Справа № 280/3606/20
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2020-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

17 серпня 2020 року Справа № 280/3606/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до - Старшого інспектору Запорізького РВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, капітану поліції Дєрябіну Станіславу Володимировичу

про визнання протиправним та скасування термінового заборонного припису,-

ВСТАНОВИВ:

29 травня 2020 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до Старшого інспектору Запорізького РВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, капітану поліції Дєрябіну Станіславу Володимировичу (далі по тексту - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати терміновий заборонний припис серії АА №155486 від 15.04.2020, винесений старшим інспектором СП Запорізького РВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, капітаном поліції Дєрябіним С.В.

Також, до позовної заяви позивачем подана заява щодо звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою суду від 03.06.2020 позивача звільнено від сплати судового збору по справі №280/3606/20.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з ОСОБА_2 знаходиться в зареєстрованому шлюбі. На теперішній час позивачем подано до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 . Шлюбні відносини фактично припинились з січня 2020 року. 18.03.2020 та 15.04.2020, інспектором Запорізького РВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області був винесений терміновий заборонний припис щодо ОСОБА_2 , яким передбачено залишити місце проживання позивачки (постраждалої особи), заборонено входити та перебувати в місці позивачки (постраждалої особи). Однак, відповідачем був складений оскаржуваний заборонний припис на позивачку, яка є постраждалою особою. Підставою для складання термінового заборонного припису, було нібито скоєне позивачем домашнє насилля економічного характеру відносно ОСОБА_2 , яке полягало у не віддаванні речей ОСОБА_2 . Припис був складений виклюно зі слів ОСОБА_2 . Про які саме речі мова, Відповідач, ст. інспектор Дєрябіни С.В не з`ясовував , на заперечення позивача, що ОСОБА_2 не проживає за адресою позивача кілька місяців, свої речі він давно забрав, відповідач до уваги не взяв, тим самим порушив вимоги ч.6 п.10 глави 2 Порядку винесення уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України термінового заборонного припису стосовно кривдника, а саме: під час винесення припису в ньому зазначаються у рядку «у зв`язку із скоєнням ним (нею) домашнього насильства» - форма(и) домашнього насильства та стислий зміст правопорушення. З наведених підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 03.06.2020 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

У термін, встановлений ухвалою суду від 03.06.2020 позивачем недоліки усунуті.

Ухвалою суду від 16.06.2020 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідача 15-ти денний строк для надання відзиву на позов.

Відповідач станом на 14.08.2020 відзив до суду не надав.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки відповідач відзив на позовну заяву не надав, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження, фіксація судового засідання за допомогою технічного засобу, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України не здійснювалось.

Суд, оцінивши обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступне.

Відносно ОСОБА_2 двічі - 28.03.2020 та 15.04.2020 старшим інспектором Запорізького РВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області виносились тимчасові заборонні приписи, якими ОСОБА_2 було заборонено в будь-який спосіб контактувати з ОСОБА_1 (позивачкою, постраждалою особою), зобов`язано залишити місце проживання постраждалої особи, заборонено входити та перебувати в місці проживання пос траждалої особи.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.05.2020, заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - задоволено. Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 . Встановлено наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та:

- заборонено перебувати в місці проживання (перебування) з ОСОБА_1 , яка проживає в квартирі АДРЕСА_2 ;

- заборонено наближатися на відстань ближче 100 (ста) метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 , інших місць відвідування ОСОБА_1 :

- заборонено ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_1 .

Встановлено строк дії обмежувального припису - 6 (шість) місяців, який рахується з дня ухвалення рішення суду.Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню.

15.04.2020 відповідачем на і`мя позивача складений терміновий заборонний припис серії АА №155486 від 15.04.2020, яким заборонено позивачці в будь - який спосіб контактувати з постраждалою особою. У приписі зазначено, що 16.04.2020 о 15 год. 00 хв., ОСОБА_1 знаходячись за адресою АДРЕСА_3 вчиняла домашне насильство економічного характеру зі слів заявника, а саме, не віддавала речі ОСОБА_2 1978 року народження. Строк термінового заборонного припису встановлено на 10 днів з 18 год. 40 хв 15.04.2020 до 18 год. 40 хв. 25.04.2020.

Позивач вважає, що рішення відповідача прийняте стосовно нього з порушенням законодавства України, тому звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду із позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд дослідивши матеріали справи, оцінивши пояснення, надані учасниками справи, а також докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За умовами ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до пункту 11.3 частини 1 статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" №2229 від 07.12.2017 (далі - Закон №2229) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 частини 1 статті 1 Закону №2229 встановлено, що психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Стаття 10 Закону №2229 відносить до повноважень уповноважених підрозділів органів Національної поліції України у сфері запобігання та протидії домашньому насильству зокрема 1) виявлення фактів домашнього насильства та своєчасне реагування на них; 2) прийом і розгляд заяв та повідомлень про вчинення домашнього насильства, у тому числі розгляд повідомлень, що надійшли до кол-центру з питань запобігання та протидії домашньому насильству, вжиття заходів для його припинення та надання допомоги постраждалим особам з урахуванням результатів оцінки ризиків у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спільно з Національною поліцією України; 3) інформування постраждалих осіб про їхні права, заходи і соціальні послуги, якими вони можуть скористатися; 4) винесення термінових заборонних приписів стосовно кривдників; 6) здійснення контролю за виконанням кривдниками спеціальних заходів протидії домашньому насильству протягом строку їх дії. Уповноважені підрозділи органів Національної поліції України здійснюють повноваження у сфері запобігання та протидії домашньому насильству з урахуванням міжнародних стандартів реагування правоохоронних органів на випадки домашнього насильства та оцінки ризиків.

В даному випадку, відповідач наділений владними управлінськими функціями щодо розгляду поданих згідно з Законом №2229 заяв, та вжиття, за наслідком їх розгляду, відповідних заходів, а тому даний спір носить публічно-правових характер та має розглядатись адміністративним судом в порядку, визначеному КАС України.

Відповідно до статті 1 Закону № 2229 терміновий заборонний припис стосовно кривдника - спеціальний, захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення, домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства.

Відповідно до п.1 наказу Міністерства внутрішніх справ України "Про затвердження Порядку винесення уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України термінового заборонного припису стосовно кривдника" від 01.08.2018 №654 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.08.2018 за № 965/32417 (далі - Порядок № 654) терміновий заборонний припис стосовно кривдника (далі - припис) виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України (далі - уповноважений підрозділ поліції) у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення.

Відповідно до розділу II Порядку №654 терміновий заборонний припис виноситься за заявою постраждалої особи, а також за власною ініціативою працівника уповноваженого підрозділу поліції за результатами оцінки ризиків.

Відповідно до статті 25 Закону № 2229 та п. 4 розділу II Порядку № 654 припис може містити такі заходи: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Оцінка ризиків проводиться шляхом спілкування/бесіди з постраждалою від такого насильства особою або її представником, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. За результатами заповнення форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства поліцейський уповноваженого підрозділу поліції визначає рівень небезпеки, який враховується під час винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника, вжиття інших заходів для припинення такого насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення, надання допомоги постраждалим особам.

Форма оцінки вчинення домашнього насильства складається із 27 питань, на які поліцейський має відповісти "так", "ні", "без відповіді" / "невідомо". Питання стосуються безпосередньо безпеки постраждалої особи: чи кривдник погрожував її вбити, чи застосовував фізичне насильство, чи перебував кривдник у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння (має алкогольну чи наркотичну залежність) та ін.

Відбираючи від постраждалої особи відповіді на такі запитання, поліцейський визначає таким чином рівень небезпеки: високий, середній або низький. І, що важливо, відмова або небажання постраждалої особи спілкуватися із правоохоронними органами може розцінюватися представниками поліції як високий рівень небезпеки. Тобто, якщо на всі запитання отримано відповіді "Без відповіді/Невідомо", поліцейський уповноваженого підрозділу поліції на свій розсуд може оцінити ситуацію як таку, що має високий рівень небезпеки.

Якщо рівень небезпеки оцінюється як низький або середній, а інші чинники/обставини, що можуть вплинути на рівень небезпеки, відсутні - терміновий заборонний припис стосовно кривдника виноситься на розсуд поліцейського уповноваженого підрозділу поліції. У разі високого рівня небезпеки поліцейський уповноваженого підрозділу поліції обов`язково виносить терміновий заборонний припис стосовно кривдника.

Під час вирішення питання про винесення припису пріоритет надається безпеці постраждалої особи. Зазначена вимога поширюється також на місце спільного проживання (перебування) постраждалої особи та кривдника незалежно від їхніх майнових прав на відповідне житлові приміщення. При винесенні припису працівник уповноваженого підрозділу поліції отримує пояснення від кривдника, постраждалої особи (її представника), свідка(ів) (у разі наявності).

Проте, вищенаведені положення Закону України "Про запобігання та протидії домашньому насильству" у випадках звернення до органів поліції із заявами щодо домашнього насильства зобов`язують відповідні органи для підтвердження факту домашнього насильства чи його спростування щонайменше здійснити перевірку відповідної інформації.

Водночас, матеріали справи не містять жодного доказу в підтвердження вжиття заходів з боку уповноважених органів Національної поліції України щодо здійснення перевірки інформації щодо наявності підстав для винесення заборонного припису.

При цьому, відповідачем при винесені оскаржуваного припису, невірно встановлені фактичні обставини справи, а саме, сам припис був прийнятий відповідачем 15.04.2020, а опис подій відображається на 16.04.2020, тобто на іншу дату, яка ще не настала, окрім того, не надано до суду як доказів на підтвердження вжиття заходів щодо перевірки обставин допущення позивачем ОСОБА_1 щодо ОСОБА_2 домашнього насильства шляхом невіддівання речей ОСОБА_2 , не зазначено в якому вигляді таке відбулося.

Матеріали справи не містять доказів / інформації стосовно того, хто є ініціатором конфлікту, яким чином та ким було повідомлено в органи Національної поліції України щодо наявності конфлікту між подружжям, а тому неможливо достеменно стверджувати, що конфлікт вчинено саме з ініціативи ОСОБА_2 .

Окрім того, відповідачем не взято до уваги Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.05.2020, яким видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 .

Встановлено наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та:

- заборонено перебувати в місці проживання (перебування) з ОСОБА_1 , яка проживає в квартирі АДРЕСА_2 ;

- заборонено наближатися на відстань ближче 100 (ста) метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 , інших місць відвідування ОСОБА_1 :

- заборонено ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_1 .

Встановлено строк дії обмежувального припису - 6 (шість) місяців, який рахується з дня ухвалення рішення суду.Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню.

З наведених підстав вбачається, що ОСОБА_2 заборонено судом перебувати в місці проживання (перебування) з ОСОБА_1 , яка проживає в квартирі АДРЕСА_2 ; заборонено наближатися на відстань ближче 100 (ста) метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 , інших місць відвідування ОСОБА_1 .

Як вказано рішенні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити Шевченківське ВП Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій обійсті для взяття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_4 , на профілактичний облік, а також відповідні органи виконавчої влади за місцем проживання заявника.

Тобто, про існування рішення суду від 07.05.2020, відповідачу було достеменно відомо.

Однак, відповідачем при складанні оскаржуваного термінового заборонного припису, взагалі не було з`ясовано з яких підстав ОСОБА_2 знаходиться в квартирі позивачки.

При цьому суд зазначає, що терміновий заборонний припис виноситься органами поліції стосовно кривдника, тобто його особу має бути встановлено в ході відповідної перевірки.

Також слід зазначити, що наявність постійних конфліктних ситуацій між подружжям, не є беззаперечним доказом, що кривдником у цих відносинах виступає жінка. Дані обставини мають бути встановлені органами поліції з урахуванням отриманих пояснень від обох сторін конфлікту та підтверджуватись відповідними доказами.

Оскільки у даній справі оспорюється рішення прийняте відповідачем, суб`єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України, перевіряє чи прийняте (вчинене) воно: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 25 Закону № 2229 та п. 4 розділу II Порядку № 654 припис може містити такі заходи: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Суд звертає увагу на необхідність забезпечення обґрунтованого, належного співвідношення між цілями і засобами правового впливу. Саме у наявності розумного співвідношення між метою та засобами її досягнення є суть принципу пропорційності. Вибрані засоби, що повинні забезпечувати досягнення мети, і шкода для тих, чиї інтереси порушуються, повинні бути пропорційними отриманому в публічних інтересах позитивному результату.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що цей принцип пов`язаний насамперед із проблемою правомірностей обмежень прав людини. Завдяки діяльності суду в праві Конвенції щодо кожного з прав людини склалися критеріх припустимого втручання держави, засновані на принципі пропорційності, унаслідок чого він набуває універсального значення. При цьому такі критерії стосуються як нормативно-правових, так і індивідуально-правових заходів. Так, незалежно від конкретних формулювань обмежень прав людини, при оцінці їхної правомірності та виправданості Суд послідовно вирішує чотири групи питань:

Чи було передбачене законом те обмежання (втручання), що заперечується; чи переслідувало воно одну з легітимних цілей, зазначених у конвенції; чи було воно необхідним у демократичному суспільстві; чи було воно розмірним до тієї правової мети, яка досяглась.

При встановлені обмежень має зберігатися сутність суб`єктивного громадянського права, що здійснюється на розсуд особи, якщо це не йде у розріз з важливими суспільними інтересами та правами інших уповноважених осіб.

Вимога мінімальності державно-правового впливу на суспільні відносини означає, що засоби повинні бути якнайменш обтяжливими для суб`єктів права. В умовах правової держави заборона надмірного державного втручання у свободу особи розглядається як аксіоматична вимога: держава має право обмежувати право людини тільки тоді, коли це дійсно необхідно, і тільки в такому обсязі, в якому її заходи будуть співмірними з поставленою метою. Іншими словами, у цій сфері проголошується і діє принцип пропорційності (розмірності, адекватності).

Проаналізувавши вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем при складанні термінового заборонного припису серії АА №155486 від 15.04.2020 не було дотримано вимог передбачених Закону України "Про запобігання та протидії домашньому насильству", не здійснено перевірку відповідної інформації, припис винесено без дотримання принципу пропорційності та за відсутності підтвердження відповідних підстав, а тому такі дії відповідача є протиправними.

Пунктом 2 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Конституційний Суд України в рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах при цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий спосіб, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписамиг частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зазначена стаття визначає, як розподіляються обов`язки щодо доказування і подання доказів між особами, які беруть участь у справі, та передбачає активну роль суду у процесі доказування та спрямована на забезпечення повного з`ясування обставин у справі на основі поєднання принципів змагальності та офіційності.

Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов`язок відсутній, якщо відповідач визнає позов.

Презумпція винуватості суб`єкта владних повноважень-відповідача означає припущення, що повідомлені позивачем обставини у справі про рішення, дії, бездіяльність відповідача і про порушення права, свободи чи інтересу відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує на основі доказів.

За приписами ч. 4 ст. 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову

Відповідач не надав суду відзив на позовні вимоги, що розцінюється судом як визнання відповідачем позовних вимог.

У разі визнання позову відповідачем повністю або частково суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову повністю або у відповідній частині вимог (ч. 4 ст. 189 КАС України).

Таким чином, позовні вимоги слід задовольнити.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, судовий збір розподілу не підлягає.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , код ДРФО НОМЕР_1 ) до Старшого інспектору Запорізького РВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, капітану поліції Дєрябіну Станіславу Володимировичу ( АДРЕСА_6 ) про визнання протиправним та скасування термінового заборонного припису - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати терміновий заборонний припис серії АА №155486 від 15.04.2020, винесений старшим інспектором СП Запорізького РВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, капітаном поліції Дєрябіним С.В.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписане суддею 17.08.2020.

Рішення не набрало законної сили

Суддя Р.В. Сацький