Справа № 824/476/20-а
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2020-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2020 рокуЛьвівСправа № 824/476/20-а пров. № А/857/7467/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Онишкевича Т.В., Пліш М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Логінової Марії Дмитрівни представника ОСОБА_1 на ухвалу судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Кафарський В.В.) про повернення позовної заяви, постановлену у м.Івано-Франківську 21 травня 2020 року у справі №824/476/20-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В:

07.04.2020 ОСОБА_1 звернувся в Чернівецький окружний адміністративний суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, просив: - визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області від 06.03.2020 у перерахунку позивачу довічного грошового утримання судді у відставці; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області провести перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2020 на підставі довідки №6 Чернівецького окружного адміністративного суду від 03.03.2020; - стягнути на користь позивача з Головного управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області 10 000,00 грн. завданої моральної шкоди.

Розпорядженням голови Чернівецького окружного адміністративного суду 14.04.2020 за №25-Р «Щодо передачі справи до іншого суду» передано адміністративну справу №824/476/20-а до Івано-Франківського окружного адміністративного суду у зв`язку із винесенням суддями Чернівецького окружного адміністративного суду ухвал про самовідвід та неможливістю утворити новий склад суду по даній адміністративній справі.

Ухвалою судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року позовну заяву повернено позивачу.

Повертаючи позовну заяву, суддя суду першої інстанції виходив з того, що в ухвалі про залишення без руху від 27.04.2020 зазначено, що розмір судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову із заявленими позивачем позовними вимогами немайнового та майнового характеру складає 2 522,40 грн., тоді як позивачем на виконання вимог ухвали сплачено 1 681,60 грн., тобто ухвала Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.04.2020 виконана не в повному обсязі.

Не погоджуючись з ухвалою судді суду першої інстанції, Логінова Марія Дмитрівна представника ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що в позовній заяві в новій редакції змінено позовні вимоги та вилучено одну позовну вимогу. Скаржник вказує, що в позові заявлено дві позовні вимоги. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що судовий збір слід сплатити за три позовні вимоги. Вказує, що при подачі первинного позову до Чернівецького окружного адміністративного суду, позивач сплатив судовий збір за одну позовну вимогу. Скаржник вважає, що у повному обсязі виконав вимоги ухвали суду першої інстанції про залишення апеляційної скарги без руху.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на ухвалу суду першої інстанції, яка відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції розгляд справи здійснює в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами з врахуванням часу дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.04.2020 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишено без руху, оскільки:

позивач (представник позивача) не зазначив ідентифікаційний код відповідача в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти відповідача, а також власного письмового підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;

в позовній заяві не зазначено відомості про представника позивача - адвоката Логінової Марії Дмитрівни, яка підписала позовну заяву, а саме відсутній реєстраційний номер облікової картки платника податків або номер і серія паспорта, а також не надано договір або належним чином завірену копію договору про надання правової допомоги від 01.03.2020;

не зазначені відомості щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви;

документи, додані представником позивача до позовної заяви, є не засвідченими належним чином копіями документів, а саме без зазначення дати такого засвідчення;

не додано копії заяви №959 від 04.03.2020;

представником позивача до суду заявлено дві вимоги немайнового характеру та одну вимогу майнового характеру, розмір судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову із заявленими позивачем позовними вимогами немайнового та майнового характеру складає 2 522,40 грн.

На виконання вимог вказаної ухвали, представником позивача надано позовну заяву у новій редакції та квитанцію про сплату 1681,6 грн. судового збору за подання позовної заяви.

Вважаючи, що ухвала Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.04.2020 виконана не в повному обсязі, суддя суд першої інстанції повернув позовну заяву позивачу.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали судді суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 161 КАС України встановлено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 168 КАС України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

Згідно з частиною 1 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (частина 2 статті 169 КАС України).

Суд апеляційної інстанції зауважує, що залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом, з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлені Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI (далі Закон №3674-VI), відповідно до частини 3 статті 6 якого за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що перевіряючи правильність сплати позивачем судового збору та визначаючи кількість вимог немайнового характеру, звернених до суду, необхідно враховувати, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумови для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.

Вказане відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 12.11.2019 (справа №640/21330/18), від 05 червня 2020 року (справа №280/5161/19), від 18 лютого 2020 року (справа №320/3053/19).

В позовній заяві в новій редакції, поданій на виконання вимог ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.04.2020, позивач просив: - визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області від 06.03.2020 щодо перерахунку ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді протиправною та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області провести перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 01.01.2020 на підставі довідки №6 Чернівецького окружного адміністративного суду від 03.03.2020; - стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн. завданої моральної шкоди.

Аналізуючи вказані законодавчі положення та зміст позовних вимог, су апеляційної інстанції приходить до переконання, що вимоги визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області від 06.03.2020 щодо перерахунку ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді протиправною та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області провести перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 01.01.2020 на підставі довідки №6 Чернівецького окружного адміністративного суду від 03.03.2020 лише в сукупності забезпечують ефективний захист порушених прав позивача, є способом захисту позивачем лише одного права права на перерахунок та виплату довічного грошового утримання, а тому є однією вимогою немайнового характеру.

Розмір судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, становить 840,80 грн. (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб), майнового характеру - 840,80 грн. (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

На виконання вимог ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.04.2020 представник позивача подала квитанцію від 12.05.2020 про сплату 1681,60 грн., що на переконання суду апеляційної інстанції відповідає кількості та характеру заявлених позовних вимог.

Щодо квитанції долученої позивачем при подачі первинного позову до Чернівецького окружного адміністративного суду, якою сплачено 853,41 грн. судового збору за подання позовної заяви, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що Закон №3674-VI передбачає сплату судового збору за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Враховуючи, що визначальним є сам факт сплати судового збору, що підтверджується відповідними документами, та надходження суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, суд апеляційної інстанції вважає вірними аргументи скаржника, що у випадку сплати судового збору за місцем подання позову (заяви, скарги) до суду, та подальшої передачі матеріалів справи до іншого адміністративного суду, останній не вправі покликатись на відсутність належних доказів сплати судового збору з підстав сплати такого за місцем подання позову, а не за місцем розгляду справи.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо) не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

За висновками Європейського суду з прав людини, загалом, прийнятним вважається встановлення в національному законодавстві процесуальних обмежень та вимог з метою належного здійснення правосуддя; проте вони не повинні підривати саму суть права на доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 16 грудня 1992 року у справі «Хаджіанастасіу проти Греції», пункти 32-37).

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.04.2010р. у справа «Меньшакова проти України» (Заява № 377/02) у п.52 «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (Рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ)».

У справі «Мушта проти України» ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Отже, адміністративні суди зобов`язані забезпечити доступ до суду з неухильним дотриманням вимог Закону України «Про судовий збір», а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для повернення позовної заяви через сплату судового збору не в повному обсязі.

За таких обставин, враховуючи положення статті 320 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, а також те, що повернення позовної заяви не повинно створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя в адміністративній справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суддя суду першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви, що унеможливило доступ позивача до правосуддя, а тому оскаржувана ухвала судді суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 241, 308, 312, 320, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Логінової Марії Дмитрівни представника ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду про повернення позовної заяви від 21 травня 2020 року у справі №824/476/20-а скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Т. В. Онишкевич
М. А. Пліш