Справа № 520/9395/2020
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2020-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
місто Харків
21.08.2020 р. справа №520/9395/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку ст.263 КАС України справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
встановив:

Матеріали позову одержані судом 20.07.2020 р. Рішення про прийняття справи до розгляду було прийнято 21.07.2020 р. Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті може бути розпочатий з 06.08.2020 р.
Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, пенсіонер) у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про 1) визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонд) України в Харківській області щодо відмови у проведенні перерахунку призначеної ОСОБА_1 пенсії з 9 11.2016 року згідно додатково наданих оригіналів документів для перерахунку пенсії; 2) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 призначеної пенсії за заявою від 9.11.2016 з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення, надбавок та премій, зазначених у довідці в/ч 1467 від 26 лютого 2020 рок) №27, направленої до ГУПФУ у Харківській області Адміністрацією Державної прикордонної служби України для перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 9.11.2016 року; 3) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 різницю з урахуванням сплачених сум пенсії
Аргументуючи ці вимоги, зазначив, що штучно створені владним суб`єктом перешкоди призвели до отримання пенсії у неповному обсязі.
Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом владний суб`єкт, адміністративний орган, пенсійний орган, ГУ, Управління), з поданим позовом не погодився, аргументуючи незгоду тим, що пенсія виплачується відповідно до вимог діючого законодавства.
Суд, вивчивши доводи позову і відзиву на позов, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
Установлені судом обставини спору полягають у наступному.
Заявник є військовослужбовцем у відставці, отримує пенсію у порядку Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", яку виплачує ГУ ПФУ в Харківській області, розмір первісно призначеної з 07.10.2016р. пенсії складав 57% грошового забезпечення.
До грошового забезпечення при призначенні пенсії вперше були включені такі складові як: 1) оклад за посадою, 2) оклад за званням, 3) надбавка за вислугу років, 4) надбавка за особливі умови служби, 5) надбавка за виконання особливо важливих завдань, 6) премія.
Під час оформлення документів для призначення заявнику пенсії Військовою частиною НОМЕР_1 до документів про грошове забезпечення не були включені: щомісячна додаткова грошова винагорода, грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2020р. у справі №520/36/20 було зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 скласти нову довідку про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії, які ОСОБА_1 отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби, до якої включити щомісячну додаткову грошову винагороду з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
У межах даної справи судом були установлені ті обставини, що грошова допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально - побутових питань не включаються до розрахункової бази у цілях визначення грошового забезпечення з метою подальшого обчислення розміру пенсії.
При цьому, окружний адміністративний суд послався на низку рішень Верховного Суду, де міститься аналогічний правовий висновок, а саме: постанову Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019р. у справі №522/2738/17, у постанови Верховного Суду від 06.03.2019р. у справі №522/11262/16-а, від 13.03.2019р. у справі № 758/12628/16-а, від 19.03.2019р. у справі № 727/5754/16-а, від 19.03.2019р. у справі № 727/5754/16-а, від 31.07.2019р. по справі № 686/24684/17, від 21.08.2019р. по справі №569/19058/17.
Зверненням довільної форми від 09.04.2020р. заявник порушив перед Управлінням питання перерахунку розміру вперше призначеної пенсії на підставі довідки Військової частини НОМЕР_2 від 26.02.2020р. №27, де відображені платежі із щомісячної додаткової грошової винагороди, премій, надбавки за особливі умови служби, надбавки за класну кваліфікацію, надбавки за виконання особливо важливих завдань.
Листом від 27.04.2020р. Управління сповістило заявника про відсутність підстав для перерахунку пенсії у порядку ст.63 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Не погодившись із відповідністю закону владного управлінського волевиявлення пенсійного органу з приводу перерахунку розміру вперше призначеної пенсії, заявник ініціював даний спір.
Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.
Право громадян на соціальний захист проголошено ст.46 Конституції України, а п.6 ч.1 ст.92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України і з 01.01.2004р. таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення".
У силу дії бланкетної норми ст. 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" умови, норми та порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських та членів їхніх сімей встановлюються Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Отже, порядок соціального захисту у формі пенсійного забезпечення військовослужбовців, звільнених зі служби у відставку, унормовано, насамперед, приписами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі за текстом - Закон № 2262-XII).
Так, положення названого закону запроваджують дві окремі, самостійні і незалежні одна від одної процедури, за якими відбувається обчислення розміру пенсії особи, а саме: 1) за ст.43 згаданого закону у випадку призначення пенсії вперше та 2) за ст.63 згаданого закону у випадку збільшення розміру вже призначеної пенсії за подією збільшення розміру оплати праці працівника на аналогічній (прирівняній) посаді.
При цьому, ст.43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено порядок обчислення розміру пенсії у разі її призначення вперше і саме у цій процедурі базовою розрахунковою величиною є виплати (як винагорода за працю), одержані особою-пенсіонером під час проходження служби (тобто юридичне значення у даному випадку мають складові елементи грошового забезпечення самого працівника (службовця) - власна винагорода особи за працю).
Натомість, ст.63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено порядок обчислення розміру вже призначеної пенсії шляхом її перерахунку у залежності від тих виплат (як винагорода за працю), котрі одержані третьою сторонньою особою - іншим працівником, який обіймає цю ж саму чи прирівняну посаду (тобто юридичне значення у даному випадку мають складові елементи грошового забезпечення іншого працівника - діючого службовця за аналогічною (прирівняною) посадою - винагорода третьої сторонньої особи за працю).
У силу правового висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019р. по зразковій справі №240/5401/18 процедури призначення пенсії (ст.43 Закону №2262-XII) та перерахунку пенсії (ст.63 Закону №2262-XII) є різними як за змістом, так і за механізмом проведення.
Відтак, суд не знаходить підстав для поєднання цих процедур за будь-якими компонентами.
Суд відзначає, що заявник порушив питання про усунення недоліку в обчисленні розміру вперше призначеної пенсії, тобто ініціював процедуру перегляду пенсії за ст.43 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Але пенсійний орган, ретельно розглянувши матеріали звернення заявника, вчинив відмову у перерахунку пенсії за ст.63 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", зазначивши, що заявникові пенсія перерахована з 01.01.2016р. у порядку постанови КМУ від 21.02.2018р. №103, хоча заявник є військовослужбовцем у відставці і тому не має права на перерахунок пенсії з 01.01.2016р., не просив про це і не міг просити про це, адже пенсія заявнику призначена вперше пізніше від указаної дати, а саме: з 07.10.2016р.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України предметом судової перевірки у порядку адміністративного судочинства є рішення та діяння (дія чи бездіяльність) владних суб`єктів.
Зміст рішення владного суб`єкта розтлумачено законодавцем у положеннях п.п. 18 і 19 ч.1 ст.4 КАС України.
Визначення ж змісту діяння (дії чи бездіяльності) владного суб`єкта норми КАС України не містять.
Разом із тим, у силу ч.6 ст.7 КАС України суд вважає за можливе застосувати загальні визначення рішення, дії, бездіяльності, наведені у п.п.1, 2 і 3 ч.2 ст.24 Митного кодексу України, згідно з якими рішення владного суб`єкта - це письмовий акт, дія владного суб`єкта - це вчинок компетентного працівника владного суб`єкта, бездіяльність владного суб`єкта - це невиконання обов`язку.
При цьому, суд зважає, що відмова владного суб`єкта як різновид форми реалізації адміністративного волевиявлення (управлінської функції) може бути втілена як у рішенні владного суб`єкта, так і в дії владного суб`єкта, котра має певну документальну фіксацію.
Тому, належним і ефективним способом захисту є як вимога про визнання неправомірної дії владного суб`єкта з приводу відмови, так і вимога про визнання протиправною відмови, оформленої відповідним письмовим документом, зокрема, і листом.
Оскільки порушене заявником питання залишилось невирішеним, то слід дійти висновку про те, що пенсійним органом вчинено бездіяльність, котра за усіма ознаками підпадає під критерій протиправної.
Продовжуючи вирішення спору, суд зважає на те, що відповідно до ч.3 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у кореспонденції з приписами ч.ч.2 і 3 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» складовими елементами структури грошового забезпечення військовослужбовця є: 1) оклад за штатною посадою; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення (при цьому, остання з перелічених категорій виплат не використовується у процедурі обрахунку суми пенсії).
Аналогічне правило міститься і у п.7 постанови КМУ від 17.07.1992р. №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей».
При цьому, керуючись ч.5 ст.242 КАС України, окружний адміністративний суд при розгляді справи зважає на правовий висновок постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019р. у справі № 522/2738/17, у силу якого: 1) при обчисленні пенсії не враховується такий складовий елемент грошового забезпечення як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць; а 2) факт сплати єдиного внеску не є безумовною підставою для включення виплати, з якої цей внесок утримано, до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія.
Цей же судовий акт Верховного Суду містить правовий висновок, згідно з яким щомісячна додаткова грошова винагорода є регулярним платежем і тому підлягає включенню до грошового забезпечення військовослужбовця як розрахункової бази для обчислення пенсії вперше.
Критерії законності рішення (діяння, тобто управлінського волевиявлення як такого) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України.
Між тим, у ході розгляду справи відповідач як владний субєкт не подав до суду доказів відповідності закону оскарженого волевиявлення, а обсяг використаних доказів та обрані мотиви не дозволяють визнати юридично правильними та фактично обґрунтованими ті підстави, які покладені адміністративним органом в основу оскарженого волевиявлення.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що у спірних правовідносинах не забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України.
Однак, оскільки пенсійним органом у дійсності була вчинена не відмова, а бездіяльність, то суду належить застосувати інститут виходу поза межі позову і визнати протиправним реально вчинене Управлінням діяння.
При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.
Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".
Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 72-77, 211, 241-243, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
вирішив:
Позов задовольнити частково.
Вийти за межі позову.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з приводу невирішення у порядку статті 43 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" звернення ОСОБА_1 від 09.04.2020р.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати з 07.10.2016р. розмір вперше призначеної пенсії ОСОБА_1 у порядку статті 43 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" на підставі звернення ОСОБА_1 від 09.04.2020р. та довідки Військової частини НОМЕР_2 від 26.02.2020р. №27, взявши до обрахунку виплати з щомісячної додаткової грошової винагороди.
Позов у решті вимог залишити без задоволення.
Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати виготовлення повного судового рішення).

Суддя А.В. Сліденко