Справа № 380/6246/20
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2020-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/6246/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сакалоша Володимира Миколайовича, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Єврейської релігійної громади «ТУРЕЙ ЗАГАВ» (ЗОЛОТА РОЗА) м. Львова до Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України про скасування повідомлення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:
Єврейська релігійна громада «ТУРЕЙ ЗАГАВ» (ЗОЛОТА РОЗА) м. Львова (далі Єврейська релігійна громада, позивач) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України (далі Департамент ДВС України МЮУ, відповідач) в якій позивач просить суд:
- скасувати Повідомлення державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Ярослава Андрійовича від 17.07.2020 року №60053746/6-20.1 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання та зобов`язати відповідача відкрити виконавче провадження за виконавчим листом №2а-7843/10/1370, виданим 10 серпня 2015 року Львівським окружним адміністративним судом.
Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 10.08.2020 р.
Свої вимоги Релігійна громада обґрунтовує наступним. 23.07.2020 позивачем було отримано оскаржуване повідомлення, з якого вбачається що підставою повернення виконавчого документа стягувачу стала вимога п. 5 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме припинення юридичної особи боржника. Також позивач зазначає, що державний виконавець всупереч ухвалі Львівського окружного адміністративного суду від 18.07.2018, якою замінено боржника у виконавчому провадженні на власний розсуд вказав що заміни боржника не відбулося. Релігійна громада вказане повідомлення вважає протиправним і незаконним, оскільки поданий документ відповідає усім вимогам передбаченим ст. 4 Закону.
Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, явку представника у судове засідання не забезпечив.
Позивача явку представника в судове засідання не забезпечив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення.
Вирішуючи питання про продовження розгляду справи за вказаних обставин суд керувався тим, що завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У зв`язку з цим суд, керуючись ч. 6 ст. 162 КАС України, зважаючи на особливості розгляду справ передбачених ст.287 КАС України, суддя ухвалив продовжити розгляд справи за наявними матеріалами в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази суд встановив наступне.
03.07.2020 року відповідачу скеровано заяву, з якою стягувач керуючись Законом України «Про виконавче провадження» надіслав для прийняття до виконання, вчинення усіх необхідних дій, в тому числі відкриття/поновлення ВП з метою повного виконання судового рішення за виконавчим листом №2а-7843/10/1370, виданим 10 серпня 2015 року Львівським
окружним адміністративним судом з ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2015 року про поновлення строку для його пред`явлення та ухвалою Львівського окружного адміністративного суду про заміну боржника виконавчого провадження, а також рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.09.2019 року у справі №1.380.2019.005184 про скасування повідомлення державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владислава Андрійовича від 13.09.2019 повернення виконавчого документу стягувачу.
Так рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року у справі №1.380.2019.005184 вирішено визнати протиправним і скасувати повідомлення державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владислава Андрійовича від 13.09.2019 про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання.
Як вбачається з інформації наявної в ЄДРСР вказане рішення є чинним, та у встановленому законом порядку не скасоване.
17.07.2020 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком Владиславом Андрійовичем за наслідками розгляду заяви Релігійної громади, щодо примусового виконання виконавчого листа №2а-7843/10/1370 винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.
При винесенні повідомлення державний виконавець керувався п. 5 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з яким виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання, якщо юридичну особу-боржника припинено.
Також зазначив, що згідно даних які містяться в автоматизованій системі виконавчих проваджень встановлено що 08.05.2018 державним виконавцем Іванютою І.М. по виконавчому провадженні №49577280 винесено постанову про повернення виконавчого документа відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», таким чином, як зазначив державний виконавець заміни боржника не відбулося.
Не погоджуючись з вищевказаним Повідомленням, вважаючи дії державного виконавця протиправними, а доводи безпідставними, Релігійна громада звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ст. 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, в тому числі за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені вимоги до виконавчого документа. Зокрема, у виконавчому документі зазначаються ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків).
За приписами п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема, виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.
Таким чином, виконавчий лист, виданий судом, є виконавчим документом на підставі якого, виконавець розпочинає примусове виконання рішення.
Крім того суд, бере до уваги наступне. Виконавчий документ повернуто стягувачу без прийняття до виконання, оскільки виконавчий документ не відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Суд звертає увагу, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком В.М. не вказано яким саме вимогам не відповідає виконавчий документ.
Щодо покликань державного виконавця на постанову про повернення виконавчого документа від 08.05.2018, як на підставу вважати, що заміни боржника не відбулося, то суд не бере такі до уваги, оскільки заміна боржника відбулося відповідно ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 18.07.2018, тобто уже після винесення вищевказаної постанови. При цьому вказана обставина, на переконання суду, не перешкоджає стягувачу повторно звернутися із заявою про пред`явлення виконавчого листа до виконання до закінчення відповідного строку. А з матеріалів справи вбачається що такий строк було поновлено ухвалою Львівського окружного адміністративного суду.
Суд також зазначає, що згідно з ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
За приписами ч. 1 ст. 379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Що і було зроблено, шляхом винесення ухвали від суду від 18.07.2018.
У вказаній ухвалі судом не зазначено ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань боржника, проте законодавством не передбачено вимог до ухали про заміну сторони виконавчого провадження. Окрім того, суд зазначає, що така ухвала не є виконавчим документом, а відтак не повинна відповідати вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».
Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.
Суд звертає увагу, що повна інформація про вжиті позивачем заходи на виконання судового рішення була відома органу ДВС і наявна у матеріалах виконавчого провадження.
За таких обставин суд приходить до висновку що відповідач, повертаючи виконавчий документ без прийняття до виконання діяв всупереч вимогам чинного законодавства України, отже не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 2 КАС України та порушив права позивача.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що повідомлення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Ярослава Андрійовича від 17.07.2020 року №60053746/6-20.1 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання є протиправним та підлягає скасуванню.
Позивачем на час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем.
При цьому з аналізу ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що підстава, яку зазначив державний виконавець у повідомленні про повернення виконавчого документа без виконання, не передбачена вищевказаним законом та іншими нормативно-правовими актами. У зв`язку із чим, суд прийшов до висновку, що дії відповідача є протиправними, а з урахуванням неодноразової відмови у відкритті провадження з підстав не передбачених законом, суд вважає їх свавільними, що грубо порушують вже поновлене судом право, такими, що перешкоджають виконанню судового рішення.
З огляду на наведене позов слід задовольнити у повному обсязі.
Стосовно встановлення судового контролю за виконанням рішення суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Положення даної норми дає підстави для висновку, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може, тобто, наділений правом, під час прийняття рішення у справі. При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами. Проте, таких доказів суду не надано.
Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у додатковій постанові від 31.07.2018 у справі 235/7638/16-а.
Відповідно до вимог ч. 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст.2, 72, 77, 139, 243-246, 255, 271, 272, 287, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов задовольнити.
Скасувати Повідомлення державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Ярослава Андрійовича від 17.07.2020 року №60053746/6-20.1 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання та зобов`язати Департамент державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України відкрити виконавче провадження за виконавчим листом №2а-7843/10/1370, виданим 10 серпня 2015 року Львівським окружним адміністративним судом.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 18.08.2020.

Суддя В.М. Сакалош