Справа № 340/1200/20
Суддя: К.М. Притула
Дата ухвалення: 2020-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року м. Кропивницький Справа № 340/1200/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Притули К.М.,

за участю секретаря: Потєхіної І.В.

представник позивача: Чабанов А.О.

представника відповідача: Шуба Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про стягнення вихідної допомоги, середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та компенсації за невикористану відпустку,

в с т а н о в и в

ОСОБА_1 звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, в якому просить:

- стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 24 лютого 2016 року по 03.10.2017 року у розмірі 158 231,22 грн.;

- стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 7 085,04 грн.;

- стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 компенсації за невикористані відпустки у розмірі 12 246,20 грн.

В обґрунтування заявлених вимог, позивачем зазначено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року скасовано наказ Голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №191-ТО від 23 лютого 2016 року та визнано ОСОБА_1 такою, яка була звільнена за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України 04 жовтня 2017 року, зобов`язано Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру зарахувати до стажу роботи на державній службі період вимушеного прогулу, починаючи з 24 лютого 2016 року по час вирішення спору, стягнуто з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на користь ОСОБА_1 , понесені нею документально підтверджені витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань.

Однак, в даному рішенні зазначено, що враховуючи, що, уповноважений на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та вихідної допомоги, відділ Держгеокадастру у Новомиргородському районі Кіровоградської області був ліквідований і судом не виявлено його правонаступника, то відповідно було відмовлено в задоволені таких вимог.

У зв`язку з тим, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року набрало законної сили, то відповідно встановлені цим судом обставини щодо періоду вимушеного прогулу та розміру середньоденного/середньомісячного заробітку для розрахунку вихідної допомоги та заробітної плати за час вимушеного прогулу не підлягають повторному доказуванню.

Крім цього, через те, що справа розглядалася в порядку письмового провадження без участі сторін, то відповідно сторона позивача не мала змоги своєчасно проінформувати суд про правонаступника ліквідованого відділу Держгеокадастру у Новомиргородському районі Кіровоградської області.

16 квітня 2020 року ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду відкрито провадження по даній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін (а.с.1-2).

Ухвалою суду від 15 травня 2020 року, задоволено клопотання представника позивача та розпочато розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження (а.с.73-74).

01 червня 2020 року ухвалою суду відмовлено представнику позивача в задоволені клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.91-92).

15 червня 2020 року ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні (а.с.103-104).

03 липня 2020 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду (а.с.113-114).

06.05.2020 (вх. № 8527) на адресу суду представником Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області надано відзив на позов. Відповідно до змісту якого, відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просить відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що заявлена в даній справі позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення з Головної управління Держгеокадастру в Кіровоградській області на її користь середньою заробітку за час вимушеного прогулу з 24.02.2016 по 03.10.2017 вже була предметом судового розгляду в адміністративній справі № 826/4451/16, оскільки також охоплювала вказаний період, а тому не підлягає до задоволення.

Також, зазначає, що позивач хибно стверджує, що зміст наказу Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області № 39 від 27.01.2017 передбачає, що у зв`язку з ліквідацією Відділу Держгеокадастру у Новомиргородському районі правонаступником його прав та обов`язків є Головне управління Держгеокадастру в Кіровоградській області.

Відповідно до наказу Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру № 295 від 07.11.2016, ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру і Державного агентства земельних ресурсів за переліком згідно з додатком 1, зокрема, Відділ Держгеокадастру у Новомнргородському районі, затверджено плай заходів з ліквідації територіальних органів служби згідно з додатком 3.

Відтак, враховуючи зміст вищевказаних наказів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, а також Головного управління Держгсокадастру в Кіровоградській області, відсутні правові підстави вважати, що Головне управління Держгеокадастру в Кіровоградській області є правонаступником прав та обов`язків відділу Держгеокадастру у Новомиргородському районі.

Відповідно до інформації, наявної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відділ Держгеокадастру у Новомиргородському районі припинено, дата запису: 04.10.2017 року, номер запису: 8004232; стан суб`єкта: припинено. Інформація про правонаступника Відділу Держгеокадастру у Новомнргородському районі в Єдиному реєстрі відсутня.

Представник позивача, в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві.

Представник відповідача, в судовому засіданні, позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на обставини зазначені у відзиві на позов.

Заслухавши думку сторін та дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до наказу від 23.02.2016 № 191-ТО «Про звільнення ОСОБА_1 », було звільнено позивачку з посади начальника з посади начальника відділу Держгеокадастру у Новомиргородському районі Кіровоградської області, за угодою сторін згідно пункту 1 статті 36 Кодексу законів України про працю.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 24 липня 2019 року постанову суду першої інстанції від 27 червня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року скасовано, а справу № 826/4451/16 направлено на новий розгляд.

Відповідно до пояснень представника позивача, в ході нового розгляду справи, враховуючи те, що відділ Держгеокадастру у Новомиргородському районі Кіровоградської області, тобто орган, з якого звільнено позивачку, припинено 04 жовтня 2017 року, представником позивачки було подано заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої позовні вимоги полягали у наступному: скасувати наказ Голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №191-ТО від 23 лютого 2016 року та визнати ОСОБА_1 такою, яка була звільнена за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України 04 жовтня 2017 року; зарахувати до стажу роботи на державній службі період вимушеного прогулу, починаючи з 24 лютого 2016 року по час вирішення спору; стягнути з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 24 лютого 2016 року по час вирішення спору з розрахунку середньоденного заробітку у розмірі 393,61 грн.; стягнути з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу згідно статті 44 Кодексу законів про працю України у розмірі 8 265,81 грн.; стягнути з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.; стягнути з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на користь ОСОБА_1 витрати на юридичну допомогу у розмірі 10 000,00 грн., що були нею сплачені під час попереднього розгляду справи у суді першої інстанції; стягнути з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн., що були нею сплачені під час нового (повторного) розгляду справи у суді першої інстанції.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: скасовано наказ Голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №191-ТО від 23 лютого 2016 року та визнано ОСОБА_1 такою, яка була звільнена за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України 04 жовтня 2017 року; зобов`язано Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру зарахувати до стажу роботи на державній службі період вимушеного прогулу, починаючи з 24 лютого 2016 року по час вирішення спору; стягнуто з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на користь ОСОБА_1 , понесені нею документально підтверджені витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань. в іншій частині адміністративного позову відмовлено.

В Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня інформація про апеляційне оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.01.2020 року у справі № 826/4451/16. Таким чином, рішення по даній справі набрало законної сили.

Суд зазначає, що відповідно до рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року, період з 24 лютого 2016 року по 03 жовтня 2017 року - визнано судом, як період вимушеного прогулу.

Також, судом встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача становить 393,61 грн. (14 170,08 грн./36 робочий днів=393,61 грн.), а середньомісячна заробітна плата становить -7 085,04 грн.

Частиною п`ятою статті 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене, суд зазначає, що оскільки рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року по справі № 826/4451/16 вже було встановлено період вимушеного прогулу та розмір середньоденної заробітної плати, рішення набрало законної сили, тому ці обставини не підлягають повторному доказуванню при розгляді даної справи.

Однак, суд в рішенні від 27 лютого 2020 року зазначив, що трудові відносини припинені позивачем не з відповідачем, а безпосередньо з відділом Держгеокадастру у Новомиргородському районі Кіровоградської області, відтак саме останній уповноважений був виплачувати таку вихідну допомогу та підстави для її стягнення з відповідача - Державної служби України з питань геодезії, картографії - відсутні.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області № 39 від 27.01.2017 року правонаступником по всіх майнових правах та обов`язках відділу Держгеокадастру у Новомиргородському районі Кіровоградської області у зв`язку з ліквідацією є Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (а.с.20-21).

Враховуючи зазначене, суд погоджується з доводами позивача, що Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повинно сплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 158 231,22 грн. (393,61 грн. х 402 (кількість робочих днів з 24.02.2016 року по 03.10.2017 року, з яких 4 робочих дні за лютий 2016 року, 22 робочих дні за березень 2016 року, 21 робочий день за квітень 2016 року, 19 робочих днів за травень 2016 року, 20 робочих днів за червень 2016 року, 21 робочий день за липень 2016 року, 22 робочий день за серпень 2016 року, 22 робочих дні за вересень 2016 року, 20 робочих днів за жовтень 2016 року, 22 робочих днів за листопад 2016 року, 22 робочих днів за грудень 2016 року, 20 робочих днів за січень 2017 року, 20 робочих днів за лютий 2017 року, 22 робочих днів за березень 2017 року. 19 робочих днів за квітень 2017 року, 20 робочих днів за травень 2017 року, 20 робочих днів за червень 2017 року, 21 робочий день за липень 2017 року, 22 робочих днів за серпень 2017 року, 21 робочий день за вересень 2017 року та 2 робочих дні за жовтень 2017 року) та вихідну допомогу у розмірі 7 085,04 грн. Тому, позовні вимоги в даних частинах підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 компенсації за невикористані відпустки у розмірі 12 246,20 грн., суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що державні гарантії права на відпустки, визначення умов, тривалості і порядку надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи встановлені Законом України від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон №504/96-ВР) та Кодексом законів про працю України.

Відповідно до статті 2 Закону №504/96-ВР право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство). Право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

Статтею 74 Кодексу законів про працю України, встановлено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Ч.1 та ч. 2 ст. 75 Кодекс законів про працю України, закріплює - щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Відповідно до ч.1-3 ст. 79 Кодексу законів про працю України, щорічні основна та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи надаються працівникам після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

У разі надання зазначених відпусток до закінчення шестимісячного терміну безперервної роботи їх тривалість визначається пропорційно до відпрацьованого часу, крім визначених законом випадків, коли ці відпустки за бажанням працівника надаються повної тривалості.

Щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року.

Згідно з ст. 24 Закону №504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.

Аналізуючи норми чинного законодавства, суд зазначає, що враховуючи, те що в період з 24 лютого 2016 року по 03 жовтня 2017 року ОСОБА_1 не перебувала в безпосередніх трудових відносинах з Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області та не здійснювала безперервної трудової діяльності, право на надання їй відпустки у позивача відсутнє. Як наслідок, за позивачем не виникає право на виплату грошової компенсації за не використані нею дні щорічної відпустки. Тому, позовні вимоги в даній частині не підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 11400,00 грн., суд зазначає наступне.

Так, компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розглядаючи дану позовну вимогу, суд виходить із того, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, схвалених Установчим З`їздом адвокатів України від 17.11.2012 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення.

Таким чином, усі ці витрати повинні перебувати у безпосередньому причинному зв`язку із наданням правової допомоги у конкретній справі, а їх розмір повинен бути розумним.

Так, представником позивача до заяви щодо компенсації витрат на правничу допомогу додано такі документи: договір про надання правової допомоги № 10 від 13.09.2019 (а.с.22-25), замовлення № 2 до Договору № 10 від 13.09.2020 (а.с.26), Рахунок-фактура № 20 від 23.03.2020 (а.с.27),виписка з банківського рахунку (а.с.28), детальний опис робіт № 1 від 07.04.2020 (а.с.31-32), замовлення № 3 від 14.06.2020, рахунок-фактура № 22 від 14.06.2020, платіжне доручення №@2PL909689 від 15.06.2020.

Враховуючи складність справи, а також те, що участь в судових засіданнях під час розгляду даної справи представник позивача приймав в режимі відеоконференції із використанням власних технічних засобів, суд вважає, що дана позовна вимога підлягає частковому задоволенню, а саме в стягненні з відповідача на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн.

Згідно п. п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 77, 139, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (вул. Академіка Корольова, 26, м. Кропивницький, 25030) про стягнення вихідної допомоги, середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та компенсації за невикористану відпустку - задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 24 лютого 2016 року по 03.10.2017 року у розмірі 158 231,22 грн.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 7 085,04 грн.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Кіровоградський окружний адміністративний суд.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду К.М. Притула