Справа № 295/17494/19
Суддя: Лєдньов Д. М.
Дата ухвалення: 2020-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2020 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

в складі: головуючого судді Лєдньова Д.М.

при секретарі Зубрицькій Т.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до старшого інспектора з ОД відділу АП УПП в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Лиманця Олександра Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому, вказуючи на неправомірність дій працівника поліції, просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 13.10.2019 року серії ДП18 № 011769, якою його визнано винним у скоєнні правопорушень, передбачених ч.2 ст. 122, ч 1. ст. 126 КУпАП, а саме як: користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук;керування транспортним засобом особою, що не має при собі посвідчення водія, поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що постанова не відображає дійсних обставин справи.

Так, використання засобами зв`язку при здійсненні руху транспортним засобом не здійснювалось, а працівником поліції не повідомлено про підстави зупинки.

Позивач також просить звернути увагу на тій обставині, що оскаржувана постанова винесена на місці вчинення правопорушення без розгляду справи про адміністративне правопорушення по суті.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що поліцейський при винесенні оскаржуваної постанови діяв в межах повноважень, прийняття рішення відбулось із дотриманням чинного законодавства.

Зупинка транспортного засобу відбулась у зв`язку з використанням водієм засобів зв`язку, а також на підставі ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», згідно якої поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Додав, що наявні документи ним не пред`являлись з огляду на побоювання застосування неправомірних заходів впливу з боку працівників поліції. Позивач стверджував, що очікував приїзд третіх осіб, які могли би засвідчити процес спілкування, в тому числі з допуском до транспортного засобу.

Представник відповідач заперечила з приводу можливості задоволення позову. При цьому зауважила, що безпосередньо перебувала в складі екіпажу патрульної поліції,. який зафіксував використання позивачем засобів зв`язку, що і не заперечувалось водієм при наданні пояснень.

Судом встановлено наступні обставини.

За змістом постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 13.10.2019 року серії ДП18 № 011769, позивач ОСОБА_1 у вказаний день, керуючи транспортним засобом - автомобілем Фольцваген, н.з. НОМЕР_1 , на вул. Старовільськиій, 17 в м.Житомирі, користувався засобами зв`язку, тримаючи його в руці, а також не мав при собі та не пред»»явив посвідчення водія, поліс обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів.

Позивача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП, на підставі ст. 36 КУпАП застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Згідно частини другої статті 122 КУпАП користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною першої статті 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення встановлено настання відповідальності в разі керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про національну поліцію» у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.1 ст. 8 Закону України «Про національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Положеннями ст. 32 Закону України «Про національну поліцію» визначено випадки, за яких поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи. Серед таких, зокрема, є існування достатніх підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

З наведеного слідує, що здійснивши зупинку транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, на виконання покладених на органи Національної поліції завдань з забезпечення публічної безпеки і порядку(ст. 1 Закону України «Про національну поліцію») працівник поліції з метою виявлення можливої передачі транспортного засобу у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України, правомірно пред`явив вимогу про пред`явлення документів, що підтверджують відповідне право особи.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У відповідності до п.2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;… чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до статті 53 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

З огляду на викладене, позивач на виконання вимог ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», п. 2.1 Правил дорожнього руху,був зобов`язаний пред`явити посвідчення водія, страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказані вимоги не виконано, що не заперечується учасниками справи. Мотиви, з яких виходив позивач при цьому, не мають правового значення за умови вищевикладеного законодавчого тезісу.

У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На думку суду, відповідачем не забезпечено збирання достатніх доказів на підтвердження користування позивачем під час керування автомобілем засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук.

В судовому засіданні досліджено електронний доказ: запис з нагрудної камери інспектора, на якому зафіксовано процес спілкування працівників поліції із позивачем. Здійснення чіткого висновку про підтвердження події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, є неможливим.

У відповідності до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги ту обставину, що позивач оскаржує прийняте відповідачем рішення, що виражене у фірмі винесеної постанови у справі про адміністративне правопорушення, при цьому відповідачем не надано достатньо доказів, які підтверджують правомірність такого рішення у вищевказаній частині, суд, керуючись принципом необхідності доведення з боку відповідача, вважає необхідним скасувати постанову, оскільки зміна кваліфікації діянь не входить до повноважень суду (ч.3 ст. 286 КАС України).

За змістом п.2 ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Згідно з ч.1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки на момент ухвалення рішення строки, передбачені ст. 38 КУпАП, закінчились, направлення справи на новий розгляд на вбачатиме дієвий механізм реагування та контролю, суд вважає необхідним, вирішивши питання про скасування постанови, закрити провадження на підставі п.7 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 77, 90, 241-256, 271, 286 КАС України, ст. ст. 36, 122, 126, 247, 251, 258, 283, 284 КУпАП, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення від 13.10.2019 року серії ДП18 № 011769 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 скасувати, провадження у справі закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду в повному обсязі буде виготовлено 20.08.2020 року.

Суддя: Д.М.Лєдньов