Справа № 440/4105/20
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2020-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

10 серпня 2020 рокум. ПолтаваСправа № 440/4105/20

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Шевяков І.С., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

03 серпня 2020 року позивач ОСОБА_2 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач просила:

1. визнати протиправним та скасувати п.1.24 рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області за №323 від 06.05.2011 року "Про оформлення права власності та видачу свідоцтв про право власності на нерухоме майно в м.Кременчуці", згідно з яким було прийнято рішення оформити право власності та видати свідоцтво про право власності на нерухоме майно-будівлю збірно-розбірної товарної бази по АДРЕСА_1 за приватним підприємством "БОН ЧІБО";

2. зобов"язати виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області прибрати з берегової смуги, земель водного фонду м.Кременчука, що за адресою Полтавська область м.Кременчук вул.Першотравнева 2-Б незаконно розміщені там залишки капітальної забудови, а саме - бетонні стіни та плитку, та усунути з даних частин рекреаційної землі та прирічкової смуги стихійні сміттєзвалища, які тут знаходяться та мають постійний характер;

3. зобов"язати виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області розірвати оформлений договір оренди із приватним підприємством "БОН ЧІБО" земельної ділянки комунальної власності розміром 3255 кв.м., що знаходиться за адресою: Полтавська область м.Кременчук вул.Першотравнева, 2-Б, як такий, що оформлений протиправно на неналежних і незаконних підставах, а також враховуючи злісні порушення ПП "БОН ЧІБО" санітарно-гігієнічних вимог договору, що призвело до тривалого (протягом більше, ніж 3 (три) роки утворення тут стихійного сміттєзвалища, включаючи небезпечні відходи та псування земель.

Наведені вимоги позивач обґрунтовувала твердженням про те, що у 2001 році у процедурі оформлення права власності ТОВ "БОН ЧІБО" виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради були допущені суттєві порушення. Тому право власності ТОВ "БОН ЧІБО" на нерухоме майно виникло та зареєстроване протиправно, як на думку позивача. Як наслідок, позивач стверджувала, що ТОВ "БОН ЧІБО" протиправно користується землями водного фонду, що призводить до негативних наслідків для міста.

Відповідно до частини 2 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження в адміністративній справі, суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

За змістом частини 1 статті 2 вказаного Кодексу завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 цього Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Наявність суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати з публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб`єкта владних повноважень.

У даному випадку позивач звернувся до суду з позовом, який обґрунтовано порушеннями закону, допущеними при отриманні (оформленні) прав власності на нерухоме майно ТОВ "БОН ЧІБО", а також порушеннями, допущеними ТОВ "БОН ЧІБО" при користуванні власністю, яку, на думку позивача, останнє отримало незаконно.

Юрисдикція адміністративного суду не поширюється на вирішення питань щодо наявності чи відсутності підстав отримання особою цивільного права.

Механізм визнання права на той чи інший об`єкт за певним суб`єктом визначений Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 Цивільного кодексу України).

За правилами пункту 1 частини 1 статті 19 Цивільним процесуальним кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, (…) або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Враховуючи положення частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішення цього спору не належить до юрисдикції адміністративного суду. Натомість така справа має розглядатися місцевим загальним судом у порядку, що визначений Цивільним процесуальним кодексом України.

Аналогічні висновки щодо правозастосування були висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постановах, наприклад, від 15 травня 2019 року у справі № 826/3985/17; від 12 грудня 2018 року у справі № 2-а-207/11 (К/9901/39190/18); від 27 лютого 2019 року у справі № 810/5172/15.

Отже, даний спір відбувається фактично в площині цивільних правовідносин, що має бути предметом розгляду цивільного судочинства.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки не має ознак публічно-правового спору.

Виходячи зі системного аналізу норм чинного законодавства України, судом встановлено, що правовідносини, що склалися між сторонами, не можуть бути предметом спору у адміністративному процесі, оскільки в даному випадку наявний приватно - правовий спір, порядок вирішення якого визначений положеннями ЦПК України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

У пункті 24 рішення в справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (право на повноважний суд), ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Підсумовуючи наведене й беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Таким чином, Полтавський окружний адміністративний суд не є судом, який "встановлений законом" при розгляді даної адміністративної справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Зважаючи на вищевикладене, оскільки спір між сторонами за своєю правовою природою не є публічно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а повинен вирішуватись за правилами цивільного судочинства відповідно до вимог ЦПК України, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у даній адміністративній справі.

Одночасно суд роз`яснює позивачу, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції місцевого суду в порядку цивільного судочинства.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 7 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись статтею 170 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали направити особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Другого апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя І.С. Шевяков