Справа № 640/21057/19
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2020-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2020 року м. Київ № 640/21057/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України

про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення

про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (адреса: 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ідентифікаційний код 00015622), в якому просить суд стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 256 789,83 (двісті п`ятдесят шість тисяч сімсот вісімдесят дев`ять) гривень, середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 01.02.2018 по 19.10.2018.

В якості підстав позову позивач зазначає, що відповідачем не виконано рішення суду про поновлення на роботі у добровільному порядку, отже, позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2019 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у адміністративній справі № 640/21057/19, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

Відповідачем подано відзив, у якому останній просив суд у задоволенні позову відмовити, зазначив, по-перше, що Міністерством юстиції України протиправної бездіяльності допущено не було, оскільки позивача у встановленому законодавством порядку поновлено на посаді, по-друге, що позивачкою обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права, по-третє, що при розгляді справи щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді потрібно дослідити чи працевлаштована особа, яка звертається з позовом, по-четверте, щодо відсутності підстав для застосування коефіцієнту підвищення тарифних ставок і посадових окладів під час визначення розміру середнього заробітку ОСОБА_1 за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Правом на подання відповіді на відзив позивач не скористалася.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 30.11.2015 призначено на посаду державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департамент у ДВС Міністерства юстиції України.

Наказом Мін`юсту від 03.05.2017 № 1617/к «Про дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 » на підставі подання директора Департаменту держаної виконавчої служби Поліщука Д.В. від 19.04.2017 вирішено ініціювати дисциплінарне провадження та наказано дисциплінарній комісії з розгляду дисциплінарних справ МЮУ відкрити дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з метою визначення ступеня вини, характеру у тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку. Відсторонено ОСОБА_1 у період з 05.05.2017 по 02.06.2017 та скласти висновок за результатами службового розслідування.

16.05.2017 наказом Мін`юсту зупинене провадження в зв`язку із формуванням дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних проваджень. 16.06.2017 наказом Мінюсту поновлено провадження відносно позивача та в подальшому 17.07.2017 винесено висновок та подання дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних проваджень.

За результатами проведеного службового розслідування, Мін`юсту видано наказ від 27.07.2017 №2986/к «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 », яким звільнено позивача з посади державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби 31 липня 2017 року за порушення Присяги державного службовця, пункт 1 частина друга статті 65 Закону України «Про державну службу».

ОСОБА_1 вважаючи наказ про накладення дисциплінарного стягнення протиправним звернулася до суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.01.2018 (у складі головуючого судді Смолія І.В., суддів Каракашьяна С.К., Чудак О.М.) у адміністративній справі № 826/10854/17 позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Виконуючого обов`язки Державного секретаря, керівник Секретаріату Державного секретаря Міністерства юстиції України Косолапової Олени Андріївни про поновлення на роботі задоволено:

визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 27.07.2017 №2986/К "Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 ";

поновлено ОСОБА_1 на посаді державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України;

стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме з 27.07.2017 по 30.01.2018 в сумі 43 367,55 грн;

рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України та стягнення з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 6786,53грн. звернуто до негайного виконання.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2018 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.01.2018 у справі № 826/10854/17 змінено в мотивувальній частині щодо підстав задоволення вимог про визнання протиправним та скасування наказу; визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 27.07.2017 № 2986/К «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 » з підстав наведених у даній постанові апеляційного суду; у решті задоволених вимог - рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.01.2018 у справі №826/10854/17 - залишено без змін.

ОСОБА_1 19.09.2018 звернулася до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою про примусове виконання судового рішення.

На примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 57549247 з виконання виконавчого листа № 826/10854/17, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва 07.06.2018, стягувачем за яким є ОСОБА_1 , а боржником - Міністерство юстиції України.

Наказом Міністерства юстиції України від 19.10.2018 № 4005/к на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.01.2018 № 826/10854/17 скасовано наказ Міністерства юстиції України від 27.07.2017 № 2986/к «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби з 31.07.2017.

У зв`язку з невиконанням постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.01.2018 № 826/10854/17 та нездійсненням усіх виплат позивач звернулась з даним позовом з вимогою про виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно з частиною другою статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Частиною сьомою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Статтею 236 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, у разі несвоєчасного поновлення незаконно звільненого працівника, роботодавець зобов`язаний виплатити йому середній заробіток за час затримки.

Зазначена вище стаття Кодексу законів про працю України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред`явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Відповідно до частини першої статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до частини другої статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

У частині четвертій статті 372 КАС України законодавець обумовив, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

За нормами ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що позивач вільний у виборі способу захисту порушених прав, беручи до уваги завдання адміністративного судочинства, що полягає у справедливому, неупередженому та своєчасному вирішенні спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, з огляду на обставини справи та предмет спору суд на противагу твердженню відповідача приходить до висновку, що позивачем при зверненні з даним позовом до суду обрано правильний спосіб захисту, при цьому звернення до суду не у порядку ст. 383 КАС України не може бути наслідком для обмеження права позивача на доступ до суду.

З пояснень сторін та матеріалів справи судом встановлено, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.01.2018 № 826/10854/17 виконано Міністерством юстиції України 19.10.2018 внаслідок прийняття наказу № 4005/к.

Відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Разом з тим, суд зауважує, що з аналізу приписів статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, вбачається, що необхідною передумовою виконання рішення суду є наявність однієї з двох підстав - набрання рішенням законної сили або належність до категорії тих, які підлягають негайному виконанню.

Так, до категорії зазначених рішень, що підлягають негайному виконанню, в силу приписів статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, належать такі, предметом спору яких є поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Віднесення даної категорії спорів до переліку тих, рішення яких підлягають негайному виконанню, зумовлена необхідністю якнайшвидшого відновлення порушеного права позивача, що відбулося внаслідок незаконного звільнення особи із займаної посади. Відтак, термін «негайне», в даному випадку означає невідкладне, без будь-яких зволікань.

Крім того, суд зазначає, що законодавцем, у статті 236 Кодексу законів про працю України, підкреслена необхідність обов`язковості негайного виконання рішення суду про поновлення на посаді, у вигляді настання негативних наслідків для відповідача у вигляді стягнення з останнього середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді.

На обов`язковість виконання судового рішення також вказує Європейський суд з прав людини. Так, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява №40450/04), від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.05.2019 у справі № 813/3644/16 (адміністративне провадження № К/9901/23063/18).

Поряд з цим, правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 823/611/17, від 31.07.2019 № 813/593/17, від 24.09.2019 № 826/16191/17.

Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із відповідними змінами і доповненнями) стосовно до правил ст. 24 КЗпП України рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Також слід зазначити, що рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника, вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ, розпорядження про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. При несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чітко визначений законом проміжок часу: з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, до дня його фактичного виконання. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 815/2959/17 (адміністративне провадження № К/9901/33849/18).

Як вже зазначалось рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 826/10854/17 прийнято 30.01.2018, при чому останнім рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України та стягнення з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 6786,53грн. звернуто до негайного виконання.

Враховуючи, що рішення про поновлення позивача на роботі та про його звернення до негайного виконання прийнято 30.01.2018, а фактичне його виконання шляхом прийняття Міністерством юстиції України відповідного наказу про поновлення ОСОБА_1 на роботі здійснено лише 19.10.2018, суд приходить до висновку про необґрунтованість висновків відповідача про відсутність бездіяльності щодо виконання судового рішення та його належне виконання у межах виконавчого провадження.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що період затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 826/10854/17 слід обраховувати з 30.01.2018 (дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір) до 19.10.2018 (дня фактичного виконання такого рішення).

Єдиним нормативним документом, який визначає порядок обчислення середнього заробітку є Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).

Пунктом 2 Порядку № 100 передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки

У разі зміни структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівникам органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до актів законодавства період до зміни структури заробітної плати виключається з розрахункового періоду.

У разі коли зміна структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування відбулася у період, протягом якого за працівником зберігається середня заробітна плата, а також коли заробітна плата у розрахунковому періоді не зберігається, обчислення середньої заробітної плати провадиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів.

Згідно з п. 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

У відповідності до п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до п. 10 Порядку №100, зокрема у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Вказана правова узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 20 червня 2018 року по справі № 825/203/16.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.01.2018 та постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2018 у справі № 826/10854/17 встановлено, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два повних робочих місяці становить 331,05 грн., при цьому середньомісячна становить 6786,53 грн.

Позивачем в обґрунтування необхідності застосування коефіцієнту підвищення заробітної плати надано копію листа Міністерства юстиції України від 12.09.2019 № 33771/ПІ-О-1294/16.1.1, у якому зазначено, що відповідно до схеми посадових окладів на посадах державної служби за групами праці з урахуванням юрисдикції державних органів у 2018 році, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 № 15 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.01.2018 № 24) та штатного розпису на 2018 рік апарату Міністерства юстиції України посадовий оклад державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби становив 6600 грн.

З огляду на збільшення посадового окладу, позивач, враховуючи надбавку за вислугу років (12) у розмірі 36%, вважає, що розмір середнього заробітку за 2018 рік становить 8976 грн. (6600 грн. посадового окладу + 2376 36% надбавки).

Розраховуючи середньоденну заробітну плату позивач вказала, що з огляду на розмір її середньомісячного заробітку у 2018 році у розмірі 8976 грн., коефіцієнт заробітної плати за 2018 рік становить 8976/6786,53 грн. - 1,32. Разом з тим, позивач вказала, що розрахунковий період включає 2019 рік з відповідним коефіцієнтом заробітної плати 3,32, відтак, середньоденний посадовий оклад, на думку ОСОБА_1 , становив: 331,05 х 1,32 х 3,32=1450,79 грн.

Отже, за підрахунками позивача виплаті підлягає компенсація за час затримки виконання судового рішення у розмірі 1450,79 грн. (середньоденна заробітна плата)*177 (кількість робочих днів з 01.02.2018 по 19.10.2018) - 256789,83 грн.

В свою чергу, відповідач зазначив, що пункти 2 та 10 Порядку № 100 передбачають різні вимоги до розрахунку середнього заробітку та до визначення розрахункового періоду, отже середній заробіток позивача за час затримки виконання судового рішення треба розраховувати на підставі того штатного розпису і тих складових заробітної плати, на які позивач мала право, тобто без застосування коефіцієнту підвищення ставок та посадових окладів.

Розглядаючи питання правильності здійсненого позивачем розрахунку компенсації за час затримки виконання рішення суд зауважує, що період за який нараховується компенсація визначено з 01.02.2018 по 19.10.2018, отже, 2019 рік до розрахункового періоду не належить, що виключає необхідність у застосуванні визначеного позивачем коефіцієнту - 3,32.

Суд відмічає, що п. 4 Порядку № 100 передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються окремі види виплат, передбачені пунктами а) - л), разом з тим, в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

З урахуванням наведеного, виходячи з положень Порядку № 100, у позивача відсутні підстави для обрахунку середньомісячної заробітної плати у 2018 році на рівні 8976 грн. включаючи також суми надбавки.

Тривалість періоду затримки відповідачем виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі з 01.02.2018 по 19.10.2018 включно складає 179 робочих днів.

Як встановлено судами під час розгляду адміністративної справи № 826/10854/17, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два повних робочих місяці становила 331,05 грн.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки відповідачем виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі становить 331,05 грн. х 179 робочих днів = 59 257,95 грн.

Аргумент відповідача про те, що при визначенні суми середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, судами не було враховано, що після звільнення позивач міг бути працевлаштований і отримувати певний дохід, суд відхиляє, оскільки виплата середнього заробітку проводиться за весь час затримки виконання рішення та будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин законодавством не передбачено.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до частини 2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про часткове задоволення позовних вимог.

Оскільки спір вирішено на користь сторони, звільненої від сплати судового збору, а також за відсутності витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, ст. 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Стягнути з Міністерства юстиції України (адреса: 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ідентифікаційний код 00015622) на користь ОСОБА_1 59257,95 грн. (п`ятдесят дев`ять тисяч двісті п`ятдесят сім гривень 95 коп.), середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 01.02.2018 по 19.10.2018.

3. У іншій частині позову відмовити.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко