Справа № 160/5186/20
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2020-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2020 року Справа № 160/5186/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Кучми К.С. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Божедарівської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
Позивач звернулася до адміністративного суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просила: визнати протиправним та скасувати рішення Божедарівської селищної ради «Про відмову виділення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» від 19.03.2020 року №16-66/VII та зобов`язати відповідача повторно розглянути її заяву про виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) від 10.02.2020 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на підставі рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 10.10.2019 року по справі 178/994/19 вона є власником земельної частки (паю), яка перебуває у колективній власності КСП «Вільне», розміром 4,90 в умовних кадастрових гектарах. 10.02.2020 року вона звернулася до Божедарівської селищної ради із заявою про виділення їй вказаної земельної частки (паю) на місцевості (в натурі). Своїм рішенням від 19.03.2020 року відповідач відмовив їй у виділенні земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), мотивуючи це тим, що вона є лише одним із членів КСП «Вільне», а із вказаного сертифікату не можливо зрозуміти де саме знаходиться земельна частка (пай) розміром 4,90 умовних кадастрових гектар. Позивач вважає вказане рішення відповідача протиправним, а тому вона була змушена звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Ухвалою суду від 18.05.2020 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Відповідач отримав ухвалу суду - 28.05.2020 року, але відзиву на позовну заяву та будь-яких документів, що стосуються даного предмету спору, до теперішнього часу на адресу суду не надіслав.
Згідно з ч.2 ст.175 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву, у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, відповідно до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як видно з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Батьки позивача мали право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Вільне», розміром 4,90 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж на місцевості (в натурі) на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серія ДП №0109355.
Після смерті своїх батьків позивач успадкувала право на вказану земельну частку (пай), що встановлено рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 10.10.2019 року у справі №178/994/19, яке набрало законної сили 11.11.2019 р.
10.02.2020 року позивач звернулася до Божедарівської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області із заявою про виділення їй вказаної земельної частки (паю) на місцевості (в натурі).
Своїм рішенням від 19.03.2020 року №16-66/VІІ Божедарівська селищна рада Криничанського району Дніпропетровської області «Про відмову виділення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» відмовила позивачу в виділенні земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).
Правомірність рішення відповідача від 19.03.2020 року №16-66/VІІ є предметом позову, який передано на вирішення суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками регулює Закон України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003 р. № 899-ІV.
Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай) виданий районною (міською) державною адміністрацією.
Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є, зокрема, рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.
За змістом пунктів 16, 17 Перехідних положень ЗК України громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.
Із положень статей 125, 126 ЗК України слідує, що право власності на земельну ділянку особи виникає після одержання та державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку.
Отже, громадяни - власники земельних часток (паїв) не можуть вважатися власниками земельних ділянок без дотримання відповідного порядку.
Відповідно до ст.5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема, розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.
В силу ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають:
колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку;
громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.
Згідно з ст.3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).
Відповідно до ст.5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості):
- розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок;
- приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).
Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) в межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.
Відповідно до п.1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» установити, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.
Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).
Тобто сертифікатом про право на земельну частку (пай) визначено розмір земельної частки (паю) у колективній власності на землю без виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості).
З огляду на викладене суд доходить до висновку, що в даному випадку закон не зобов`язує позивача визначати місце розташування земельної частки (паю) при подачі заяви про виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).
Окрім того, відповідно до пункту 7 розділу X Перехідних положень Земельного Кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право на землю.
Позивач в позові також зазначила, що її мати, а тепер, після її смерті, вона, має право на земельну частку, яка не виділена в натурі, тому вона може її отримати виключно після прийняття Божедарівською селищною радою рішення про виділення їй земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Закон не зобов`язує її визначати місце розташування земельної частки (паю) при подачі заяви про виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Також її право на земельну частку (пай) не може бути обмежене відсутністю вільних земель або нерозумінням відповідача місця знаходження земельної частки. Отже, сертифікат на земельну частку (пай) серія ДП №0109355 на даний час є дійсним та, враховуючи рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 10.10.2019 року у справі №178/994/19, посвідчує право позивача на земельну частку (пай). Таким чином, через протиправне рішення Божедарівської селищної ради «Про відмову виділення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» від 19.03.2020 р. позивач не може реалізувати своє право на виділення належної їй земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).
У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Згідно з п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Так, відповідач не довів правомірність винесення ним оскаржуваного рішення взагалі, відзиву на позов до суду взагалі не надіслав.
Документи надані позивачем, які підтверджують право на земельну частку (пай) не спростовані відповідачем.
За таких обставин, враховуючи, що відповідачем в спірному рішення жодним чином не обґрунтовано відмову позивачу в виділенні земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, суд доходить висновку, що вказане рішення винесено не на підставі та не у спосіб, передбачений чинним законодавством, а отже підлягає скасуванню.
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви у розмірі 840,80 грн., а отже судовий збір підлягає поверненню позивачу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд, -
Позовну заяву - задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Божедарівської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області «Про відмову виділення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» від 19.03.2020 року №16-66/VII.
Зобов`язати Божедарівську селищну раду Криничанського району Дніпропетровської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виділення їй земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) від 10.02.2020 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційної-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Кучма