Справа № 420/1032/20
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2020-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/1032/20
Головуючий в 1 інстанції: Корой С.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та про стягнення індексації грошового забезпечення

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - ВЧ НОМЕР_1 ) в якому, з урахуванням заяви про відмову від частини позовних вимог, просив:

- визнати протиправними дії щодо виплати не в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 06.10.2016 року по 26.06.2019 року;

- стягнути індексацію грошового забезпечення за період з 06.10.2016 року по 26.06.2019 року в сумі 119 399,28 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач указував, що з 06.10.2016 року по 26.06.2019 року проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 . У період проходження ним військової служби, а саме: з 06.10.2016 р. по 28.02.2018 р. індексація його грошового забезпечення не проводилася, а в період з 01.03.2018 р. по 26.06.2019 р. здійснювалося не в повному обсязі.

Водночас, на думку позивача, проведення індексації грошового забезпечення у зв`язку зі зростанням споживчих цін, є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці та є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Суд визнав протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з дати прийняття його на військову службу до ВЧ НОМЕР_1 і по 28.02.2018 року та зобов`язав нарахувати та виплатити вказану індексацію.

У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про обов`язок суб`єкта владних повноважень проводити індексацію грошових доходів громадян, для підтримання гарантій соціальної захищеності. Ненарахування та невиплата позивачу індексації грошового забезпечення з 06.10.2016 року по 28.02.2018 року, є на думку суду першої інстанції, порушенням вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 (далі Порядок №1078).

Відмовляючи позивачу у стягненні, заявленої ним суми індексації, суд першої інстанції зазначив, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Також суд відзначив, що стягненню підлягають лише ті суми, які були нараховані але не виплачені.

Тому, на думку суду першої інстанції, належним та достатнім способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення з дати прийняття позивача на військову службу до ВЧ НОМЕР_1 (06.10.2016 року) та по 28.02.2018 року.

Підставою для відмови у задоволенні позову про визнання протиправними дій щодо виплати позивачу індексації не в повному обсязі та її стягненні, за період з 01.03.2018 року по 30.11.2018 року, суд указав, відсутність перевищення з квітня 2018 року по жовтень 2018 року індексу споживчих цін, адже він складав - 103 %.

Проте, у листопаді 2018 року індекс споживчих цін складав 103,7%, що свідчить про те, що грошове забезпечення позивача підлягало індексації в наступному місяці, тобто у грудні 2018 року.

Вирішуючи вимоги позивача щодо обов`язку нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2018 року по 26.06.2019 року, суд встановив наявність її виплати в сумі 734,12 грн., а тому вважав, що підстав для задоволення даної вимоги немає.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги зводиться до того, що суд першої інстанції не взяв до уваги вимоги п.5 Порядку №1078, в якому йде мова про те, що сума належної індексації розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. Наслідком такої помилки, на думку апелянта, є те, що з 01.03.2018 року по 30.11.2018 року недоплачена індексація становить суму 33 410,07 грн., а з 01.12.2018 року по 26.06.2019 року недоплачена індексація становить суму 25 505,27 грн.

Далі апелянт зазначає про те, що у позові ним було заявлено саме про протиправні дії ВЧ НОМЕР_1 , проте, судом першої інстанції невиплата індексації розглядалась як протиправна бездіяльність, що не відповідає обставинам справи.

Останнє на чому зупиняє свою увагу апелянт це те, що засіб захисту порушеного права має бути ефективним, тобто таким щоб убезпечити можливість повторного порушення вимог закону суб`єктом владних повноважень, а також повторне звернення до суду, а тому, на думку ОСОБА_1 , необхідно стягнути з відповідача індексацію грошового забезпечення за період з 06.10.2016 року по 26.06.2019 року включно з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року як базових місяців в сумі 119 399,28 грн.

Відповідач, скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, зазначає про її необґрунтованість та просить залишити її без задоволення.

Обґрунтування відзиву полягає в тому, що, відповідно до статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення. Тому, відповідач керувався роз`ясненнями Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року №248/3/9/1/2, відповідно до якого встановлено, що індексацію грошового забезпечення військовослужбовцям слід не нараховувати до окремого роз`яснення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ВЧ НОМЕР_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову в їх задоволенні.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, скаржник зазначив, що судом першої інстанції проігноровано ч.6 ст.5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», яка унормовує, що індексація грошових доходів населення здійснюється саме в межах фінансових ресурсів бюджету, тобто виплата індексації юридичною особою, яка знаходиться на повному бюджетному фінансуванні ставиться в залежність від наявності бюджетних асигнувань на такі виплати.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції повинен був відступити від висновків, що містяться в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 р. (справа №825/874/17), адже розглядаючи подібний спір, найвищий судовий орган проігнорував викладену вище норму, застосувавши для вирішення спірних правовідносин тільки норми статей 1 та 2 вищезазначеного Закону.

Зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, скаржник, в особі ВЧ НОМЕР_1 , вказав на необхідність залучення до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерства оборони України.

Позивач, скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу ВЧ НОМЕР_1 , зазначає про її необґрунтованість та просить залишити її без задоволення.

Так, позивач наполягає на тому, що ВЧ НОМЕР_1 є активним учасником бюджетного процесу та має подавати заявки про витребування коштів для виплати в повному обсязі грошового забезпечення військовослужбовцям.

Позивач, на користь своїх доводів, використовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема справу «Кечко проти України», де Суд зазначив, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними, а реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа, відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України, розглянута в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи, які не оспорюються та визнаються сторонами.
Позивач у період з 06.10.2016 року по 26.06.2019 року проходив військову службу у Збройних Силах України, а саме - у ВЧ НОМЕР_1 .

Під час проходження військової служби позивач не отримував індексацію грошового забезпечення, а саме: за період з 06.10.2016 року по 28.02.2018 року.

12.11.2019 року ОСОБА_1 звернувся до ВЧ НОМЕР_1 із заявою (а.с.11), в якій, зокрема, просив:

- нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 29.09.2016 року по 28.02.2018 року в сумі 61 178,66 грн.

- провести перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення (враховуючи фіксовану суму індексації за березень 2018 року) за період з 01.03.2018 року по 26.06.2019 року;

У відповідь на вказану заяву, за підписом командира ВЧ НОМЕР_1 , позивачу направлено лист (а.с.12) в якому не надано відповідь по суті поставлених питань. При цьому, разом із вказаним листом, позивачу надано довідку про додаткові види грошового забезпечення (а.с.19).

Зі змісту вказаної довідки вбачається, що позивачу у період листопад 2016 року по листопад 2018 року індексація грошового забезпечення не виплачувалась, а за період з грудня 2018 року по червень 2019 року сума виплаченої індексації склала 734,12 грн.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляцій, з огляду на таке.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_1 про відсутність у позивача права на виплату індексації грошового забезпечення, у зв`язку з неналежним фінансуванням Міністерством оборони даних виплат, колегія суддів дійшла таких висновків.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ч.1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі Закон №2232) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі Закон №2011) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Зокрема, ч.3 ст. 9 Закону №2011 встановлює, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі №?9-рп/2013 зроблений висновок, що кошти на індексацію спрямовані на підтримання достатнього життєвого рівня громадян у зв`язку зі зростанням цін на товари та послуги.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року №1282-XII (далі Закон №1282) (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

У статті першої даного Закону відзначено, що це механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону №1282 унормовано, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статей 4, 6 Закону №1282 індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян, законами України встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок №1078).

Відповідно до п.6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (вказана норма застосовується із 01 грудня 2015 року).
Отже, наведена норма безпосередньо не пов`язує індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації, що спростовує доводи військової частини НОМЕР_1 про правомірність їх дій у ненарахуванні індексації та відсутності на це права позивача її отримати за попередні періоди.

Слушно зауважити, що такий правовий висновок побудований на позиції Верховного Суду, висловленої у рішенні від 16 квітня 2020 року, в подібній справі №?822/3307/17, де ставилося питання про обов`язок нарахувати та виплатити індексацію за період з 1 липня 2015 року до 1 серпня 2017 року під час проходження військової служби. Зокрема, суд касаційної інстанції зазначив, що ненарахування та невиплата позивачу індексації грошового забезпечення у зв`язку з відсутністю бюджетного фінансування є протиправним, адже сума індексації є складовою грошового забезпечення і підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У світлі викладеної норми важливим є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року, де зазначено, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення).

Ураховуючи викладене, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо дефіциту бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Суд апеляційної інстанції, не бере до уваги також доводи ВЧ НОМЕР_1 , що роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року № 248/3/9/1/2 є обов`язковими для виконання, оскільки не можна реалізовувати вимоги документів роз`яснювального характеру, які суперечать законодавчим актам.

З приводу незалучення судом першої інстанції до участі у справі, в якості третьої особи Міністерство оборони України, суд апеляційної інстанції зазначає про відсутність для проведення таких процесуальних дій обґрунтованого клопотання зацікавленої в цьому сторони про те, що прийняте у цій справі рішення вплине на права, інтереси та обов`язки даного суб`єкта владних повноважень.

Переходячи до змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість її доводів щодо неправильності висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для стягненні індексації грошового забезпечення з 01.03.2018 року по 30.11.2018 року та з 01.12.2018 року по 26.06.2019 року в сумі, зазначеної позивачем.

Такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов враховуючи таке.

Відповідно до п. 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Тобто, він є базовим для обчислення індексу споживчих цін.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

При цьому, у разі підвищення посадових окладів у місяці, в якому право на індексацію ще не виникло, такий місяць є базовим.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01.03.2018 року, затверджено нові збільшені схеми тарифних розрядів та ставок за посадами та тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що березень 2018 року, в якому відбулось підвищення посадового окладу позивача, та відповідно і інших складових грошового забезпечення, є базовим для обчислення індексу споживчих цін, а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з наступного місяця, тобто з квітня 2018 року.

Оскільки березень 2018 року є базовим місяцем, індекс споживчих цін у листопаді 2018 року склав 103,7 (1,008*1,00*1,00*0,993*1,00*1,019*1,017*100).

За таких обставин, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що відсутність перевищення індексу споживчих цін порогу в розмірі 103% до листопада 2018 року, не дає підстави для проведення індексації грошового забезпечення за період з квітня 2018 р. по жовтень 2018 р.

Проте, як установив суд першої інстанції, у листопаді 2018 року індекс споживчих цін за вказаний місяць склав 103,7%, що дає підстави для проведення індексації грошового забезпечення позивача у грудні 2018 року.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що підстави для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 30.11.2018 року відсутні.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо необґрунтованої відмови суду першої інстанції у задоволенні вимог про нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2018 року по 26 червня 2019 року в сумі 25 505,27 грн, колегія суддів дійшла такого.

З довідки про додаткові види грошового забезпечення (а.с.19) вбачається, що за період з 01 грудня 2018 року по 26 червня 2019 року сума виплаченої ВЧ НОМЕР_1 індексації грошового забезпечення позивача склала 734,12 грн.

Пунктом 4 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, грошове забезпечення.

З урахуванням інформації Держстату України про індекси споживчих цін на товари та послуги у 2018 та 2019 році, а також як зазначено позивачем у здійсненому ним розрахунку індексації його грошового забезпечення індекс споживчих цін (коефіцієнт індексації) склав (а.с.13-16):

- у грудні 2018 року 103,70%;

- у січні 2019 року 103,70%;

- у лютому 2019 року 103,70%;

- у березні 2019 року 107,00%;

- у квітні 2019 року 107,00%;

- у травні 2019 року 107,00%;

- у червні 2019 року 107,00%.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум працездатних осіб: з 1 січня 2018 року - 1762 гривні, з 1 липня - 1841 гривня, з 1 грудня - 1921 гривня.

Отже, з у рахуванням приписів пункту 4 Порядку № 1078 та ч.5 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», у грудні 2018 року сума, яка перевищувала 1 921,00 грн. не підлягала індексації.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 гривня, з 1 липня - 2007 гривень, з 1 грудня - 2102 гривні.

Отже, з у рахуванням приписів пункту 4 Порядку № 1078 та ч.5 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», з січня 2019 року по червень 2019 сума, яка перевищувала 1 921,00 грн. не підлягала індексації.

За проведеними розрахунками суду першої інстанції, встановлена правильність виплати ВЧ НОМЕР_1 позивачу суми індексації грошового забезпечення позивача за період з грудня 2018 року по травень 2019 року склала 617,37 грн.

Також, відповідає викладеним правовим нормам висновок суду першої інстанції, що є правильно визначеною сума індексації грошового забезпечення позивача в червні 2019 року, яка склала 116,75 грн., так як позивач проходив службу у ВЧ НОМЕР_1 до 26.06.2019 року, у зв`язку з чим, грошове забезпечення та його індексація нарахована та виплачена співмірно до відпрацьованого часу.

Є цілком слушним, обраний судом першої інстанції, спосіб захисту порушеного права позивача (зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення, замість стягнення), оскільки стягненню підлягають лише ті суми, які були нараховані але не виплачені.

Є також правильним визначення судом першої інстанції, що оскарженню підлягає саме бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивачу з 06.10.2016 року по 28.02.2018 року, оскільки відповідач не вчиняв з цього приводу жодних дій.

Необхідно також зазначити, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 пред`являє вимоги про застосування базових місяців при нарахуванні індексації грошового забезпечення, які відсутні в позовній заяві та, відповідно, судом першої інстанції не розглядались.

Частина 5 статті 308 КАС України висуває вимоги щодо відсутності у суду апеляційної інстанції права розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Отже, враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, за наслідками розгляду апеляційної скарги, відповідно до ст. 316 КАС України, має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас п.2 ч.5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до п.1 ч.6 ст. 12 КАС України до справ незначної складності відносяться справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі незначної складності, відсутні підстави для касаційного оскарження даного рішення.

Керуючись статтями 308, 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та про стягнення індексації грошового забезпечення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 21.08.2020 року.