, встановлюється у розмірі не більше 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від нормативної грошової оцінки площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області".

Аналіз внесених змін до норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що податковий кодекс зазнав змін в частини визначення нового податку - земельний податок на лісові землі, встановлення ставки на такий податок, визначено новий об`єкт оподаткування та встановлення його елементів відповідно до п.7.1. ст.7 ПК України.

Слід звернути увагу, що спірним у вказаних правовідносинах є визначення періоду, з якого платник податку, що має у власності або у користуванні земельні ділянки вкриті лісом, зобов`язаний сплачувати податок на лісові землі.

З метою встановлення фактичних обставин в судовому засіданні в якості свідка було допитано головного державного ревізора-інспектора ОСОБА_1 , який надав покази, що порушення податкового законодавства дочірнім підприємством "Олевський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради встановлені за результатами аналізу рішень сільських рад Олевського району та Олевської міської ради.

Як встановлено судом, рішенням 38 сесії 7 скликання Олевської міської ради Житомирської області від 14.03.2019 №1005 внесено зміни до рішення 32 сесії 7 скликання від 04.10.2018 №775 "Про внесення змін до рішення 28 сесії Олевської міської ради 7 скликання від 07.06.2018 № 631 "Про встановлення ставок плати за землю по Олевській міській об`єднаній територіальній громаді на 2019 рік".

Підпунктом 1 пункту 2 рішення від 14.03.2019 №1005 вирішено встановити на території Олевської міської об`єднаної територіальної громади ставки земельного податку згідно з додатком 1 (а.с.78-98 т.1).

Рішенням Білокоровицької сільської ради Олевського району Житомирської області 21 сесії 7 скликання від 21.12.2018 №602 внесено зміни до рішення ХІV сесії VII скликання від 05.06.2018 № 404 "Про встановлення ставок податку та пільг зі сплати податків на території Білокоровицької сільської ради на 2019 рік" (а.с.11-12 т.2).

Рішенням 46 сесії 7 скликання Радовельської сільської ради Олевського району Житомирської області №11 від 05.06.2019 встановлено ставки податку та пільги зі сплати податків на території Радовельської сільської ради на 2019 рік (а.с.13-14 т.2).

Відповідно до статті 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

За змістом підпункту 266.5.1. пункту 266.5. статті 266 Податкового кодексу України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

У статті 10 Податкового кодексу України вказано, що місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі.

Установлення місцевих податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.

Зарахування місцевих податків та зборів до відповідних місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України.

Підпунктом 12.1.2. пункту 12.1. статті 12 Податкового кодексу України визначено, що Верховна Рада України встановлює на території України загальнодержавні податки та збори і визначає перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Як передбачено пунктом 12.3. статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 12.3.1. пункту 12.3. статті 12 Податкового кодексу України).

Відповідно до положень підпункту 12.3.3. пункту 12.3. статті 12 Податкового кодексу України копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

Згідно з підпунктом 12.3.4. пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до підпункту 12.4.3 пункту 12.4 статті 12 Податкового кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать: до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

Пункт 12.5. статті 12 Податкового кодексу України встановлює, що офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Аналізуючи норми Податкового кодексу України та зміни до нього, що були внесені Законом України від 23.11.2018 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів", що набрав законної сили 01.01.2019, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Слід звернути увагу, що при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень, податковий орган, як суб`єкт виконавчої влади, застосовував чинні рішення органу місцевого самоврядування (з урахуванням змін), які в свою чергу прийняті на виконання положень Закону України від 23.11.2018, норми якого були чинними, та не визнані неконституційними.

Обґрунтовуючи підстави скасування податкових повідомлень-рішень, позивач вказує на порушення податковим органом положень підпункту 4.1.9. пункту 4.1. статті 4 Податкового кодексу України - принципу стабільності податкового законодавства. Однак цей принцип скерований (орієнтований на) органам законодавчої влади, а у випадку передбаченому пунктом 4.4. статті 4 Кодексу - органам місцевого самоврядування, з метою дотримання певного порядку внесення змін до будь-яких елементів податків.

Так, встановлення місцевих податків чи зборів або внесення змін до них, за загальних стабільних умов є правильними й актуальними, разом з тим аналіз здійснений у них не охоплює предмета спору цієї справи та особливостей правового регулювання у певний проміжок часу, обумовлений станом соціально-економічного розвитку держави.

Згідно з підпунктом 4.1.9. пункту 4.1. статті 4 Податкового кодексу України серед принципів, на яких ґрунтується податкове законодавство України, закріплений принцип стабільності, який передбачає, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Згідно зі статтею 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

ЄСПЛ у справі 41/74 Yvonne Van Duyn vs Home Office зазначає, що принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи можуть покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть коли вони закріплені в нормативному акті, який взагалі не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом відповідальності держави, котрий полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для уникнення відповідальності. Якщо держава затвердила певну правову концепцію, якою в описаному випадку є стабільність податкового законодавства, то вона чинить протиправно, коли відступає від заявленої поведінки або політики, оскільки погодження такої політики (поведінки) дало підстави для виникнення обґрунтованих очікувань в осіб щодо її дотримання державою чи органом публічної влади.

Отже хоча держава, володіючи податковим суверенітетом, має право встановлювати норми, змінювати і скасовувати раніше встановлені нею норми поведінки, проте у неї відсутні гарантії чи імунітет від вимог щодо відшкодування шкоди (якщо заподіяння таких буде доведене) платникам податків, які виникли у зв`язку з порушенням їхніх законних очікувань через такі дії чи рішення органів державної влади.

За вказаних обставин у даній справі можливо й порушено вказаний принцип, однак це само по собі не може бути підставою для визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень (контролюючого органу) та для скасування податкових повідомлень-рішень, при винесенні яких відповідачем дотримано приписів частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд визнає, що встановлення місцевих податків і зборів входить до компетенції органів місцевого самоврядування, податковий же орган, яким є відповідач у справі, наділений повноваженнями по застосуванню в межах своєї компетенції вже прийнятих нормативно-правових актів, в тому числі рішень органів місцевого самоврядування, норми яких є чинними на час їх застосування та обов`язковими.

Відтак, навіть за наявності порушення принципу стабільності шляхом прийняття радою рішення на виконання норм Закону №909-VІІІ (оскарження якого на предмет правомірності, законності не здійснене), без участі контролюючого органу в процесі внесення змін до порядку застосування пільги зі сплати податку до об`єкту оподаткування, враховуючи чинність такого рішення ради на час прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень, такі податкові рішення визнаються судом прийнятими, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України.

У рішенні в справі National and Provincial Building Society, Leeds Permanent Building Society and Yorkshire Building Society vs The United Kingdom ЄСПЛ вказав, що "повага до верховенства права… охороняє від будь-якого впливу з боку держави - за винятком наявності незаперечних підстав загального інтересу".

При цьому суд, у принципі не заперечуючи права держави на прийняття законодавчих нормативно-правових актів, відповідає на запитання, чи накладає закон чи нормативний акт невиправданий тягар і чи не порушує справедливого балансу між різними залученими інтересами.

Суд визнає, що в межах даних правовідносин не було свавілля з боку відповідача, яким би було завдано позивачу індивідуального та надмірного тягара, оскільки дії податкового органу щодо прийняття податкових повідомлень-рішень відповідають прийнятому органом місцевого самоврядування рішенню по встановленню певних правил, а також дотримано баланс публічних та приватних інтересів, з врахуванням майнового стану та рівня доходів фізичної особи, що запроваджено нормою підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України. Позивачем у справі не доведено належними й допустимими доказами завдання йому спірними рішеннями відповідача надмірного тягара.

Суд зауважує, що предметом оскарження у цій справі є виключно податкові повідомлення-рішення відповідача від 10.01.2020 року, прийняті ним на виконання своїх функцій шляхом реалізації повноважень.

Правомірність рішень органів місцевого самоврядування, якими встановлено ставки податків та пільг зі сплати податків на відповідній території у вказаних правовідносинах не розглядаються.

У даному ж випадку, суд констатує, що позивач не скористався правом звернення до суду з позовом про оскарження рішення органу місцевого самоврядування, яким в тому числі керувався відповідач приймаючи податкові повідомлення-рішення.

Таким чином, під час розгляду даної справи суд не може надавати оцінку правомірності рішенням Радовельської сільської ради №11 від 05.06.2019, Білокоровицької сільської ради №602 від 21.12.2018 та Олевської міської ради №631 від 07.06.2018 (з подальшими змінами).

Аналіз наведених обставин дозволяє суду зробити висновок, що позивач не дотримався податкової дисципліни в частині визначення ставки нарахування земельного податку з юридичних осіб, чим допустив податкове правопорушення за яке відповідачем на підставі норм чинного законодавства було прийнято податкове повідомлення-рішення.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює залежність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведене, з урахуванням того, що відповідачем спростовано доводи позовної заяви, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування податкових повідомлень-рішень від 10.01.2020 №, № та у зв`язку з чим, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Питання розподілу судових витрат в порядку ст.139 КАС України судом не розглядається.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

У задоволенні позову дочірнього підприємства "Олевський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради (вул.Олевської Республіки,114, смт.Олевськ, Житомирська обл., 11002, ) відмовити за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Панкеєва