Справа № 160/6478/19
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2020-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 серпня 2020 року м. Дніпросправа № 160/6478/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,

секретарі судового засідання Сколишеві О.О.

за участі представника позивача Чіняєвої О.М.,

представника відповідача Зубець Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року у справі №160/6478/19 (головуючий суддя І інстанції Златін С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 10.07.2019 року звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровської митниці ДФС, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 03 квітня 2019 року № UA110000/2019/200073/2.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.04.2019 року до Дніпропетровської митниці ДФС для митного оформлення в режимі імпорту автомобіля «Ford Fiesta» 2016 року випуску, придбаного позивачем у Німеччині за 6000 євро (з яких 100 євро витрати на доставку), декларантом подана митна декларація, в якій митна вартість визначена за ціною договору. Митним органом 03.04.2019 року прийняте рішення про коригування митної вартості товарів № UA110000/2019/200073/2, згідно якого, із застосуванням другорядних методів митна вартість товару скоригована в сторону збільшення до 9250 євро. Вказане рішення є протиправним, оскільки декларантом були надані всі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості саме за ціною придбання, надання банківського платіжного документу на вимогу митного органу не було можливим через те, що оплату товару здійснено готівкою безпосередньо продавцю, відомості про що містяться у рахунку та договорі на купівлю №75 від 20.03.2019 року. Відповідач протиправно взяв до уваги інформацію з веб-порталу www.schwackenet.de про вартість аналогічних автомобілів, оскільки мав використовувати лише інформаційні ресурси органів доходів і зборів. Відповідач визначив митну вартість на підставі ціни на внутрішньому ринку країни - експортера, що прямо заборонено п.3 ч.3 ст. 64 МК України. Інвойс оформлено згідно чинного законодавства України. Позивач зазначив витрати на перевезення у сумі 100 євро, а митний орган не надав доказів того, що вартість перевезення є більшою.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів №UA110000/2019/200073/2, прийняте 03.04.2014 року Дніпропетровською митницею ДФС.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не враховано, що інвойс не містить умов оплати та умов поставки товару, відсутні дані про рік виготовлення, об`єм двигуна, колір авто, відсутні інші індивідуальні характеристики авто, до митного оформлення не надано перекладу інвойсу. Відсутні платіжні документи про оплату вартості товару. Позивачем не надано документів на підтвердження витрат на транспортування товару. Відповідачем використано інформацію з веб-порталу www.schwackenet.de про вартість аналогічних автомобілів.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, яким просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року відповідача замінено його правонаступником - Дніпровською митницею Держмитслужби.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач в судове засідання апеляційної інстанції не прибула, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповід судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

01 квітня 2019 року позивачем до митного оформлення подано електронну митну декларацію № UA110150/2019/216702 з метою здійснення митного оформлення транспортного засобу - Автомобіль легковий для перевезення людей, що використовувався: марка Ford, модель Fiesta: номер кузова/VIN- НОМЕР_1 ; тип двигуна дизельний, робочий об`єм циліндрів 1499 см3., потужність 70 кВт, показник одометра - 71800 км, екологічна норма ЄВРО2; дата виготовлення 05.10.2016; реєстраційний номер НОМЕР_2, колір сірий. Торгівельна марка Ford. Країна виробництва Німеччина (а.с.8).

Митна вартість товару заявлена декларантом позивачем за ціною договору в розмірі 5900 євро, 100 євро витрати на доставку, що загалом курсом НБУ на день подання МД відповідає 183416,56 грн (гр. 46 МД). При цьому, фактурна вартість заявлена на рівні 5900,00 євро (гр.42 МД). Одержувачем даного транспортного засобу заявлено позивача (гр.8 МД). (а.с. 11)

Разом із митною декларацією декларантом на підтвердження заявленої митної вартості товару подано митному органу: договір купівлі/рахунок від 20.03.2019 року №75 та довідку від 01.04.2019 року № б/н про вартість перевезення товару.

Автоматизованою системою аналізу та управління ризиками за електронною митною декларацією від 01.04.2019 року № UA110150/2019/216702 згенеровано форми митного контролю, в тому числі, форми митного контролю 105-2 «Контроль правильності визначення митної вартості товарів», 106-2 «Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів».

За результатами такого контролю встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності та не містять відомостей щодо ціни, котра була фактично сплачена або підлягає сплаті. До митного оформлення не було надано перекладів документів. Також не було надано документів на підтвердження транспортної складової в митній вартості товару.

Відповідачем повідомлено декларанта про необхідність надання додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості товару.

Позивач відмовилась надати додаткові документи.

03.04.2019 року Дніпропетровською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA110000/2019/200073/2, за яким митна вартість товару скоригована до 9250 євро, митна вартість митним органом визначена із застосуванням другорядного методу.

Позивач, не погодившись з вказаним рішенням митного органу, оскаржила його до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржене рішення про коригування митної вартості товарів є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки позивачем надані документи: інвойс (рахунок та договір на купівлю №75 від 20.03.2019 року), в яких міститься інформація про вартість авто нетто, а також інформація про умови оплати товару - готівкою. Вказані обставини спростовують висновки митного органу щодо відсутності інформації, яка підтверджує ціну, що була фактично сплачена, з огляду на договір-рахунок, в якому прямо вказано про оплату суми готівкою. Таким чином, у митного органу були наявні достатніми відомості щодо ціни імпортованого товару для перевірки вірності заявленої митної вартості товару та розрахунку митної вартості товару за основним методом - ціною договору. Стосовно відсутності документів на підтвердження витрат на транспортування товару, то суд зазначив, що якщо законом не визначено доказ, виключно яким повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами, а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Спірні відносини регулюються розділом III Митного кодексу України від 13.03.2012 року № 4495-VI.

Згідно з частиною першою статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

За приписами частини першої статті 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до положень частини другої статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів здійснюється згідно положень статті 368 Митного кодексу України.

Так, згідно із частиною першою цієї статті для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.

Частиною третьою цієї ж цієї статті Митного кодексу України визначено, що особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості.

При цьому відповідно до частини четвертої цієї статті Митного кодексу України у разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів органи доходів і зборів визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу.

Під час проведення митного контролю і митного оформлення транспортних засобів, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості у порядку, встановленому розділом ІІІ Митного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (п. 4), а також за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару (п. 5).

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із положенням частини четвертої вказаної статті у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до приписів частини першої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Так, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідно до частини другої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції) здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу

Частиною 4 статті 54 Митного кодексу України визначено, що митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (пункт перший).

З наведеного вбачається, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою або суперечливістю поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребовувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного Кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Згідно із положеннями статті 57 Митного Кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною другою статті 57 Митного Кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Відповідно до ч.3 ст.57 Митного Кодексу України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно із положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Отже, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару у разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

Згідно із рішенням про коригування митної вартості від 03 квітня 2019 року №UA110000/2019/200073/2.

підставою для його прийняття стали:

1. ненадання декларантом належних документів, які підтверджували б заявлену митну вартість автомобіля в розмірі 6000 Євро та складових цієї вартості.

2. наявність інформації щодо митного оформлення подібного автомобіля на рівні 9250 Євро.

Стосовно недоведення позивачем митної вартості автомобіля, що заявлений до декларування, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до відомостей графи 45 МД від 01.04.2019 № UA110150/2019/216702 декларантом позивача заявлено митну вартість товару у перерахунку за курсом НБУ 183416,56 грн. тобто 6000 євро. Поряд із зазначеним, рахунок-фактура від 20.03.2019 №75 містить інформацію про іншу вартість на рівні 5900 євро (вартість автотранспорту) (а.с. 9).

Отже, декларантом при заявленнні Товару за резервним методом додано складові митної вартості на рівні 100,00 євро проте зазначені складові митної вартості документально не підтверджені.

Крім того, позивачем заявлено про оплату вартості автомобіля в розмірі 5900 євро продавцю, однак за приписами п.4 ч.2 ст.53 МК України ця обставина вимагає від декларанта надання відповідного платіжного документа, який підтверджує цей факт. Натомість позивач зазначила, що вона сплатила цю суму готівкою, у зв`язку з чим жодного платіжного документа у неї немає. Така позиція позивача суперечить вимогам Митного кодексу України щодо обов`язкового надання у випадку оплати рахунку саме банківського або іншого платіжного документа на підтвердження митної вартості товару.

Таким чином, твердження позивача про те, що відповідачу були надані всі документи, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість, є необґрунтованими, оскільки заявлена митна вартість на рівні 183416,56 грн. (гр. 45 МД), тобто 6000 євро не підтверджена жодними платіжними або іншими розрахунковими документами.

Інформація про товар, що підлягає розмитненню, має повністю співпадати з відомостями, зазначеними в МД декларантом, та узгоджуватись з відомостями в комерційних/товаросупровідних документах, перелік яких визначений в ст.53 Митного кодексу України, в тому числі, з реквізитами, необхідними для ідентифікації ввезеного товару.

З огляду на викладене, враховуючи:

-відсутність підтвердження числових значень складових митної вартості товару та ціни, що фактично сплачена;

-не подання декларантом документів, які пропонувалось подати митним органом, колегія суддів дійшла висновку, що на момент винесення рішення про коригування митної вартості у митного органу були обґрунтовані сумніви щодо правильності визначення митної вартості товару та перевірки наявності або відсутності застережень щодо застосування методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) згідно статті 54 Митного кодексу України.

Відповідачем митна вартість автомобіля позивача була визначена за резервним методом на підставі інформації про розмитнення подібного товару «Автомобіль легковий для перевезення людей, що використовувався: марка Ford, модель Fiesta: тип двигуна дизельний, робочий об`єм циліндрів 1499 см3., рік виготовлення 2016;. Країна виробництва DE», оформленого за резервним методом визначення митної вартості за МД від 25.03.2019 року № UA209020/2019/16142 на рівні 9000 євро/шт..

Отже, зазначений автомобіль за основними параметрами, які використовуються для порівняння, а саме, маркою та моделлю автомобіля, типом двигуна, роком виготовлення та об`ємом циліндрів повністю відповідає автомобілю, який заявлений для митного оформлення позивачем, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку, що оскаржене рішення про коригування митної вартості товарів № UA110150/2019/216702 від 01.04.2019 року є правомірним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, прийняте у спосіб та в межах повноважень, наданих митним органам чинним законодавством.

Доводи позивача, що при визначенні митної вартості подібного автомобіля митним органом у програмному продукті «Schwacke» використані некоректні відомості щодо пробігу автомобіля, є безпідставними, оскільки предметом спору в цій справі є митна вартість автомобіля, який декларується позивачем, а не митна вартість автомобіля, який задекларований за МД від 25.03.2019 року № UA209020/2019/16142.

З огляду на вказане суд у справі, що переглядається, не має повноважень на перевірку правильності визначення митної вартості подібного автомобіля, оскільки така митна вартість визначена відповідно до приписів чинного законодавства і є чинною на момент розгляду справи.

Нові доводи позивача щодо підстав скасування спірного рішення митного органу, викладені в додаткових поясненнях апеляційному суду, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки позивачем такі підстави в обґрунтування позову, зміна предмету позову, доповнення або уточнення позову, до суду першої інстанції у визначений ст.159, 160, 166 КАС України спосіб не подавались та не були предметом розгляду суду першої інстанції.

Враховуючи зазначені вище обставини в їх сукупності, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про скасування рішення про коригування митної вартості товарів від № UA110150/2019/216702 від 01.04.2019 року, у зв`язку з чим на підставі статті 317 КАС України рішення суду першої інстанції належить скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовнх вимог.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року у справі №160/6478/19 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року у справі №160/6478/19 скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 17 серпня 2020 року.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак