Справа № 520/8054/2020
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2020-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

19.08.2020 р. справа №520/8054/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) осіб справу за позовом

ОСОБА_1
до Головного управління Національної поліції в Харківській області
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Матеріали позову одержані судом 24.06.2020р. Рішення про прийняття справи до розгляду було прийнято 25.06.2020р. Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті може бути розпочатий з 27.07.2020р.

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, громадянин, колишній поліцейський) у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області з приводу не внесення до наказу №53 о/с від 03.03.2020р. відомостей відносно нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані 20 днів щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2019р. та відносно не внесення відомостей до того ж наказу щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані 5 днів додаткової відпустки за 2019р.; 2) зобов`язання внести відомості до наказу №53 о/с від 03.03.2020р. відносно нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані 20 днів щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2019р. та відносно нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані 5 днів додаткової відпустки за 2019р.; 3) визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції в Харківській області з приводу невиплати при звільненні грошової компенсації за 20 днів щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2019р. та грошової компенсації за невикористані 5 днів додаткової відпустки за 2019р.; 4) зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористанні 20 днів щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2019р. та грошову компенсацію за невикористані 5 днів додаткової відпустки за 2019р., виходячи з середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби; 5) визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо затримки розрахунку при звільненні; 6) зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити грошову компенсацію за затримку розрахунку при звільненні за період 03.03.2020р.-27.03.2020р.; 7) визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції в Харківській області з приводу не нарахування та не здійснення доплати за несення служби в нічний час за період служби 11.01.2014р.-03.03.2020р., за 504 години служби в нічний час; 8) зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та здійснити виплату доплати за несення служби в нічний час із розрахунку 504 годин служби в нічний час, за період служби 11.01.2014р.-03.03.2020р.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що під час звільнення не було проведено повного розрахунку за невикористані відпустки минулого року та службу у нічний час у зв'язку із чим були неправильного оформлені документи на звільнення.

Відповідач, Головне управління Національної поліції в Харківській області (далі за текстом - адміністративний орган, владний суб'єкт, орган поліції, ГУ, Управління), з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення зазначив, що заявник не має права на одержання грошової компенсації за невикористані відпустки попередніх років, розмір доплати за службу у нічний час значно завищений, а виплата одноразової допомоги при звільненні цілком правомірно була проведена не у день звільнення, а у момент визначений спеціальним законом, а саме: після звільнення.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник у період 15.08.2009р.-06.11.2015р. проходив публічну службу в органах внутрішніх справ України, а у період 07.11.2015р.-03.03.2020р. у лавах Національної поліції України.

03.03.2020р. заявник був звільнений зі служби за власним бажанням на підставі п.7 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" з посади старшого слідчого відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров'я особи Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Харківській області у спеціальному званні капітана поліції із показником вислуги років 10 р. 6 м. 17 д.

Під час служби в Національній поліції України заявнику не проводилась оплата служби у нічний час.

Під час звільнення заявникові не виплачувалась грошова компенсації за невикористані відпустки попередніх (минулих) років.

Не погодившись із повнотою розрахунку при звільненні зі служби в Національній поліції України, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Правовідносини з приводу проходження публічної служби в поліції унормовані, насамперед, приписами Закону України «Про Національну поліцію», Дисциплінарного статуту Національної поліції України затверджений Законом України від 15.03.2018р. №2337-VIII; далі за текстом - Статут).

Прогалини у нормативному регулюванні цих відносин можуть усуватись нормами Закону України «Про державну службу», Кодексу законів про працю, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про відпустки» тощо, але виключно в частині, котра не суперечить самій природі та суті служби у поліції.

Статтею 83 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Викладене повністю кореспондується з положеннями ч.1 ст.24 Закону України "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Проте суд наголошує, що правовідносини з приводу проходження публічної служби в поліції і грошового забезпечення поліцейських унормовані, насамперед, приписами Закону України «Про Національну поліцію».

Так, ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України. За поліцейськими, які тимчасово проходять службу за межами України, зберігається виплата грошового забезпечення в національній валюті та виплачується винагорода в іноземній валюті за нормами і в порядку, що визначаються Кабінетом Міністрів України. Поліцейські, відряджені до інших органів державної влади, установ, організацій та прикомандировані відповідно до цього Закону, отримують грошове забезпечення, враховуючи посадовий оклад за посадою, яку вони займають в органі, установі чи організації, до якої вони відряджені, а також інші види грошового забезпечення, визначені цим Законом. Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

У свою чергу, порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016р. №260; далі за текстом - Порядок №260), пунктом 3 якого встановлено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 8 розділу ІІІ Порядку №260 установлено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Отже, з викладеного випливає, що питання виплати грошової компенсації за невикористану частину відпустки поліцейським, які звільняються, врегульовані саме нормами пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260, які є спеціальними за своєю правовою природою.

За загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Як вже зазначалося судом раніше, на підставі п.8 розділу ІІІ Порядку № 260 виплата грошової компенсації передбачена виключно за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції.

Заявник звільнився з поліції у 2020 році, отже підстави для виплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки попередніх (минулих) років у спірних правовідносинах відсутні.

Аналогічна правова позиція щодо виплати поліцейським після звільнення грошової компенсації за невикористані дні відпустки за попередні звільненню роки висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2020 р. по справі №818/1276/17.

Даний висновок Верховного Суду підлягає поширенню на спірні правовідносини з огляду на ч.5 ст.242 КАС України.

З огляду на указані міркування слід визнати безпідставними усі вимоги заявника, пов`язані з прагненням до отримання грошової компенсації за невикористані відпустки попередніх (минулих) років.

Продовжуючи вирішення спору за епізодом оплати часу служби у нічний час, суд зазначає, що відносини з приводу проходження служби у лавах Національної поліції України склались за участі позивача лише з 07.11.2015р., а відтак, усі вимоги стосовно попереднього до указаної календарної дати періоду часу слід визнати безпідставними.

Стосовно решти періоду часу, який припадає на проміжок 11.01.2014р.-03.03.2020р. суд зазначає, що згідно з ч.ч. 1 і 2 ст.94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (далі за текстом - постанова КМУ №988) передбачено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Підпунктом 3 п.5 Постанови №988 запроваджено такий платіж як доплата за службу в нічний час - у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.

На реалізацію приписів ст.94 Закону України "Про Національну поліцію", постанови КМУ №988 з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (наказ Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016р. №260; далі за текстом - Порядок №260).

Згідно п. 5 Розділу І вказаного Порядку № 260, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 11 Розділу І Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

За п.11 розділу ІІ Порядку №260 поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні. Службою в нічний час вважається виконання поліцейськими службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00. Поліцейським, які несуть службу в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва для відпочинку і харчування не включається в службовий час. Поліцейським добового наряду під час чергування почергово надаються перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку. Загальна тривалість такої перерви становить 4 години (2 години вдень і 2 години вночі) та не включається в службовий час. Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції. Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до цих Порядку та умов. Поліцейським, що залучалися до служби в нічний час, виплата доплати за службу в нічний час за минулий місяць здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.

Зі змісту наведеного пункту слідує, що несення служби у добовому наряді безумовно поглинає нічний час (як проміжок з 22:00год. однієї календарної дати до 06:00год. наступної календарної дати) і складає 8 годин за одне чергування.

За твердженням заявника показник служби у нічний час складає - 504 години.

Управлінням визнано обставини служби заявника у нічний час - 276 годин.

Відповідно до службової записки т.в.о. УОАЗОР ГУ НП в Харківській області від 06.07.2020р. кількість чергувань заявника у 2015р. склала - 3 випадки; кількість чергувань заявника у 2016р. склала - 11 випадків; кількість чергувань заявника у 2017р. склала - 11 випадків; кількість чергувань заявника у 2018р. склала - 9 випадків; кількість чергувань заявника у 2019р. склала - 11 випадків; кількість чергувань заявника у 2015р. склала - 1 випадок; а загалом - 46 випадків.

На обрахований показник добових чергувань припадає 368 годин (46 випадків * 8 годин).

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд вважає, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Тому суд вважає, що саме лише неспростування владним суб'єктом задекларованого, але не доведеного документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

Отже, за цим епізодом позов підлягає частковою задоволенню за показником непроведеної оплати служби у нічний час - 368 годин.

Вирішуючи спір за епізодом виплати середнього заробітку за час затримки у повному та остаточному розрахунку при звільненні (03.03.2020р.) за рахунок виплати одноразової грошової допомоги при звільненні 27.03.2020р., суд зазначає, що оскільки спеціальними актами права з приводу проходження служби у Національній поліції України не передбачено ані порядку та умов проведення розрахунку із поліцейським при звільненні в частині платежів по складовим грошового забезпечення, ані будь-яких застережень з цього приводу, то суд вважає за необхідне поширити на дані відносини дію положень ст.47 КЗпП України, де указано, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012р. № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У силу висновків постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019р. у справі №761/9584/15-ц, постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020р. у справі №821/1083/17, постанови Верховного Суду від 20.05.2020р. у справі №816/1640/17, постанови Верховного Суду від 16.07.2020р. у справі №812/1259/17, компенсаційний характер запровадженого ст.117 КЗпП України заходу юридичної відповідальності вимагає застосування принципів розумності, справедливості та пропорційності, що зумовлює необхідність урахування таких юридично факторів як: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, і у залежності від цих критеріїв допускає зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника.

Висновки перелічених судових актів за правилами ч.5 ст.242 КАС України мають пріоритет у застосуванні.

Однак, у спірних правовідносинах має місце спеціальний випадок - виплата одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у лавах Національної поліції України.

Відносно поліцейського момент здійснення згаданого платежу чітко та однозначно унормований приписами ст.102 Закону України "Про Національну поліцію", де указано, що пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Звідси слідує, що законом прямо визначений момент виплати поліцейському одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби і таким моментом є період часу після звільнення зі служби.

Отже, у силу прямої вказівки закону Управління не мало правових підстав та змоги провести виплату заявникові одноразової грошової допомоги при звільненні саме 03.03.2020р., позаяк цей календарний день ще входить до періоду служби і тому не може бути кваліфікований як момент після звільнення.

Колізія (конкуренція у застосуванні) між положеннями ст.47 КЗпП України та положеннями ст.102 Закону України "Про Національну поліцію" у випадку виплати колишньому поліцейському одноразової грошової допомоги при звільненні підлягає розв`язанню у спосіб віддання пріоритету спеціальній нормі права, тобто приписам ст.102 Закону України "Про Національну поліцію".

З огляду на викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позову у цій частині.

Критерії законності рішення (діяння, тобто управлінського волевиявлення як такого) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України і обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, суд зважає, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18) обов`язковою умовою визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

Перевіривши аргументи учасників справи добутими по справі доказами в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України в аспекті висунутих заявником претензій, факт наявності неповного розрахунку відсутній.

Відсутність порушеного суб`єктивного права (ущемленого охоронюваного законом інтересу) є визначеною процесуальним законом підставою для відмови у позові.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Харківській області з приводу неоплати часу служби ОСОБА_1 у нічний час за період 07.11.2015 р .- 03.03.2020 р. із розрахунку 368 годин.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та здійснити виплату доплати за несення служби в нічний час ОСОБА_1 (код - НОМЕР_1 ; місцезнаходження - АДРЕСА_1 ) за період 07.11.2015р.-03.03.2020р. із розрахунку 368 годин.

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати виготовлення повного судового рішення).

Суддя Сліденко А.В.