Справа № 120/1861/20-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2020-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 серпня 2020 р. Справа № 120/1861/20-а
Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чернюк Алли Юріївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Воронюк Віти Володимирівни,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Комарова Костянтина Анатолійовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )

до: Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 )

про: скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_2 , у якому просить визнати дії командира військової частини НОМЕР_2 протиправними, а також скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 про результати службового розслідування від 16.04.2020 року № 482.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 14.03.2020 року № 358 призначено службове розслідування з метою встановлення причин і умов, що сприяли виникненню нестачі майна продовольчої служби військової частини НОМЕР_2 , а також встановлення ступеня вини посадових осіб військової частини НОМЕР_2 , чиї дії або бездіяльність стала причиною вчинення правопорушення. У ході проведення службового розслідування (акт службового розслідування від 13.04.2020 року) встановлено, що 25.02.2020 року при прийомі посади начальника їдальні групи матеріального забезпечення, виявлено нестачу майна продовольчої служби, яке знаходиться на забезпеченні в їдальні військової частини НОМЕР_2 .

За результатами службового розслідування прийнято наказ від 16.04.2020 року № 482, яким на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани та притягнуто до повної матеріальної відповідальності зі стягненням 36571,09 грн., а також наказано не виплачувати премію за квітень 2020 року.

Вважаючи, що оскаржуваний наказ командира військової частини НОМЕР_2 про результати службового розслідування від 16.04.2020 року № 482 винесений протиправно, порушує його права та законні інтереси, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Одночасно з позовною заявою, позивачем через відділ документального забезпечення (канцелярії) суду подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу. Заява мотивована тим, що службове розслідування по факту встановлення причин і умов, що сприяли виникненню нестачі майна продовольчої служби проведено відповідачем не об`єктивно, викладено неповну та недостовірну інформацію стосовно пояснень позивача, а також матеріали службового розслідування не містять жодних відомостей про те, що саме з вини останнього державі було завдано збитків.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 05.05.2020 року у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 25.05.2020 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

12.06.2020 року на адресу суду від представника військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення адміністративного позову. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що станом на 07.08.2019 року майно продовольчої служби, яке знаходиться на забезпечені в їдальні військової частини та видане для користування Товариству з обмеженою відповідальністю "Військсервіс-волонтер" було у наявності. Однак, станом на 05.03.2020 року під час прийому-передачі посади начальника їдальні групи матеріального забезпечення виявлено такого відсутність майна.

Також, у ході проведення службового розслідування виявлено відсутність договорів позички рухомого та нерухомого майна між Товариством з обмеженою відповідальністю "Військсервіс-волонтер" та військовою частиною, укладення якого покладалось на позивача. Об`єктивних причин щодо не укладення такого договору позивач не зазначив, що також зафіксовано в акті службового розслідування від 13.04.2020 року. Таким чином, на думку представника військової частини НОМЕР_2 , позивач своїми діями не забезпечив контроль та належне зберігання військового майна.

Окрім того, представник відповідача зауважує на тому, що вказані дії позивача знаходяться у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із не підписанням типового договору позички рухомого та нерухомого майна, необхідного для організації харчування особового складу Збройних Сил України та порушенні пункту 6.11 договору "Про закупівлю послуги з організації харчування особового складу Збройних Сил України" від 29.12.2019 року № 286/2/18/173, чим заподіяно матеріальну шкоду у вигляді відсутності майна продовольчої служби військової частини НОМЕР_2 на суму 36571,09 грн.

15.06.2020 року на адресу суду від представника військової частини НОМЕР_2 надійшло клопотання представника про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 01.07.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Даною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення третіх осіб.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини наведені у позовній заяві, просив суд задовольнити адміністративний позов повністю.

Представник військової частини НОМЕР_2 щодо задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

04.07.2016 року ОСОБА_1 отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 .

Наказом начальника Військової академії (по стройовій частині) від 27.02.2016 року № 50 позивача призначено на посаду начальника продовольчої служби тилу військової частини польова пошта НОМЕР_5 (м. Гайсин, Вінницька область) з присвоєнням первинного військового звання "лейтенант" наказом Міністра оборони України від 27.02.2016 року № 181.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 06.08.2019 року № 180 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , який після здачі справ і посади начальника продовольчої служби тилу військової частини НОМЕР_2 , згідно з наказом Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по особовому складу) від 11.07.2018 року № 174 вибув до нового місця служби, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 06.08.2019 року.

Виходячи з акту прийому-передачі справ та посади начальника продовольчої служби військової частини НОМЕР_2 , затвердженого командиром військової частини НОМЕР_2 від 06.08.2019 року, позивач посаду здав, а лейтенант ОСОБА_2 прийняв. У ході прийому-передачі справ та посади, членами комісії з`ясовано, що документи бойової готовності начальника продовольчої служби в наявності, відпрацьовані. При цьому, на складах, місцях зберігання техніки та майна продовольчої, місцях зберігання продовольства та сховищах продовольчої служби нестач та надлишків не виявлено.

У свою чергу, актом інвентаризації матеріальних засобів продовольчої служби військової частини НОМЕР_2 , підписаного головою комісії та її членами, а також затвердженого командиром військової частини НОМЕР_2 від 24.12.2019 року, підтверджується, що дані обліку відповідають обліковим даним продовольчої служби військової частини, звірки облікових даних проводяться щомісячно. Відповідно до пункту 4 вказаного акта, матеріальні засоби в підрозділах у наявності, за кількісним та якісним станом відповідають обліковим документами, їх стан задовільний. Зокрема, у стаціонарній їдальні військової частини НОМЕР_2 , виявлено незначну кількість столово-кухонного посуду, яка підлягає списанню.

За висновками та пропозиціями комісії встановлено, що стан військового господарства в продовольчій службі військової частини НОМЕР_2 відповідає вимогам керівних документів та оцінюється як задовільний. Виявлений у ході перевірки столово-кухонний посуд, який вислужив термін експлуатації та не може у подальшому використовуватися за прямим призначенням, комісія пропонує провести списання встановленим порядком.

До вказаного акту додано інвентаризаційний опис необоротних активів (основні засоби, нематеріальні активи, інші необоротні активи, капітальні інвестиції) від 02.12.2019 року з найменуванням об`єктів (столово-кухонного посуду), на загальну суму 357453,14 грн., а також зазначено матеріально відповідальну особу ТВО начальника їдальні ОСОБА_3 .

Вищевказана інвентаризація матеріальних засобів продовольчої служби військової частини НОМЕР_2 проведена на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 09.11.2019 року № 1060 у період з 01.11.2019 року по 25.12.2019 року.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_6 (по стройовій частині) від 07.08.2019 року № 161 позивач, призначений наказом Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по особовому складу) від 11.07.2018 року № 174 на посаду заступника командира батальйону з тилу начальника тилу військової частини НОМЕР_6 , вважається таким, що прийняв посаду та приступив до виконання службових обов`язків з 07.08.2019 року.

14.03.2020 року командиром військової частини НОМЕР_2 , з метою уточнення причин та умов, що призвели до нестачі у військовій частині НОМЕР_2 майна продовольчої служби, видано наказ № 358 про призначення службового розслідування, пунктом 2 якого, начальнику інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_2 капітану ОСОБА_4 наказано подати акт службового розслідування встановленим порядком, для прийняття рішення в термін до 31.03.2020 року.

Згідно з матеріалами та актом службового розслідування від 13.04.2020 року, 25.02.2020 року при прийомі посади начальника їдальні групи матеріального забезпечення, виявлено нестачу майна продовольчої служби, яке знаходиться на забезпеченні в їдальні військової частини НОМЕР_2 та видане суб`єкту господарювання Товариству з обмеженою відповідальністю "Військсервіс-волонтер".

З пояснень начальника продовольчої служби військової частини НОМЕР_2 лейтенанта ОСОБА_2 вбачається, що станом на 07.08.2019 року при прийомі посади начальника продовольчої служби, майно продовольчої служби, яке знаходиться на забезпечені їдальні військової частини НОМЕР_2 та видане суб`єкту господарювання Товариству з обмеженою відповідальністю "Військсервіс-волонтер" було в наявності. Станом на 05.03.2020 року під час прийому-передачі посади начальника їдальні групи матеріального забезпечення виявлено відсутність майна продовольчої служби, яке знаходиться на забезпечені їдальні військової частини НОМЕР_2 та видане для користування суб`єкту господарювання Товариству з обмеженою відповідальністю "Військсервіс-волонтер", про що зроблена письмова доповідь командиру військової частини.

Окрім того зазначено, що відсутність договорів позички рухомого та нерухомого майна між Товариством з обмеженою відповідальністю "Військсервіс-волонтер" та військовою частиною обумовлене тим, що договори "Про закупівлю послуги з організації харчування особового складу Збройних Мил України" від 29.12.2019 року № 286/2/18/173, згідно з яким повинен був підписаний договір позички рухомого та нерухомого майна між зазначеним суб`єктом господарювання та військовою частиною НОМЕР_2 був пролонгований додатковою угодою на 2020 рік.

З пояснень начальника продовольчого складу групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_5 слідує, що з 04.04.2017 року остання була неофіційно працевлаштована у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Військсервіс-волонтер" на посаді керуючого їдальнею військової частини НОМЕР_2 . Майно приймала по факту, без оформлення документів. В березні 2018 року при падінні стелі, та восени при падінні стійки для зберігання посуду було розбито велику кількість посуду.

При цьому, даний факт документально не оформлений, а списання майна, яке відслужило термін експлуатації та не може в подальшому використовуватись за прямим призначенням, не проводилось.

За результатами службового розслідування складено акт від 13.04.2020 року за фактом неналежного виконання позивачем службових обов`язків, пов`язаних з оформленням документів, збереження військового майна та відсутності належного контролю за майном. У зв`язку з наведеним, начальником інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_2 капітану ОСОБА_4 , який проводив службове розслідування, запропоновано за неналежне виконання службових обов`язків накласти на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани та не виплачувати премію за квітень 2020 року. Помічнику командира військової частини НОМЕР_2 з фінансово-економічної роботи начальнику фінансово-економічної служби внести до книги нестач військової частини НОМЕР_2 суму у розмірі 36571,09 грн. Начальнику продовольчої служби військової частини НОМЕР_2 занести до книги витрат військове майно, зазначене в акті службового розслідування на суму у розмірі 36571,09. У свою чергу, запропоновано притягнути заступника командира з тилу начальника тилу військової часини НОМЕР_6 старшого лейтенанта ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності, стягнути зазначену суму.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 16.04.2020 року № 482 про результати службового розслідування, за неналежне виконання службових обов`язків, на заступника командира з тилу начальника тилу військової частини НОМЕР_6 старшого лейтенанта ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення "сувора догана" та притягнуто до повної матеріальної відповідальності, стягнуто 36571,09 грн.

Відповідно до пункту 7 даного наказу помічнику командира військової частини з фінансово-економічної роботи начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 наказано не виплачувати позивачу премію за квітень 2020 року.

Не погоджуючись із правомірністю винесення даного наказу та вважаючи, що інформація в акті службового розслідування є недостовірною, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи оцінку доводам позивача в обґрунтування заявленого позову, а також запереченням відповідача щодо позовних вимог, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між Державою в особі компетентних органів (посадових осіб, службових осіб) та громадянами, які складаються з приводу проходження військової служби унормовані, зокрема, приписами Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ, Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України (затверджений Законом України від 24.03.1999 року № 548-XIV, далі за текстом Статут внутрішньої служби), Дисциплінарним статутом Збройних Сил України (затверджений Законом України від 24.03.1999 року № 551-XIV, далі за текстом Дисциплінарний статут), Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019 року № 160-IX, Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" від 21.09.1999 року № 1075-XI та Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року № 608.

Відповідно до статті 9 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Згідно зі статтею 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Отже, обов`язок збереження ввіреного військового майна слідує із прямої норми закону, а відтак, об`єктивно не може бути невідомий військовослужбовцю.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту внутрішньої служби).

Як передбачено статтями 26, 27 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Додатково правила збереження військового майна деталізовані у нормах Положення про військове (корабельне) господарство, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997 року № 300 (далі за текстом Положення № 300), згідно з підпунктом 3.1.7 якого у військових частинах (з`єднаннях), крім посадових осіб, вказаних у статтях 3.1.3 - 3.1.6 цього Положення, військовим господарством відають: заступники командира частини (з`єднання) з тилу, з інженерно-авіаційної служби - начальник технічної частини з питань аеромобільної підготовки та підпорядковані їм посадові особи; начальник служби ракетно-артилерійського озброєння; начальник інженерної служби; начальник служби радіаційного, хімічного та біологічного захисту; начальник зв`язку; начальник бронетанкової служби; начальник автомобільної служби; начальник метрологічної служби; начальник медичної служби; старший ветеринарний лікар (ветеринарний лікар, ветеринарний фельдшер); начальник фізичної підготовки та спорту; начальник фінансової служби; начальник служби (підрозділу) охорони праці; начальник адміністративно-господарчої частини штабу з`єднання; начальник квартирно-експлуатаційної служби; інші посадові особи військової частини (з`єднання) в межах своїх функціональних обов`язків.

Наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 року № 440 затверджена Інструкція з обліку військового майна у Збройних Силах України (далі за текстом Інструкція № 440), яка визначає механізм організації та ведення обліку військового майна, закріпленого в установленому законодавством порядку за військовими частинами, військовими навчальними закладами, військовими навчальними підрозділами вищих навчальних закладів, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), і є підставою для прийняття відповідних рішень посадовими особами Збройних Сил у межах наданих їм повноважень з питань обліку військового майна.

Дія цієї Інструкції поширюється на структурні підрозділи апарату Міністерства оборони України (далі - Міноборони), Генерального штабу Збройних Сил України (далі - Генеральний штаб), інші органи військового управління, а також військові частини, військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів, установи та організації Збройних Сил (далі - військові частини), які ведуть власне військове (корабельне) господарство на правах окремої військової частини та облік закріпленого за ними військового майна.

За визначенням пункту 2 Інструкції № 440 матеріально відповідальна особа це посадова (службова) особа, на яку за характером її посади (роботи) покладено матеріальну відповідальність за збереження військового майна на підставі наказу командира військової частини (договору про матеріальну відповідальність працівника, укладеного відповідно до вимог трудового законодавства) і якій передано під звіт або в інший документально оформлений спосіб на зберігання, у тимчасове користування військове майно.

Згідно зі статтею 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019 року № 160-IX (далі Закон № 160-IX).

Дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань (далі - особи).

Відповідно до пункту 4 статті 1 Закону № 160-ІХ матеріальна відповідальність це вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Прямою дійсною шкодою є збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків (пункт 5 статті 1 Закону № 160-ІХ).

Отже, збитки, завдані військовій частині шляхом створення нестачі військового та іншого майна є прямою дійсною шкодою.

Згідно з матеріалами службового розслідування від 13.04.2020 року, в ході роботи комісії виявлена відсутність матеріальних засобів продовольчої служби на загальну суму 36571,09 грн. У ході службового розслідування, зокрема встановлено, що неправомірні дії позивача полягають у невиконанні належним чином службових обов`язків пов`язаних із оформленням документів, збереженням військового майна та відсутністю належного контролю за майном.

За висновками службового розслідування дані обставини встановлюють причинний зв`язок між протиправною поведінкою військовослужбовця і завданою шкодою.

Частиною першою статті 3 Закону № 160-IX передбачено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Відповідно до частини 2 вказаної статті умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України (частина третя статті 3 Закону № 160-ІХ).

Згідно з частиною 1 статті 6 Закону № 160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:

1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до частини статті 7 Закону № 160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Обчислення розміру шкоди проводиться з урахуванням ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами.

Порядок проведення службового розслідування визначено положеннями статті 8 Закону № 160-ІХ.

Так, посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис.

За приписами частини 5 статті 8 Закону № 160-ІХ порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.

Процедура проведення службового розслідування відносно військовослужбовців передбачена статтями 45, 84-88 Дисциплінарного статуту та деталізована нормами Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 року № 608 (далі за текстом Порядок № 608).

Службове розслідування, за визначенням наведеним у пункті 2 розділу І Порядку № 608, це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 608 службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону № 160-ІХ.

Пунктом першим розділу ІІ Порядку № 608 передбачено, що службове розслідування може призначатися у разі:

невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;

внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією;

скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи;

надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції", а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб. За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Розділом ІІІ Порядку № 608 визначено порядок проведення службового розслідування.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Порядку № 608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІІ Порядку № 608 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

За вимогами пункту 8, 9 розділу ІІІ Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.

Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

У відповідно до пунктів 1, 3 розділу ІV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані:

дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення;

виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника;

розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:

знати підстави проведення службового розслідування;

бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування;

відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом;

давати усні та письмові пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення;

порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації;

висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять;

ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником);

оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Згідно з пунктом 1 розділу VІ Порядку № 608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.

Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом (пункт 2 розділу VІ Порядку № 608).

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що акт та матеріали службового розслідування, а також дії командира, який видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності самі по собі не є юридично значимим для такої особи, оскільки безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи щодо яких їх складено має лише рішення про притягнення такої особи до матеріальної відповідальності, яке приймається виключно у випадку, якщо вину військовослужбовця повністю доведено.

Як уже встановлено судом, 25.02.2020 року при прийомі посади начальника їдальні групи матеріального забезпечення, виявлено нестачу майна продовольчої служби, яке знаходиться на забезпеченні в їдальні військової частини НОМЕР_2 та було видане суб`єкту господарювання Товариству з обмеженою відповідальністю "Військсервіс-волонтер"

За вказаним фактом було призначено службове розслідування з метою встановлення причин і умов, що сприяли виникненню нестачі майна продовольчої служби військової частини, а також встановлення ступеня вини посадових осіб військової частини НОМЕР_2 , чиї дії або бездіяльність стала причиною вчинення правопорушення (наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 14.03.2020 року № 358), зокрема, стосовно ОСОБА_1 .

За результатами проведеного службового розслідування, начальником інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_2 складено відповідний акт від 13.04.2020 року.

З метою встановлення обставин прийому-передачі майна продовольчої служби військової частини, судом досліджено наступні документи.

Наказом начальника Військової академії (по стройовій частині) від 27.02.2016 року № 50 позивача призначено на посаду начальника продовольчої служби тилу військової частини польова пошта НОМЕР_5 (м. Гайсин, Вінницька область) з присвоєнням первинного військового звання "лейтенант" наказом Міністра оборони України від 27.02.2016 року № 181.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 06.08.2019 року № 180 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , який після здачі справ і посади начальника продовольчої служби тилу військової частини НОМЕР_2 , згідно з наказом Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по особовому складу) від 11.07.2018 року № 174 вибув до нового місця служби, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 06.08.2019 року.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_6 (по стройовій частині) від 07.08.2019 року № 161 позивач, призначений наказом Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по особовому складу) від 11.07.2018 року № 174 на посаду заступника командира батальйону з тилу начальника тилу військової частини НОМЕР_6 , вважається таким, що прийняв посаду та приступив до виконання службових обов`язків з 07.08.2019 року.

Рапортом від 07.08.2019 року позивач справи та посаду заступника командира батальйону з тилу начальника тилу військової частини НОМЕР_6 прийняв.

Наведене свідчить, що з 07.08.2019 року позивач перебував у списках особового складу та на всіх видах забезпечення у Військовій частині НОМЕР_6 .

Зміни у службовому стані позивача підтверджуються копією посвідчення офіцера серії НОМЕР_7 від 27.02.2016 року, наявною у матеріалах адміністративної справи.

Разом із тим, відповідно до акту прийому-передачі справ та посади начальника продовольчої служби військової частини НОМЕР_2 , підписаного головою комісії та її членами, а також затвердженого командиром військової частини НОМЕР_2 від 06.08.2019 року, позивач посаду здав, а лейтенант ОСОБА_2 прийняв. У ході прийому-передачі справ та посади, членами комісії з`ясовано, що документи бойової готовності начальника продовольчої служби в наявності, відпрацьовані. Стан військової дисципліни, бойової та мобілізаційної готовності продовольчої служби оцінюється на "задовільно".

Стосовно стану та забезпеченості продовольчої служби комісією зазначено, що столово-кухонним посудом, технічним обладнанням військова частина забезпечена на 95 відсотків. Стаціонарна їдальня та продовольчий склад в пункті постійної дислокації потребуються капітального ремонту. Облік продовольства, технічних засобів та столово-кухонного посуду, як поточного та і тривалого зберігання в основному зведено у відповідності до Інструкції № 440. При цьому, на складах, місцях зберігання техніки та майна продовольчої, місцях зберігання продовольства та сховищах продовольчої служби нестач та надлишків не виявлено.

Вказані обставини також підтверджуються рапортом старшого лейтенанта ОСОБА_1 від 06.08.2019 року про здачу справ та посади, а також рапортом лейтенанта ОСОБА_2 від 06.08.2019 року про прийняття справ та посади начальника продовольчої служби тилу військової частини НОМЕР_2 .

Окрім того, суд звертає увагу на те, що у період з 01.11.2019 року по 25.12.2019 року, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 09.11.2019 року № 1060, проведено інвентаризацію матеріальних засобів продовольчої служби військової частини НОМЕР_2 . В ході інвентаризації встановлено, що облік матеріальних засобів продовольчої служби ведеться. Дані обліку відповідають обліковим даним продовольчої служби військової частини, звірки облікових даних проводяться щомісячно.

Відповідно до пункту 4 акта інвентаризації матеріальних засобів продовольчої служби військової частини НОМЕР_2 , затвердженого командиром військової частини НОМЕР_2 від 24.12.2019 року, матеріальні засоби в підрозділах у наявності, за кількісним та якісним станом відповідають обліковим документами, їх стан задовільний. Зокрема, у стаціонарній їдальні військової частини НОМЕР_2 , виявлено незначну кількість столово-кухонного посуду, яка підлягає списанню.

За висновками та пропозиціями комісії, наведеними у зазначеному акті, стан військового господарства в продовольчій службі військової частини НОМЕР_2 відповідає вимогам керівних документів та оцінюється як задовільний. Виявлений у ході перевірки столово-кухонний посуд, який вислужив термін експлуатації та не може у подальшому використовуватися за прямим призначенням, комісія пропонує провести списання встановленим порядком.

До вказаного акту додано інвентаризаційний опис необоротних активів (основні засоби, нематеріальні активи, інші необоротні активи, капітальні інвестиції) від 02.12.2019 року з найменуванням об`єктів (столово-кухонного посуду), на загальну суму 357453,14 грн., а також зазначено матеріально відповідальну особу ТВО начальника їдальні ОСОБА_3 .

Відповідно до пункту 4 Положення про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.2000 року № 748 (далі за текстом Положення про інвентаризацію), інвентаризація військового майна у військовій частині проводиться як планова, так і позапланова - у разі перевірки результатів господарської діяльності і документальної ревізії та в інших випадках, коли необхідно встановити наявність військового майна.

Інвентаризація проводиться за наказами (розпорядженнями) командира (начальника) військової частини, вище стоячих командирів (начальників), а також за рішенням органу досудового розслідування, прокурора або суду.

Згідно з пунктом 7 вказаного Положення позапланова інвентаризація військового майна проводиться обов`язково у разі: приймання (здачі) посади матеріально відповідальними особами; установлення фактів зловживань службовим становищем, інших службових порушень, крадіжок або зіпсування майна, а також за рішенням органу досудового розслідування, прокурора або суду.

За вимогами пунктів 11, 14 Положення про інвентаризацію до початку інвентаризації військового майна інвентаризаційна комісія зобов`язана: опечатати приміщення та інші місця зберігання військового майна, що мають окремі входи та виходи; перевірити справність усіх ваговимірювальних приладів; одержати останні на момент інвентаризації документи про приймання, видачу (здачу), передачу та списання з обліку військового майна.

Від матеріально відповідальних осіб береться розписка про те, що все військове майно, яке надійшло під їх звітність, оприбутковано (видано, списано) в установленому порядку.

Інвентаризація військового майна проводиться у присутності і за обов`язковою участю матеріально відповідальних осіб. Заборонено проводити інвентаризацію неповним складом комісії та заносити до інвентаризаційного опису дані із слів матеріально відповідальних осіб або за даними облікових документів без перевірки фактичної наявності військового майна.

Таким чином, дослідженні судом документи свідчать, що на момент здачі справи та посади начальника продовольчої служби тилу військової частини (06.08.2019 року) майно продовольчої служби, яке знаходилося на забезпеченні в їдальні військової частини НОМЕР_2 було в наявності.

Викладене жодним чином не спростоване відповідачем.

При цьому, стосовно виявлення факту нестачі військового майна під час службового розслідування, лейтенантом ОСОБА_2 надані пояснення від 17.03.2020 року, згідно з якими останній зазначив, що станом на момент прийняття посади, а саме 07.08.2019 року, все майно було в наявності, про що свідчить вищевказаний акт прийому-передачі посади начальника продовольчої служби.

Однак, у ході службового розслідування відповідачем дані обставини проігноровано та не враховано, про що свідчить зміст розділу 3 "Обставини та факти, що були встановлені під час проведення службового розслідування" акта від 13.04.2020 року

З акта службового розслідування вбачається, що з 25.02.2020 року по 05.03.2020 року під час передачі посади начальника їдальні групи матеріального забезпечення комісійно перераховано майно продовольчої служби, яке знаходиться на забезпечені їдальні військової частини НОМЕР_2 та видане для користування суб`єкту господарювання Товариству з обмеженою відповідальністю "Військсервіс-волонтер". У ході роботи комісія виявила відсутність матеріальних засобів продовольчої служби військової частини у кількості 2167 предметів на загальну вартість 36571,09 грн.

У той же час, суд враховує, що нестачу у кількості 2167 предметів на загальну суму 36571,09 грн. комісією, станом на 24.12.2019 року, не виявлено, що також підтверджується актом інвентаризації матеріальних засобів продовольчої служби військової частини НОМЕР_2 від 24.12.2019 року.

Отже, виходячи з фактичних обставин справи, суд вважає, що на позивача не може бути покладений обов`язок відшкодування вартості військового майна, зазначеного в акті службового розслідування, оскільки матеріальні засоби, які виявлені як нестача, під час прийому-передачі посади начальника їдальні групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 , були в наявності.

У свою чергу, відповідачем не доведено належними доказами, що позивач своїми діями чи бездіяльністю порушував установлений порядок обліку, зберігання, використання військового майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового майна.

Відповідно до положень статей 73, 75 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України) належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що зі змісту частини 3 статті 3 Закону № 160-ІХ, яким регулюються спірні правовідносини, слідує що притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності є можливим лише за одночасного дотримання чотирьох умов, а саме: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

За таких обставин, суд доходить висновку, що вина позивача в завданні шкоди та причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою, є також недоведеними, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами.

На переконання суду, накладення дисциплінарного стягнення на позивача та притягнення останнього до матеріальної відповідальності, вина якого не доведена належними та допустимими доказами не може вважатись результатом ефективного службового розслідування.

Частиною першою, другою статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У розумінні Європейського суду з прав людини, викладеного у рішенні Суду від 06.12.1988 року у справі "Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії", принцип презумпції невинуватості полягає в тому, що тягар доведення вини обвинуваченого покладається виключно на обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на його користь. При цьому, принцип презумпції невинуватості є обов`язковим не лише для органів досудового розслідування чи судів, а й для будь-яких інших суб`єктів владних повноважень. Поширюється він не лише на прийняття такими суб`єктами певних рішень, а й на публічні висловлювання певних посадових осіб. Зокрема, у рішенні від 10.02.1995 року у справі "Аллене де Рібемон проти Франції", де заявник скаржився на порушення презумпції невинуватості міністром внутрішніх справ, який зробив публічну заяву з твердженням про винуватість заявника. У даному рішенні, Суд вказує на те, що заява про винуватість, з однієї сторони, спонукала громадськість повірити в неї, а з іншої випереджало оцінку фактів справи компетентними суддями. Отже, порушення статті 6 пункту 2 мало місце. Таким чином, сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою. Він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави, відтак жодна посадова особа не може навіть називати людину винуватою, підміняючи таким чином "доведення вини відповідно до закону", та перебираючи на себе функцію суду.

Викладене свідчить про відсутність підстав для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани, притягнення останнього до матеріальної відповідальності та невиплати премії за квітень 2020 року, оскільки такі застосовано за відсутності належних та достовірних доказів, а тому, суд дійшов висновку про протиправність наказу командира військової частини НОМЕР_2 про результати службового розслідування від 16.04.2020 року № 482.

Стосовно позовних вимог в частині визнання дій командира військової частини НОМЕР_2 протиправними, суд зазначає, що юридично-значимим у межах спірних правовідносин є наказ, як такий що породжує правові наслідки, має безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки позивача. Самі по собі дії суб`єкта владних повноважень, у даному випадку, не створюють таких наслідків, а тому обраний позивачем спосіб судового захисту у цій частині позовних вимог не відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах не є необхідним.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою, другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Однак, відповідач як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів на підтвердження правомірності наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 16.04.2020 року № 482.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Враховуючи відсутність судових витрат у даній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 про результати службового розслідування від 16.04.2020 року № 482.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );
Відповідач: Військова частина НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Рішення у повному обсязі складено: 21.08.2020 року

Суддя Чернюк Алла Юріївна