Справа № 752/19837/16-а
Суддя: Бабенко Костянтин Анатолійович
Дата ухвалення: 2020-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Бабенка К.А., суддів: Степанюка А.Г., Федотова І.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за Заявою ОСОБА_1 про перегляд Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року за виключними обставинами за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно з п. 2 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Предметом спору у даній справі є визнання протиправними дій та рішення Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку раніше призначеної пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати; зобов`язання Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести з 01.01.2016 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 призначеної пенсії за вислугу років на підставі Довідки Прокуратури міста Києва від 01.07.2016 року №18/417 про заробітну плату для перерахунку пенсії у розмірі 90% від суми заробітку (12236,06 гривень) за відповідною посадою, без обмеження максимального розміру пенсії.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить судове рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року апеляційну скаргу Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задоволено; Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нову Постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Позивачем подано Заяву про перегляд за виключними обставинами Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року, в якій він просив її скасувати та ухвалити нове рішення, яким Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року про задоволення позову залишити в силі.

Заява вмотивована тим, що Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України №7-р(II)/2019 від 13 грудня 2019 року у справі № 3-209/2018(2413/18, 2807/19) за конституційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з п. 1 частини п`ятої ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Наявність цієї умови для визнання обставини виключною є обов`язковою.

У зв`язку з наведеним колегія суддів дійшла висновку, що обставини на які Заявник посилається, як на підставу перегляду Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року є виключними в розумінні п. 1 частини п`ятої ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач з 01 квітня 2014 року перебуває на обліку у Відповідача та отримує пенсію згідно Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 12.07.2001 року №1789-XII (надалі - Закон № 1789-XII), в чинній на час призначення Позивачу пенсії редакції, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку; обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком; призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Позивач звернувся до Відповідача з Заявою від 21 листопада 2016 року щодо перерахунку пенсії, за результатами розгляду якої Відповідачем Листом від 23 листопада 2016 року №839125/05, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.13), Позивачу у зазначеному відмовлено.

Відмова вмотивована тим, що згідно з п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІ, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Відповідно до частини двадцятої ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з викладеним, з 01 червня 2015 року пенсії в порядку і на умовах, визначених вищезазначеними законами не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Проте, Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України № 7-р(II)/2019 від 13 грудня 2019 року у справі № 3-209/2018(2413/18, 2807/19) за конституційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Більш того, Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України № 5-р(II)/2020 від 20 червня 2020 року у справі № 3-189/2018(1819/18) за конституційною скаргою громадянки України ОСОБА_4 щодо відповідності Конституції України (конституційності) припису пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), припис пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII.

Як вбачається з п.п. 2.1.2, 2.1.3 п. 2 зазначеного Рішення Другого сенату Конституційного Суду України, складовим елементом загального принципу юридичної визначеності як вимоги верховенства права (правовладдя) також є принцип правомірних (легітимних) очікувань, який, за тлумаченням Венеційської Комісії, «виражає ідею, що органи публічної влади повинні додержуватися не лише приписів актів права, а й своїх обіцянок та пробуджених очікувань» (спеціальне Дослідження Венеційської Комісії «Мірило правовладдя», CDL-AD(2016)007, пункт II.B.5.61). Застосована законодавцем у приписі пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII конструкція загалом є сприятливою для виникнення у певної категорії громадян (включно з конкретною - прокурорів) легітимних очікувань і стосовно того, що законодавець ухвалить до 1 червня 2015 року «новий закон» щодо призначення всіх пенсій, і стосовно того, що в ньому буде вирішено питання «спеціальних пенсій», порядку їх призначення та їх розміру. Якби законодавець учинив саме так, ймовірність чого допускав припис пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII, то не виникло б стану, за якого можна було б говорити про «скасування з 1 червня 2015 року норм щодо пенсійного забезпечення осіб», яким призначення пенсії здійснюється відповідно до тієї низки нормативних актів, що їх зазначено в цьому приписі. Окрім того, приписи абзаців другого й третього пункту 4 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII, що безпосередньо пов`язані з приписом пункту 5 цього ж розділу, створювали додаткові підстави для правомірних (легітимних) очікувань громадян, що Кабінет Міністрів України підготує та внесе на розгляд Верховної Ради України до 1 травня 2015 року проєкт закону щодо призначення всіх пенсій, зокрема спеціальних. Проте ні того (Кабінет Міністрів України не вніс до Верховної Ради України такого законопроєкту), ні іншого (Верховна Рада Україна відповідно не ухвалила такого законопроєкту до 1 червня 2015 року) не відбулося. Цю ситуацію можна розглядати як таку, за якої припис пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII спричинив виникнення у певної категорії громадян (конкретно - прокурорів) відчуття краху легітимних очікувань, що є несумісним з вимогою юридичної визначеності як складовим елементом принципу верховенства права (правовладдя). Конституційний Суд України звертає увагу на те, що недотримання законодавцем принципу юридичної визначеності як складового елемента принципу верховенства права (правовладдя) спричинило неоднакове застосування судами припису пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону №213-VIII.

На підставі наведеного Конституційний Суд України встановив, що припис пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII не відповідає вимогам юридичної визначеності як складника принципу верховенства права (правовладдя), установленого приписом частини першої статті 8 Конституції України.

Крім того, згідно зі ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з частиною першою ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

А відповідно до частини першої ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Отже, звуження та обмеження змісту й обсягу конституційних прав шляхом прийняття нових Законів або внесення змін до чинних Законів відповідно до ст. 22 Конституції України не допускається.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у Рішенні у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine) від 26 вересня 2014 року, за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що право Позивача на перерахунок пенсії є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе Державою зобов`язань, у зв`язку з чим має застосовуватись законодавство, що було чинним на момент виникнення спірних правовідносин - призначення Позивачу пенсії, тому як він відпрацював в органах прокуратури необхідний для її отримання час і сподівався що його право на її перерахунок в подальшому гарантовано Державою.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів дійшла висновку, що перерахунок пенсії Позивача має здійснюватись Відповідачем за чинною на час призначення йому пенсії редакцією Закону №1789-XII, а не на час виникнення обставин для її перерахунку, у зв`язку з чим дії Відповідача щодо відмови йому у зазначеному є протиправними.

Згідно з частиною другою ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, вимоги якої Відповідачем не виконано.

Відповідно до п. 29 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII (надалі Закон № 911-VIII), у Законі України «Про прокуратуру» абзац шостий частини п`ятнадцятої статті 86 доповнено реченням такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень».

Проте, згідно з п. 2 Розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону №911-VIII, дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів також звертає увагу, що Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року було зупинено апеляційне провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №357/13414/16-а.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Згідно з п. 8 частини третьої ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Відповідно до п. 11 частини першої ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, розумний строк - найкоротший строк розгляду і вирішення адміністративної справи, достатній для надання своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту порушених прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Проте, станом на даний час, судового рішення Верховним Судом у справі №357/13414/16-а не прийнято.

Більш того, дружина Позивача та його син є інвалідами першої групи та як вбачається з Довідок до Акта огляду медико-соціальної експертної комісії Серії АВ №0981244 від 03 серпня 2018 року та Серії АВ №0997856 від 04 вересня 2019 року, вони потребують постійного стороннього догляду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку що, з метою забезпечення розгляду справи у межах розумного строку та реалізації права особи на доступ до правосуддя, Заява ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами підлягає задоволенню, Постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року скасуванню, а Постанова суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно з п.2 частини четвертої ст.368 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 321, 322, 325, 328, 361, 368, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року скасувати.

Апеляційну скаргу Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року - без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (код за ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору, сплаченого Квитанціями від 28 листопада 2016 року №30 та від 08 січня 2020 року №1.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову складено в повному обсязі 18.08.2020 року.

Головуючий суддя Бабенко К.А.

Судді: Степанюк А.Г.

Федотов І.В.