Справа № 160/8111/19
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2020-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 серпня 2020 року м. Дніпросправа № 160/8111/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року

у справі № 160 /8111/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

21 серпня 2019 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, які оформлені повідомленнями № Ж 1720-06 від 28.07.2006 та № 6735/08/37 від 28.04.2017 року, про відмову врахування позивачу трудового стажу за період з 27.09.1982 року по 05.05.1992 рік;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області врахувати період трудового стажу з 27.09.1982 року по 05.05.1992 рік;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати розмір пенсії з урахуванням стажу роботи за період з 27.09.1982 року по 05.05.1992 рік, та виплатити позивачу розмір недоплаченої пенсії.

Позовна заява мотивована тим, що позивач у період з 27.09.1982 року по 05.05.1992 рік відбував покарання у вигляді позбавлення волі. Протягом відбуття покарання позивач залучався до оплачуваної роботи, але страхові внески до Пенсійного фонду з заробітної плати не відраховувались. Позивач звернувся до відповідача із вимогою зарахувати до страхового стажу період роботи під час перебування в виправних колоніях, однак відповідач відмовив в такому зарахуванні, чим на його думку порушив право на отримання пенсії у більшому розмірі.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року позов задоволений частково. Суд зазначив про право особи на соціальний захист , який гарантується державою і не може бути скасований чи обмежений за будь -яких умов, крім випадків, передбачених Конституцією України. Суд першої інстанції зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області врахувати ОСОБА_1 період трудового стажу з 27.09.1982 року по 05.05.1992 року під час відбування покарання та здійснити перерахунок пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. За позицією представника відповідача, період перебування позивача у виправній колонії не підлягає зарахуванню до його трудового стажу за відсутності доказів відрахування з заробітної плати страхових внесків.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та із матеріалів справи слідує, що позивач- ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком з 21.11.2003 року.

Предметом спору у вказаній справі є відмова пенсійного фонду у зарахуванні до трудового стажу позивача періоду його роботи в місцях позбавлення волі з огляду на відсутність сплати страхових внесків за період перебування позивача у виправній колонії з 27.09.1982 року по 05.05.1992 рік, який не зараховано відповідачем до його трудового стажу за відсутності доказів відрахування з заробітної плати страхових внесків.

Факт не сплати страхових внесків у спірний період позивачем не заперечується, проте останній вважає і з чим погодився суд першої інстанції, що до спірних правовідносин слід застосовувати Закон СРСР «Про державні пенсії», приписи якого на той момент не передбачали сплати єдиного соціального внеску.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду та з цього приводу зазначає, що згідно п. "а" ч. 1 ст. 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 50 Виправно-трудового кодексу України (в редакції чинній на час відбування ОСОБА_1 покарання у місцях позбавлення волі) час роботи засуджених у період відбування ними покарання у вигляді позбавлення волі до трудового стажу не зараховується, крім випадків, спеціально передбачених у законі.

Згідно п. «а» ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що зарахування до страхового стажу роботи під час перебування громадянина в місцях позбавлення волі можливе лише у разі сплати ним страхових внесків до Пенсійного фонду України.

З 1 січня 2004 втратив чинність Виправно-трудовий кодекс України, частиною 2 ст. 53 якого передбачалось, що відрахування із заробітку або іншого доходу, нарахованого засудженим, провадяться з дотриманням такої черговості: прибутковий податок; вартість харчування, одягу, взуття, білизни, комунально-побутових та інших наданих їм послуг; за виконавчими листами та іншими виконавчими документами, крім стягнення аліментів на неповнолітніх дітей; відшкодування матеріальних збитків, заподіяних засудженими державі під час відбування покарання.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кримінально-виконавчого кодексу України час роботи засуджених у період відбування ними покарання у виді позбавлення волі зараховується у стаж роботи для призначення трудової пенсії.

Таким чином, починаючи з 01 січня 2004 року встановлено можливість зарахування до страхового стажу особи, який враховується при призначенні їй пенсії, періоду відбування покарання у відповідному закладі обмеження чи позбавлення волі за наявності сукупності двох умов: 1) підтвердження трудового стажу особи відповідною довідкою; 2) сплата особою страхових внесків протягом такого періоду.

Пунктом 12 абз. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 встановлено, що робота в`язнів підтверджується довідкою МВС і довідкою про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Як вже встановлено судом та не заперечується учасниками справи, за період залучення позивача до оплачуваної роботи під час відбування покарання з 27.09.1982 року по 05.05.1992 рік страхові внески не сплачувались, що свідчить про відсутність підстав для зарахування даного періоду роботи до страхового стажу ОСОБА_1 . З огляду на викладене, визнавати протиправними повідомлення відповідача, оформлені 28.07.2006 та 28.04.2017 року про відмову врахування ОСОБА_1 трудового стажу за період з 27.09.1982 року по 05.05.1992 року , підстав немає.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності застосування до спірних правовідносин Закону СРСР «Про державні пенсії» який діяв на момент відбування покарання позивачем, оскільки вірною є позиція, щодо необхідності застосування тієї норми закону що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, разом з тим, спірні правовідносини виникли на момент призначення позивачу пенсії в 2003 році, та відповідно регулюються Законом України «Про державне загальнообов`язкове пенсійне страхування».

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції не вірно застосовано норми права до спірних правовідносин, що призвело до помилкового висновку щодо суті заявлених позовних вимог та у відповідності до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та прийняття нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року у справі №160/8111/19 - скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко