Справа № 816/1990/16
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2020-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 816/1990/16

адміністративне провадження № К/9901/20380/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Желєзного І.В., суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Мельнікової Л.В., суддів: Бенедик А.П., Донець Л.О. від 18 квітня 2017 року у справі № 816/1990/16 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ.

1. У вересні 2016 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі також - відповідач, ГУ НП в Полтавській області), в якому просила: визнати бездіяльність ГУ НП в Полтавській області в особі начальника ГУ НП в Полтавській області полковника поліції Бех О.В. щодо невжиття заходів реагування згідно з вимогами Закону України від 02 жовтня 1996 року 393/96-ВР «По звернення громадян» (далі також - Закон № 393/96-ВР) за зверненням ОСОБА_1 від 29 серпня 2016 року, яке адресовано начальнику ГУ НП в Полтавській області полковнику поліції Бех О.В., щодо ініціювання виплати грошової допомоги як особі з інвалідністю ІІ групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» (далі також - Постанова № 850); визнати бездіяльність ГУ НП в Полтавській області щодо невжиття заходів реагування за зверненням ОСОБА_1 від 29 серпня 2016 року з приводу питань, викладених у ньому, згідно з вимогами Закону № 393/96-ВР та ініціювання виплати позивачці грошової допомоги як особі з інвалідністю ІІ групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності згідно з Постановою № 850; визнати бездіяльність ГУ НП в Полтавській області щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді нарочно за підписом начальника ГУ НП в Полтавській області полковника поліції Бех О.В. із змістовними та ґрунтовними роз`ясненнями щодо питань, піднятих у зверненні від 29 серпня 2016 року, згідно з Постановою № 850 та вимог Закону № 393/96-ВР; визнати бездіяльність ГУ НП в Полтавській області щодо ненадання позивачу роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення ГУ НП в Полтавській області у відповіді ГУ НП в Полтавській області від 09 вересня 2016 року за вих. № 29/Б-129, Б-131, Б-135, Б-140, Б-141, Б-133, БЕ-752/Кц, БЕ-755/Кц, БЕ-756/Кц за підписом заступника начальника ГУ НП в Полтавській області Захарченка Д.А., щодо неподання ГУ НП в Полтавській області до МВС України в 15-денний строк з дня реєстрації документів та висновку щодо виплати грошової допомоги згідно з вимогами Постанови № 850; винести окреме рішення щодо притягнення до цивільної відповідальності, передбаченої законодавством України, начальника ГУ НП в Полтавській області полковника поліції Беха О.В. та заступника начальника ГУНП в Полтавській області Захарченка Д.А. за порушення вимог статті 19 Конституції України та Закону № 393/96-ВР та прав ОСОБА_1 як особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи щодо невжиття заходів реагування за фактами, викладеними у зверненні позивачці від 29 серпня 2016 року та вимог пункту 8 Постанови № 850.

2. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що з 09 вересня 1999 року по 06 листопада 2015 року проходила службу в органах внутрішніх справ України, з 07 листопада 2015 року по 30 червня 2016 року проходила службу в Національній поліції України. Згідно з довідкою Міністерства охорони здоров`я України від 07 липня 2016 року їй встановлено ІІ групу інвалідності. 29 серпня 2016 року звернулася до начальника ГУ НП в Полтавській області щодо виплати грошової допомоги згідно з Постановою № 850. Відповідач листом від 09 вересня 2016 року надав відповідь на її звернення, проте позивач вважає, що відповідач допустив бездіяльність, оскільки не вжив належних заходів реагування на звернення відповідно до Закону № 393/96-ВР.

3. Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

4. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що надання відповіді у скорочений термін на обґрунтовану письмову вимогу громадянина є правом, а не обов`язком відповідного органу, підприємства, установи, організації. Відповідач листом від 09 вересня 2016 року надав позивачу відповідь згідно з вимогами Закону № 393/96-ВР, тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову. Дії відповідача щодо надання відповіді на звернення ОСОБА_1 за підписом заступника начальника Захарченка Д.А. є правомірними, оскільки саме на заступника начальника ГУНП в Полтавській області покладено обов`язок контролю роботи за зверненнями громадян. Оскільки заява позивача прийнята та розглянута, у відповідача відсутній обов`язок щодо зазначення у листі від 09.09.2016 № 29/Б-129, Б-131, Б-135, Б-140, Б-141, Б-133, БЕ-752/Кц, БЕ-755/Кц, БЕ-756/Кц порядку оскарження відповіді на звернення ОСОБА_1 . Під час розгляду цієї адміністративної справи не виявлено порушення закону ГУ НП в Полтавській області, тому відсутні підстави для постановлення окремої ухвали на дії відповідача.

5. Харківський апеляційний адміністративний суд постановою від 18 квітня 2017 року скасував постанову суду першої інстанції в частині, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що виразилася у наданні 09 вересня 2016 року відповіді № 29/Б-129, Б-135, Б-140, Б-141, Б-133, БЕ-752/Кц, БЕ-755/Кц, БЕ-756/Кц за результатами розгляду звернення позивачки від 29 серпня 2016 року не за підписом керівника Головного управління Національної поліції в Полтавській області та без роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення з прийняттям в цій частині нового судового рішення про задоволення таких позовних вимог. В іншій частині постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року залишено без змін.

6. Залишаючи без змін в частині рішення суду першої інстанції та скасовуючи в іншій частині таке і ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що звернення ОСОБА_1 до ГУ НП в Полтавській області в розумінні положень статті 3 Закону №393/96-ВР є заявою (клопотанням) і відповідачем дотримані вимоги статті 7 вказаного Закону, відтак відсутні підстави для визнання бездіяльності ГУ НП у Полтавській області щодо невжиття заходів реагування на звернення ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону №393/96-ВР. Також суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції, що надання відповіді у скорочений термін на обґрунтовану письмову вимогу громадянина є правом, а не обов`язком відповідного органу, підприємства, установи, організації, а також, що законодавством не передбачено обовязку відповідача надавати відповідь на звернення наручно. Висновок суду щодо правомірності дій відповідача щодо надання відповіді на звернення Білохвост О.В. за підписом заступника начальника ГУ НП в Полтавській області не відповідає приписам частини третьої статті 15 Закону №393/96-ВР. Положення частини першої статті 19 цього Закону не звільняють керівника підприємства, установи, організації, якому адресовано звернення, від надання відповіді на звернення за власноручним підписом, а також із розясненням порядку оскаржуваного рішення, що чітко визначено частиною четвертою статті 15 Закону № 393/96-ВР. Однак порядок оскарження рішення, прийнятого за наслідками розгляду звернення, позивачу не роз`яснено. Крім того, відповідь на звернення від 29 серпня 2016 року, яке адресовано начальнику ГУ НП в Полтавській області полковнику поліції Беху О.В., всупереч вимогам ч.1 ст.19 Закону № 393/96-ВР підписано його заступником. За відсутності конкретних позовних вимог у суду відсутні підстави для прийняття на власний розсуд рішення щодо притягнення будь-кого до цивільної відповідальності.

ІІ. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

7. Не погодившись з таким рішенням суду апеляційної інстанції, у травні 2017 року ГУ

НП в Полтавській області звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

8. Обґрунтовуючи касаційну скаргу, відповідач зазначає про те, звернення позивача від 29 серпня 2016 року у відповідності до вимог Закону № 393/96-ВР відноситься до заяв (клопотань). Відповідно до підпункту 6 пункту 6 функціональних обов`язків заступника начальника ГУ НП в Полтавській області останній організовує та контролює роботу зі зверненнями громадян у структурних підрозділах ГУ НП в Полтавській області, діяльність яких координує та контролює особисто (наказ ГУ НП в Полтавській області від 14 вересня 2016 року № 659). Отже, оскільки заступник начальника є особою, яка згідно зі своїми функціональними обов`язками уповноважена на виконання обов`язків начальника (керівника), тому відповідь на звернення позивачки за його підписом не може свідчити про бездіяльність з боку начальника ГУ НП в Полтавській області полковнику поліції Беха О.В. Також відповідач вказує на те, що заява позивача від 29 серпня 2016 року містить вимоги про надання інформації щодо розгляду документів на призначення одноразової грошової допомоги та надання роз`яснень у разі ненаправлення їх до МВС України. Оскільки відповідач фактично задовольнив таку заяву, відтак підстави для роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення були відсутні.

ІІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

9. Касаційну скаргу подано до Вищого адміністративного суду України 18 травня 2017 року.

10. Вищий адміністративний суд України ухвалою від 04 липня 2017 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ГУНП в Полтавській області та витребував матеріали справи.

11. 21 липня 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого адміністративного суду України заперечення на вказану касаційну скаргу, в якій просила залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

12. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». З цієї дати набула чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

13. Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

14. На виконання вимог підпункту 7 пункту 1 Перехідних положень справа була передана до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

15. Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2020 року задоволено заяви суддів Бевзенка В.М., Данилевич Н.А., Уханенка С.А. про самовідвід та відведено їх від участі у розгляді справи за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року у справі №816/1990/16.

16. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 березня 2020 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Желєзного І.В., суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.

IV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

17. Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, 29 серпня 2016 року позивач звернулася до начальника ГУ НП в Полтавській області Беха О.В. з проханням розгляду питання щодо виплати грошової допомоги згідно з Постановою № 850 та вжиття заходів реагування щодо направлення матеріалів на виплату допомоги до Міністерства внутрішніх справ України, а також просила надати відповідь у строк до 02 вересня 2016 року. Вказане звернення зареєстровано за № БЕ-5669341.

18. Цього ж дня позивач звернулася з письмовим зверненням № Б-471051 до начальника ГУ НП в Полтавській області Беха О.В. , у якому просила у строк до 02 вересня 2016 року повідомити відповідача щодо розгляду матеріалів стосовно виплати грошової допомоги відповідно до Постанови № 850. ОСОБА_1 просила надати відповідь на звернення наручно за особистим підписом начальника ГУНП в Полтавській області.

19. 09 вересня 2016 року листом № 29/Б-129, Б-131, Б-135, Б-140, Б-141, Б-133, БЕ-752/Кц, БЕ-755/Кц, БЕ-756/Кц надано позивачу відповідь на звернення, в якій зазначено, що пакет документів на виплату одноразової грошової допомоги їй повернуто листом від 25 липня 2016 року вих. № 29/Б-101 та з цього питання були надані відповідні роз`яснення. Вказана відповідь відповідача підписана заступником начальника ГУ НП в Полтавській області Захарченком Д.А.

20. Вважаючи такі дії відповідача протиправними та незаконними, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом за захистом порушених, на її думку, прав та інтересів.

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

21. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), колегія суддів зазначає наступне.

22. Як вбачається зі змісту касаційної скарги, відповідач не погоджується із постановою суду апеляційної інстанції в частині, якою задоволено позовні вимоги, відтак колегія суддів переглядає касаційну скаргу ГУ НП в Полтавській області у зазначених межах.

23. Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

24. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

25. Відповідно до ст. 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян необхідно розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

26. Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач у розумінні положень ст. 3 Закону № 393/96-ВР звернулася до відповідача із заявою (клопотанням).

27. Відповідно до ст. 7 Закону № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

28. У відповідь на звернення позивача від 29 серпня 2016 року відповідачем надано лист від 09 вересня 2016 року № 29/Б-129, Б-131, Б-135, Б-140, Б-141, Б-133, БЕ-752/Кц, БЕ-755/Кц, БЕ-756/Кц.

29. Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідно додатку 1 до наказу від 16 грудня 2015 року № 43 «Про затвердження розподілу обов`язків між заступниками начальника ГУНП в Полтавській області» заступник начальника ГУ ПН в Полтавській області - начальник кримінальної поліції у межах своїх повноважень, зокрема, організовує та контролює роботу зі зверненнями громадян структурних підрозділів ГУ НП в Полтавській області, діяльність яких координує і контролює особисто.

30. Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що виразилася у наданні 09 вересня 2016 року відповіді № 29/Б-129, Б-135, Б-140, Б-141, Б-133, БЕ-752/Кц. БЕ-755/Кц, БЕ-756/Кц за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 від 29 серпня 2016 року не за підписом керівника Головного управління Національної поліції в Полтавській області та без розяснення порядку оскарження прийнятого рішення, виходив з того, що саме на заступника начальника ГУ НП в Полтавській області покладено обов`язок контролю роботи за зверненнями громадян та що заява позивача прийнята та розглянута, відтак у відповідача відсутній обов`язок щодо зазначення у листі-відповіді порядку оскарження відповіді на звернення ОСОБА_1 .

31. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов в даній частині виходив з того, що положення ч. 1 ст. 19 Закону № 393/96-ВР не звільняють керівника підприємства, установи, організації, якому адресовано звернення, від надання відповіді на таке звернення за власноручним підписом, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення, що чітко визначено ч. 4 ст. 15 вказаного Закону.

32. Колегія суддів вважає такі висновки суду апеляційної інстанції передчасними з огляду на наступне.

33. Відповідно до ст. 19 Закону № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема, письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

34. Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, інвалідів Великої Вітчизняної війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто. Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

35. Однак судом апеляційної інстанції не перевірено, чи станом на день надання ОСОБА_1 відповіді - 09 вересня 2016 року - заступник начальника ГУ НП в Полтавській області Захарченко Д.А. не виконував обов`язки начальника ГУ НП в Полтавській області полковника поліції Беха О.В., попри посилання відповідача на те, що останній був уповноваженим на виконання обовязків начальника (керівника).

36. Згідно з приписами ч. 4 ст. 15 Закону № 393/96-ВР рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

37. Однак судом апеляційної інстанції не досліджено у повному обсязі зміст вимог, зазначених позивачем у зверненні від 29 серпня 2016 року, а також зміст листа-відповіді на таке, натомість лише встановлено, що заступником начальника ГУ НП в Полтавській області Захарченком Д.А. надано відповідні розяснення з питання, порушеного ОСОБА_1 .

38. З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції не перевірив, чи вказаною відповіддю відповідач прийняв рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), а відтак, чи підлягають застосуванню у даному випадку положення ч. 4 ст. 15 Закону № 393/96-ВР.

39. Без дослідження і з`ясування наведених вище обставин ухвалені у справі рішення не можна вважати законними та обґрунтованими.

40. При цьому Верховний Суд звертає увагу на те, що, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

41. Таким чином, для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу в їх сукупності, які містяться в матеріалах справи або витребовуються, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

42. Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

43. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

44. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

45. У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; пункт 30).

46. У справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58) зазначено, що призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, пункт 30).

47. У пункті 31 рішення у справі "Волошин проти України" (№ 15853/08) та пункті 22 рішення у справі "Бацаніна проти Росії" (№ 3932/02) зазначено, що принцип рівності сторін вимагає "справедливого балансу між сторонами" і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її.

48. У пункті 25 рішення у справі "Проніна проти України" (№ 63566/00), пункті 13 рішення у справі "Петриченко проти України" (№ 2586/07) та пункті 280 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" (№ 42310/04) була висловлена позиція, згідно з якою Суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції.

49. Таким чином, згідно з уже розробленими теоретичними підходами, зробленими на основі аналізу прецедентної практики ЄСПЛ, можна дійти висновку про такі критерії мотивованості судового рішення: у рішенні вмотивовано питання факту та права, проте обсяг умотивування може відрізнятися залежно від характеру рішення та обставин справи; у рішенні містяться відповіді на головні аргументи сторін; у рішенні чітко та доступно зазначені доводи і мотиви, на підставі яких обґрунтовано позицію суду, що дає змогу стороні правильно аргументувати апеляційну або касаційну скаргу; рішення є підтвердженням того, що сторони були почуті судом; рішення є результатом неупередженого вивчення судом зауважень, доводів та доказів, що представлені сторонами; у рішенні обґрунтовано дії суду щодо вибору аргументів та прийняття доказів сторін.

50. Зважаючи на те, що допущені судом апеляційної інстанції порушення норм права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, який процесуальним законом позбавлений можливості досліджувати докази і встановлювати обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню в частині, в якій позов задоволено, а справа в даній частині - направленню на новий розгляд до апеляційної інстанції, якому необхідно взяти до уваги викладене у цій постанові та встановити зазначені в ній обставини, що стосуються обсягу та змісту спірних правовідносин і охоплюються предметом доказування, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам, аргументам учасників справи та постановити законне та обґрунтоване рішення. В іншій частині рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 350, 353, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області задовольнити частково.

2. Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року скасувати в частині, в якій позов задоволено, а саме: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що виразилася у наданні 09 вересня 2016 року відповіді за № 29/Б-129, Б-135, Б-140, Б-141, Б-133, БЕ-752/Кц, БЕ-755/Кц, БЕ-756/Кц за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 від 29 серпня 2016 року не за підписом керівника Головного управління Національної поліції в Полтавській області та без роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення, а справу направити в даній частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

3. В іншій частині постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Желєзний

Судді: Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко