Справа № 160/3924/20
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2020-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 серпня 2020 року Справа № 160/3924/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі - головуючого судді Кучми К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
Позивач звернувся до адміністративного суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправними дії Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради щодо надання відповіді на його запит на доступ до публічної інформації від 07.03.2020 р. з порушенням вимог національного законодавства у сфері доступу до публічної інформації;
- зобов`язати відповідача повторно розглянути його запит на доступ до публічної інформації від 07.03.2020 р. та надати на нього відповідь згідно з національним законодавством.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він 07.03.2020 р. звернувся до КП «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради, яке підпорядковано відповідачеві, із запитом на доступ до публічної інформації. Листом від 19.03.2020 р. №2/1-208 відповідачем надано відповідь на запит. Позивач вважає, що його право на отримання інформації було порушене та на підставі п.3-5 ч.2 ст.23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» оскаржує: ненадання відповіді на запит в окремих частинах, а також надання неповної відповіді на запит в інших частинах. При цьому вся відповідь на запит надана з порушенням строку розгляду запитів на доступ до публічної інформації. За таких обставин, позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні. Також відстрочено позивачу сплату судового збору за звернення до адміністративного суду з даною позовною заявою до ухвалення рішення в адміністративній справі.
На виконання вимог ухвали суду 12.05.2020 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивач помилково стверджує, що звернувшись 07.03.2020 р. до КП «Ритуальна служба» ДМР, із запитом на доступ до публічної інформації, отримав відповідь від відповідача від 19.03.2020 р. № 2Д-208. Оскільки відповідачем на запит позивача від 15.03.2020 р., отриманого Дніпровською міською радою 16.03.2020 р. електронною поштою, надано відповідь від 19.03.2020 р. вих.№ 2/1-208. Проте на запит про доступ до зовсім іншої публічної інформації ніж наведено у позові та долучено в якості доказів у додатках до позову. Відповідь від 19.03.2020 р. вих.№ 2/1-208 надано в порядку та в строки встановлені законом.
До суду 19.05.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що твердження відповідача про те, що відповідь надано на інший запит є недоведеними, оскільки відповідачем не надано копію запиту такого змісту саме до відповідача. У самій відповіді вказано, що вона надається на запит щодо вартості
послуг КП «Ритуальна служба» ДМР. Таким чином, встановленим є факт того, що відповідь стосувалася саме того обсягу інформації, яка запитувалася запитом від 01.03.2020 р., тобто відповідь за змістом є повністю релевантною його запиту. Можливий аргумент про те, що
ним було скеровано два аналогічних запити до КП «Ритуальна служба» та до
відповідача може бути підтверджений лише відповідачем шляхом надання такого другого запиту. Позивачем на момент надання відповіді на відзив не отримано відповідь
на запит від 01.03.2020 р. саме від КП «Ритуальна служба». Таким чином, позивач
стверджує, що 01.03.2020 р. він скерував запит до КП «Ритуальна служба». З
невідомих позивачеві причин відповідь на даний запит надано відповідачем, а не
адресатом запиту, що в цілому пояснюється предметною компетенцією відповідача
щодо запитуваної інформації. Якби відповідь аналогічного змісту була надана самим КП «Ритуальна служба», а не відповідачем замість КП «Ритуальна служба», він оскаржував би дії самого КП «Ритуальна служба». Таким чином, доводи відповідача, висловлені у відзиві, є неспроможними в силу їх недоведеності та невідповідності фактичним обставинам справи. Позивач окремо зазначає, що проставлення на самій відповіді від 19.03.2020 р. за вих.№ 2/1-208 дати запиту позивача 16.03.2020 р. є результатом дій самого відповідача та не спростовують викладених у позові та відповіді на відзив доводів та фактичних обставин.
До суду 22.06.2020 року від позивача надійшли пояснення, в яких зазначено, що дійсно 15.03.2020 р. на офіційну електронну адресу Дніпровської міської ради надіслано запит на доступ до публічної інформації. Проте, такий запит стосувався надання міською радою допомоги в зв`язку з похованням особи (тобто мав суттєво інший предмет). При цьому на даний запит надано відповідь Департаментом соціальної політики Дніпровської міської ради ще 20.03.2020 р. (тобто даний запит опрацьовано іншим суб`єктом). Відповідь надано за вих.№16/5-17 від 20.03.2020 р. У своїй відповіді Департамент соціальної політики зазначив: «На Ваш запит, щодо отримання інформації, стосовно надання допомоги на поховання мешканців Дніпра повідомляємо таке», подальший зміст відповіді стосувався саме допомоги на поховання. Проте, з невідомих підстав та незалежних від позивача причин Департамент соціальної політики Дніпровської міської ради зареєстрував відповідний запит на доступ до публічної інформації позивача за вх.№37/651 від 16.03.2020 р. Тобто, Департамент соціальної політики привласнив запиту на доступ до публічної інформації позивача вх.№37/651 від 16.03.2020 р., який є повністю тотожним вхідному номеру, який привласнив начебто поданому позивачем запиту відповідач. Фактично, запит позивача до КП «Ритуальна служба» зареєстрований відповідачем за тим самим номером, що й інший запит позивача до Дніпровської міської ради. За наявності усього наведеного складу фактичних обставин 17.06.2020 р. позивач отримує лист від відповідача, в якому зазначається:
«Повторно опрацювавши Ваш запит від 15.03.2020 р., отриманий міською радою 16.03.2020 електронною поштою вх.№37/651, стосовно інформації надання допомоги на поховання мешканців міста Дніпра департамент благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради (далі - департамент) вважає за доцільне повідомити таке». Далі по тексту йдеться про надання допомоги на поховання. Тобто, з невідомих позивачеві підстав відповідач, зі спливом трьох місяців, надає позивачеві відповідь на його запит до Дніпровської міської ради від 15.03.2020 р. (зареєстрований 16.03.2020 р.), на який вже надано відповідь Департаментом соціальної політики. При цьому предмет запиту явно не входить до компетенції відповідача та є суттєво іншим. За таких обставин, позивач просив суд позов задовольнити в повному обсязі.
До суду 01.07.2020 року від відповідача надійшла заява, в якій зазначено, що ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 р. в Департаменту благоустрою та інфраструктури ДМР витребувано письмові докази, а саме: завірену копію запиту ОСОБА_1 від 15.03.2020 р., отриманого Дніпровською міською радою електронною поштою 16.03.2020 р. вх.№ 37/651, на який Департаментом надано відповідь від 19.03.2020 р. вх.№2/1-208. На виконання ухвали суду від 18.05.2020 р. про витребування доказів направляємо належним чином завірену копію запиту ОСОБА_1 від 15.03.2020 р., отриманого Дніпровською міською радою електронною поштою 16.03.2020 р. вх.№37/651, на який Департаментом надано відповідь від 19.03.2020 р. вих.№2/1-208.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
За викладених обставин, відповідно до вимог статей 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, відповіді на відзив, у письмових поясненнях та у заяві, позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд зазначає про таке.
Судом встановлено, що 07.03.2020 р. ОСОБА_1 звернувся до КП «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради із запитом на доступ до публічної інформації, в якому просив повідомити таку інформацію:
1. «Якою є загальна вартість робіт та послуг для поховання особи у КП «Ритуальна служба», з урахуванням придбання усіх необхідних супутніх товарів у КП «Ритуальна послуга ?
2. Якою є вартість кожної відповідної роботи та послуги окремо ? Якою є вартість придбання кожного з необхідних супутніх товарів окремо ?
*Вартість доставки трупа на кладовище, вартість викопування ями, вартість ділянки, вартість організації захоронення, вартість закопування ями, вартість гробу, вартість земельної ділянки, на якій здійснюється поховання і т.д. ?
3 Прохання також надати прейскурант усіх робіт та послуг, що надаються КП «Ритуальна послуга».
4. Прохання також надати прейскурант усіх товарів, що продаються КП «Ритуальна послуга» у зв`язку зі здійсненням останнім своєї діяльності (гроби і т.д.)».
Листом від 19.03.2020 року №2/1/208 відповідач повідомив, що відповідно до ст.10 Закону України «Про поховання та похоронну справу» надання ритуальних послуг відповідно до необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, передбаченого п.2 ч.2 ст.8 цього Закону, здійснюється ритуальними службами або за договором суб`єктами господарювання інших форм власності. Вартість таких послуг встановлюється в порядку і в межах, встановлених законодавством, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради. Надання ритуальних послуг, не передбачених зазначеним переліком, а також виготовлення предметів ритуальної належності здійснюється за цінами, встановленими за згодою сторін.
При наданні ритуальних послуг КП «Ритуальна служба» ДМР керується вартістю, що встановлена рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 19.06.2018 р. №489 «Про встановлення вартості окремих видів ритуальних послуг, які надаються КП «Ритуальна служба» ДМР населенню на території м.Дніпра».
За приписом ч.2 ст.12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» що кореспондується з пунктами 4, 5 «Необхідного мінімального переліку вимог щодо порядку організації поховання і ритуального обслуговування населення» ритуальні послуги надаються за плату згідно з договором-замовленням, крім випадків, передбачених законом. Послуги надаються за плату згідно з цінами, що діють на момент оформлення договору-замовлення про їх надання.
Відповідно до ч.3 п.8 «Необхідного мінімального переліку вимог щодо порядку організації поховання і ритуального обслуговування населення», затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 19.11.2003 р. №193, пропонувати замовнику ритуальні послуги або предмети ритуальної неналежної якості або непотрібного йому асортименту забороняється. Враховуючи викладене, замовник при укладенні договору-замовлення самостійно визначає необхідність ритуальних послуг та предметів ритуальної належності.
Так, позивач пов`язує порушення своїх прав з діями відповідача, щодо надання неповної відповіді на запит щодо пунктів 1, 2 запиту, ненадання відповіді на запит щодо пунктів 3, 4 запиту без зазначення будь-яких підстав для ненадання даної відповіді та несвоєчасне надання відповіді на запит.
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.
Положеннями статті 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає цей Закон.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів.
Як видно з матеріалів справи, відповідач є юридичною особою, діяльність якого здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а тому відповідно до пункту 2 частини першої статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» він є розпорядником публічної інформації щодо використання бюджетних коштів.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.
Доступ до інформації забезпечується, окрім іншого, наданням інформації за запитами на інформацію (пункт 2 частини першої статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).
Відповідно до частин першої, другої статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Як видно з матеріалів, 07.03.2020 р. позивач надіслав поштою КП «Ритуальна служба», запит щодо вартості послуг останнього, який був отриманий поштою 11.03.2020 р. Департаментом соціальної політики Дніпровської міської ради надало відповідь №2/1-208 від 19.03.2020 р., в якій зазначено, що дана відповідь надана на запит вх.№37/651 від 16.03.2020 р.
15.03.2020 р. на офіційну електронну адресу Дніпровської міської ради надіслано позивачем запит на доступ до публічної інформації, який стосувався надання міською радою допомоги в зв`язку з похованням особи. Департаментом соціальної політики Дніпровської міської ради 20.03.2020 р. надано відповідь за вих.№16/5-17, в якій вказано, що дана відповідь надана на запит за №37/651 від 16.03.2020 р. У своїй відповіді Департамент соціальної політики зазначив: «На Ваш запит, щодо отримання інформації, стосовно надання допомоги на поховання мешканців Дніпра повідомляємо таке», подальший зміст відповіді стосувався саме допомоги на поховання.
Як видно з матеріалів справи, Департаментом соціальної політики Дніпровської міської ради 16.06.2020 року за №4/5-242 надано відповідь, в якій вказано, що дана відповідь надана на запит за №37/651 від 16.03.2020 р. У своїй відповіді відповідач знову зазначив: «На Ваш запит, щодо отримання інформації, стосовно надання допомоги на поховання мешканців Дніпра повідомляємо таке», подальший зміст відповіді стосувався саме допомоги на поховання.
Таким чином, запит позивача до КП «Ритуальна служба» зареєстрований Департаментом соціальної політики Дніпровської міської ради за тим самим номером, що й інший запит позивача до Дніпровської міської ради.
Разом з тим, суд критично ставиться до доводів відповідача, про те, що спірна відповідь від 19.03.2020 року за вих.№2-1/208 надавалася на інший запит на доступ до публічної інформації, ніж запит від 07.03.2020 року щодо вартості послуг КП «Ритуальна служба». Оскільки зі змісту листа відповідача від 19.03.2020 р. №2/1-208 видно, що ним надано відповідь щодо питання про вартість послуг КП «Ритуальна служба».
Проте, відповідно до змісту відповіді вбачається, що на п.3 та п.4 запиту відповідь не надана в цілому, адже жодних документів, про які йдеться в даних частинах запиту, до відповіді не надано. Також у відповіді не наведено жодних підстав та пояснень щодо ненадання запитуваної інформації.
Так, відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Положеннями ст.5 Закону України «Про інформацію» передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Відповідно до частин 1, 2 статті 7 Закону України «Про інформацію», право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.
Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.
Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.
Статтею 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
У пункті 6 частини першої статті 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
За змістом частини першої статті 5 цього Закону доступ до інформації забезпечується шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації та надання інформації за запитами на інформацію.
Положеннями статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.
Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.
Отже, право особи на доступ до публічної інформації включає в себе не тільки право на отримання відповідної інформації, а й право на своєчасність її отримання.
Таким чином, враховуючи, що під час розгляду справи було встановлено, що відповідь відповідача від 19.03.2020 р. №2/1-208 є відповіддю на запит про доступ до публічної інформації від 07.03.2020 р., та не містить відповіді на всі поставленні питання. Суд вважає за можливе визнати протиправними дії відповідача щодо надання відповіді на запит на доступ до публічної інформації позивача від 07.03.2020 р. з порушенням вимог законодавства у сфері доступу до публічної інформації.
У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), пункт 57, Series A, № 93).
Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.
В силу приписів пункту 5 частини другої статті 23 Закону № 2939-VI позивач як запитувач інформації, попри фактичне надання відповіді на запит відповідачем, має право на оскарження несвоєчасного надання інформації, і, звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 вважав порушеними свої права внаслідок недотримання встановленого законом надання інформації на запит.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно з пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v.Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
В силу пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Аналізуючи викладене суд доходить висновку, що для повного та всебічного захисту прав позивача слід зобов`язати відповідача повторно розглянути його запит на доступ до публічної інформації від 07.03.2020 р. та надати на нього відповідь відповідно до вимог діючого законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України визначено, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, суд приходить висновку про задоволення позовної заяви повністю, з викладених вище підстав.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 03.08.2020 року понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду у розмірі 840,80 грн. Отже, судовий збір у розмірі 840,80 грн. підлягає поверненню позивачу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд, -
Позовну заяву задовольнити.
Визнати протиправними дії Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради щодо надання відповіді на запит на доступ до публічної інформації ОСОБА_1 від 07.03.2020 р. з порушенням вимог законодавства у сфері доступу до публічної інформації.
Зобов`язати Департамент благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради повторно розглянути запит на доступ до публічної інформації ОСОБА_1 від 07.03.2020 р. та надати на нього відповідь відповідно до вимог діючого законодавства.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Кучма

К.С. Кучма