Справа № 490/3069/20
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2020-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2020 р.м.ОдесаСправа № 490/3069/20

Головуючий в 1 інстанції: Чулуп О.С.

Дата і місце ухвалення: 01.06.2020р., м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді : Бойка А.В.,

суддів: Вербицької Н.В.,

Стас Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 01 червня 2020 року по справі за позовом Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області до громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 про продовження строку затримання,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2020 року Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області звернулося до Центрального районного суду м.Миколаєва з адміністративним позовом про продовження строку затримання громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк необхідний для забезпечення примусового видворення за межі території України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 01 червня 2020 року позов задоволено частково.

Продовжено строк затримання громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням його до державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні» з метою забезпечення виконання рішення суду щодо примусового видворення за межі України, на строк шість місяців.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 09.07.2020 року громадянин Республіки Туреччина ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, не правильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що на момент розгляду справи судом першої інстанції рішення суду щодо примусового видворення відповідача ще не існувало. Відповідне рішення у справі №490/1488/20 прийнято лише 01.07.2020 року та не набрало законної сили у зв`язку з оскарженням його в апеляційному порядку.

Також, апелянт посилається на відсутність правових підстав, з якими закон пов`язує продовження строку затримання іноземця. Зокрема, умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи є: відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи. Однак, 06.03.2020 року консульство Турецької Республіки надало інформацію щодо умов ідентифікації відповідача проїзним документом, в той час як позивач не вжив необхідних заходів для отримання такого документа.

Посилається апелянт і на те, що судом першої інстанції при вирішенні спору не враховано, що видворення відповідача на підставі рішення про примусове повернення від 04.06.2015 року неможливе у зв`язку з пропуском строків звернення до адміністративного суду.

У зв`язку з цим, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 01 червня 2020 року з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області

Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області подало письмовий відзив на апеляційну скаргу громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 , в якому просить скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Позивач зазначає, що питання щодо забезпечення видворення за межі території України та безпосередньо реалізації процедури видворення відносно відповідача на момент подачі позову про продовження терміну перебування іноземця в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ще тривала. Зокрема, 06.03.2020 року УДМС України в Миколаївській області було подано до Центрального районного суду м.Миколаєва адміністративний позов до громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України. Однак, ухвалою від 06.03.2020 року провадження у справі було зупинено до вирішення ГУ ДМС в Одеській області питання про визнання відповідача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Також, Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області просить суд апеляційної інстанції врахувати, що 30.07.2020 року співробітниками ВОЗНМРВ УДМС України в Миколаївській області було примусово видворено за межі території України гр. Республіки Туреччина ОСОБА_1 через пункт пропуску «Міжнародний аеропорт Одеса». А відтак, рішення суду про продовження строку затримання відповідача вважається таким, що реалізоване, оскільки досягнуті підстави та мета, за котрих іноземець був затриманий та поміщений до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду учасники справи в судове засідання не прибули та подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності. У зв`язку з цим, на підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 червня 2015 року Центральним районним відділом в м. Миколаєві Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області прийнято рішення про примусове повернення в країну походження громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 27 червня 2015 року.

Громадянин Республіки Туреччина ОСОБА_1 не виконав у визначений термін рішення про примусове повернення в країну походження та продовжував перебувати на території України без законних підстав.

04 березня 2020 року співробітниками УДМС України в Миколаївській області було затримано на 72 години та 05 березня 2020 року поміщено до державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні» з метою ідентифікації уродженця Республіки Туреччина ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час перевірки встановлено, що у іноземця відсутній документ, що дає право на виїзд з України, а також документи, що дають право на законне перебування його на території України.

06.03.2020 року УДМС України в Миколаївській області звернулося до Центрального районного суду м. Миколаєва з адміністративним позовом, в якому просить примусово видворити громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України.

Ухвалами Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.03.2020 року по справі №490/1488/20 відкрито провадження у справі за позовом УДМС України в Миколаївській області про примусове видворення та зупинено провадження у справі до вирішення ГУ ДМС України в Одеській області питання щодо розгляду заяви громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Того ж дня (06.03.2020 року) УДМС України в Миколаївській області звернулося до суду з позовом про затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців, громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 .

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєві від 06.03.2020 року по справі №490/1487/20 позов задоволено частково.

Затримано громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням його до державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні» з метою забезпечення виконання рішення суду щодо примусового видворення за межі України на строк три місяці.

Зазначене судове рішення не було оскаржено в апеляційному порядку.

З посиланням на те, що питання щодо забезпечення видворення з межі території України та безпосередньо реалізація процедури видворення відносно громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ще триває у рамках судової справи №490/1488/20, у зв`язку з чим не досягнуті підстави та мета, за наявності яких іноземець був затриманий та поміщений до державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні» через обставини, що не залежать від УДМС України в Миколаївській області та громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 , УДМС України в Миколаївській області звернулося з позовом до суду про продовження строку затримання відповідача на строк необхідний для забезпечення примусового видворення за межі території України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов УДМС України в Миколаївській області, виходив з того, що відповідач тривалий час ухилявся від виконання рішення про його примусове повернення за межі України, тоді як позивачем подано до суду позов про примусове видворення громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 , який наразі не вирішено. Також, судом враховано, що відповідач звернувся до Управління ДМС в Одеській області із заявою про надання йому статусу біженця. Зазначені обставини у сукупності, за висновками суду першої інстанції, свідчать про наявність підстав для продовження застосування до відповідача заходів, передбачених ч.1 ст.289 КАС України, - продовження строку затримання з метою забезпечення виконання рішення суду щодо примусового видворення.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Частина 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлює право затримувати та розміщувати в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, у тому числі і іноземців, які не мають законних підстав для перебування на території України та підлягають примусовому видворенню за межі України протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства визначені статтею 289 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 цієї статті за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства, зокрема, такого заходу як:

затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

За правилами ч.11 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до ч.12 цієї статті про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Частина 13 статті 289 КАС України передбачає, що умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Відповідно до пункту 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1110 (далі Типове положення) пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі пункт тимчасового перебування) є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства, зокрема:

стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України;

стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

На виконання абз.3 п.3 розд. IV «Прикінцеві положення» Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VІ (далі Закон №3773) та Типового положення, з метою нормативно-правового врегулювання порядку дій посадових осіб пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, територіальних органів та територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону з питань розміщення іноземців та осіб без громадянства в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, їх утримання, ідентифікації, примусового видворення, а також звільнення з пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29 лютого 2016 року №141 затверджено Інструкцію про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі Інструкція № 141).

Згідно з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції №141 іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, що затримані в установленому законодавством порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в ПТПІ протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави вважати, що позов про затримання іноземця або особи без громадянства, в тому числі і про продовження строку затримання, може бути подано стосовно особи, до якої подано та розглядається адміністративний позов про примусове видворення, при цьому підставою затримання повинні слугувати докази на підтвердження обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі.

Затримання іноземця або особи без громадянства та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, можливо також з метою ідентифікації, однак з обов`язковим забезпеченням примусового видворення з України.

У постановах від 21 серпня 2019 року (справа №522/960/18, адміністративне провадження №К/9901/50641/18), від 27 листопада 2018 року (справа №754/2203/17, адміністративне провадження №К/9901/29931/18) Верховний Суд дійшов висновку, що клопотання про затримання іноземця може бути подано органом охорони державного кордону до суду після подання адміністративного позову про його примусове видворення за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, а так само у разі відсутності в іноземця, який вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.

Колегія суддів вважає, що УДМС України в Миколаївській області обґрунтовано подано позов про продовження строку затримання громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, адже станом на 28.05.2020 року (не пізніше, аніж за п`ять днів до закінчення строку затримання, встановленого рішенням суду у справі №490/1487/20) розглядався адміністративний позов про примусове видворення відповідача (справа №490/1488/20) та відповідач не має документа, що дає право на виїзд з України.

Тобто, на момент звернення позивача з даним позовом до суду тривала реалізація процедури видворення відповідача за межі території України.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що видворення відповідача на підставі рішення про примусове повернення від 04.06.2015 року неможливе у зв`язку з пропуском строків звернення до адміністративного суду, оскільки наявність підстав для примусового видворення відповідача за межі території України та дотримання органом ДМС процедури видворення, виходить за межі предмету даного спору.

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєві від 01.07.2020 року по справі №490/1488/20, яка залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2020 року, задоволено позов УДМС України в Миколаївській області до громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України. В рамках даної справи судом надавалася правова оцінка посиланням відповідача на пропуск позивачем строку звернення з позовом до суду про примусове видворення іноземця або особи без громадянства та визнано їх необґрунтованими.

При вирішенні даного спору колегія суддів, також, враховує, що 30.07.2020р. співробітниками ВОЗНМРВ УДМС України в Миколаївській області було примусово видворено за межі території України гр. Республіки Туреччина ОСОБА_1 через пункт пропуску «Міжнародний аеропорт Одеса», що підтверджується наданою позивачем копією акту приймання-передавання іноземця від 30.07.2020р.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 289, 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 01 червня 2020 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: Н.В. Вербицька

Суддя: Л.В. Стас