Справа № 420/86/17
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2020-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 420/86/17

адміністративне провадження № К/9901/18058/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Желєзного І.В., судді Чиркіна С.М., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області

про зобов`язання вчинити певні дії

за касаційною скаргою Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області

на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 4 жовтня 2017 року (прийняту у складі колегії: головуючого судді Геращенка І.В., суддів Арабей Т.Г., Міронової Г.М.),

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

24 січня 2017 року ОСОБА_1 , від імені якої діє Компанієць Вячеслав Валерійович (далі - позивач, заявник) звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з адміністративним позовом до Марківського управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - відповідач, Управління) про зобов`язання здійснити перерахунок пенсії, починаючи з 11 вересня 2011 року, із застосуванням положень статей 26, 28 України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), в редакції від 7 серпня 2011 року, встановлення розміру пенсії на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Постановою Новопсковського районного суду Луганської області від 16 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що на час звернення позивача з заявою про перерахунок пенсії положення статті 28 Закону №1058-IV в редакції від 7 серпня 2011 вже втратили чинність, тому у відповідача відсутні підстави для їх застосування.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 4 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Новопсковського районного суду Луганської області від 16 травня 2017 року скасовано. Позов задоволено частково, а саме: зобов`язане Марківське управління Пенсійного фонду України Луганської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 18 жовтня 2016 року, із застосуванням положень статей 26, 28 Закону №1058-IV, в редакції від 7 серпня 2011 року, встановивши розмір пенсії на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановляючи зазначене рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до частини другої статті 27 Закону №1058-IV за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону. Тому, оскільки позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV (в редакції від 7 серпня 2011 року), її перерахунок може провадитися за правилами цього Закону, а положення Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI від 8 липня 2011 року (далі - Закон №3668-VI) в цьому випадку застосуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідач відмовив у перерахунку пенсії позивачу зі збільшенням страхового стажу, то це призвело до зменшення розміру отримуваної пенсії, є звуженням обсягу вже набутих нею прав та позбавляє її права на соціальний захист.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, відповідач звернувся з касаційною скаргою до суду касаційної інстанції, в якій просить скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що Законом №3668-VI, який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, внесено зміни до статті 28 Закону №1058-IV і її викладено в такій редакції: «Мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у жінок 30 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

На час звернення позивача до відповідача 18 жовтня 2016 року за перерахунком пенсії зі збільшенням страхового стажу, положення статті 28 Закону №1058-IV в редакції від 7 серпня 2011 року втратили чинність.

Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував, що діюче законодавство України не містить положень, які б дозволяли застосовувати нормативно-правові акти, які втратили чинність.

Скаржник наполягає на тому, що право на перерахунок пенсії виникає, за загальним правилом, зокрема зі збільшенням стажу та може бути реалізовано на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку з урахуванням часу звернення до відповідного органу.

Позиція інших учасників справи

Від позивача відзиву або заперечень на касаційну скаргу відповідача не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду судових рішень судів попередніх інстанцій.

Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі №420/86/17, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.

У зв`язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпункту 4 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, далі - КАС України) матеріали цієї справи передано до Верховного Суду.

Суддя-доповідач ухвалою від 18 серпня 2020 року прийняв до провадження адміністративну справу №420/86/17 та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 19 серпня 2020 року.

При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.

Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи

Судами попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Марківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області, яке є правонаступником Управління Пенсійного фонду України в Новопсковському районі Луганської області.

З 11 вересня 2011 року позивачу призначено пенсію за віком пропорційно набутому страховому стажу - 17 років 4 місяці 10 днів (особовий рахунок НОМЕР_1 ).

Позивач 18 жовтня 2016 року звернулася до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії з добавкою стажу, з наданням архівних довідок Новопсковської районної комунальної установи «Об`єднаний трудовий архів Новопсковського району» від 27 вересня 2016 року №01-42/895 та від 4 жовтня 2016 року №01-42/909.

Проте, Управління повідомило позивача, що згідно із її заявою від 18 жовтня 2016 року, з 1 листопада 2016 року їй перераховано пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, постанов Кабінету Міністрів України №262 від 26 березня 2008 року та №327 від 23 квітня 2012 року, з врахуванням страхового стажу - 20 років 2 місяці 23 дні, пенсію обчислено із заробітної плати, визначеної за 60 календарних місяців роботи за період з 1 квітня 1986 року по 31 березня 1991 року та за періоди роботи після 1 липня 2000 року по 15 липня 2003 року, розмір якої становить - 999,00 грн.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернулася до суду з позовом.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка висновків судів попередніх інстанцій і доводів учасників справи

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Донецького апеляційного адміністративного суду від 4 жовтня 2017 року не відповідає, а викладені у касаційній скарзі доводи скаржника є прийнятні з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 26 Закону №1058-IV у редакції від 7 серпня 2011 року, яка була чинною на момент призначення пенсії позивачу, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення жінками 55 років та наявності страхового стажу не менше п`яти років.

Статтею 28 Закону №1058-IV у редакції від 7 серпня 2011 року, чинній на момент призначення пенсії позивачу, передбачалось, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у жінок 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Однак, в наступному законодавство, яке регулює зазначені правовідносини, змінилось.

Так, Законом №3668-VI, який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, внесено зміни до статті 28 Закону №1058-IV, виклавши її в такій редакції: «Мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом».

Тобто, на час звернення позивача до пенсійного фонду 18 жовтня 2016 року за перерахунком пенсії зі збільшенням страхового стажу, положення статті 28 Закону №1058-IV в редакції від 7 серпня 2011 року втратили чинність.

Діюче законодавство України не містить положень, які б дозволяли застосовувати нормативно-правові акти, які втратили чинність.

Навпаки, в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 чітко визначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Право на пенсію за віком позивач реалізувала та нарахування її пенсії здійснюється у розмірах, встановлених статтею 28 Закону №1058-IV, в редакції чинній на час її призначення. Проте, право на перерахунок пенсії виникає, за загальним правилом, зокрема зі збільшенням стажу (що має місце в межах спірних правовідносин) та може бути реалізовано на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку з урахуванням часу звернення до відповідного органу.

Право на призначення позивачу пенсії за віком виникло з 11 вересня 2011 року, і їй було призначено пенсію згідно діючого на той час законодавства, без порушень і звуження права на пенсійне забезпечення. При цьому, слід зазначити, що позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії 18 жовтня 2016 року, тобто на той момент, коли норми раніше діючого законодавства, зокрема, статті 28 Закону №1058-IV в редакції від 7 серпня 2011 року, якою передбачалось встановлення мінімальної пенсії за віком у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, за наявності у жінок 20 років страхового стажу, вже втратили чинність.

З приводу непроведення відповідачем перерахунку пенсії позивачу на підставі норми закону, яка втратила чинність, суд зазначає, що у мотивувальній частині Рішення від 3 жовтня 1997 року №4-зп Конституційний Суд України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний в часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Крім того, у справі №711/6019/16-а за результатом перегляду постанови Вищого адміністративного суду України від 18 вересня 2017 року на предмет неоднакового застосування норм матеріального права в аналогічних правовідносинах, Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2018 року зробив висновок, що право на перерахунок пенсії може бути реалізовано позивачем на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку з урахуванням часу звернення до відповідного органу.

Враховуючи викладене вище, суд зазначає, що, оскільки на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії положення статті 28 Закону №1058-IV в редакції від 7 серпня 2011 року вже втратили чинність, то у відповідача відсутні підстави для їх застосування.

Діюча норма статті 28 Закону №1058-IV передбачає встановлення мінімального розміру пенсії за віком у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, за наявності у жінок 30 років страхового стражу. За наявності страхового стажу меншої тривалості пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком.

Як встановлено судом першої інстанції згідно пенсійної справи №125423, страховий стаж позивача після перерахунку пенсії становить 20 років 2 місяці 23 дні, у зв`язку з чим розмір її пенсії визначено відповідачем пропорційно наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, та з урахуванням доплат відповідно до постанов Кабінету міністрів України №262 від 26 березня 2008 року та №327 від 23 квітня 2012 року.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що відмова в перерахунку пенсії позивачу зі збільшенням страхового стажу відповідно до законодавства, яке було чинним до 1 жовтня 2011 року, не призвела до зменшення розміру отримуваної пенсії, і не є звуженням обсягу вже набутих нею прав та ніяким чином не позбавляє її права на соціальний захист.

Таким чином, суд першої інстанції прийняв судове рішення з правильним застосуванням норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, тоді як судом апеляційної інстанції невірно застосовано норми матеріального права, зокрема, статті 28 Закону №1058-IV, в редакції, яка втратила чинність на момент звернення позивача із заявою до відповідача про перерахунок пенсії, та скасовано судове рішення суду першої інстанції, яке відповідало закону.

При цьому, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що згідно пункту 1 частини першої статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц зазначила, що у статті 1215 Цивільного кодексу України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Розглядаючи цю справу в касаційному порядку, суд також враховує, що згідно з імперативними вимогами статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що висновки суду апеляційної інстанції є помилковими, тоді як висновки суду першої інстанції є законними та обґрунтованими.

У зв`язку із цим суд приходить до висновку, що рішенням суду апеляційної інстанції скасоване рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону, тому постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 4 жовтня 2017 року необхідно скасувати, а постанову Новопсковського районного суду Луганської області від 16 травня 2017 року - залишити в силі.

Висновки щодо розподілу судових витрат

Враховуючи, що рішення суду приймається на користь суб`єкта владних повноважень, підстави для розподілу судових витрат, відповідно до статті 139 КАС України, відсутні.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 4 жовтня 2017 року скасувати.

Постанову Новопсковського районного суду Луганської області від 16 травня 2017 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді: І.В. Желєзний

С.М. Чиркін