Справа № 520/9159/2020
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2020-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

17.08.2020 р. справа №520/9159/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденко А.В., за участі секретаря - Стрєлка О.В., представника позивача - Яровенко О.Ю., представника відповідача - Гаврана О.Є., третьої особи - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом

ОСОБА_2
до Борівської селищної ради, третя особа - ОСОБА_1
провизнання незаконним та скасування рішення, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_2 (далі за текстом - заявник, громадянин, захисник екологічного права), у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про визнання незаконним та скасування рішення Борівської селищної ради від 21.08.2018р. №20.

Аргументуючи цю вимогу зазначив, що волевиявлення органу місцевого самоврядування з приводу зміни цільового призначення земельної ділянки завдає порушенню її суб'єктивного права на безпечне довкілля; екологічного права) як власника земельної ділянки, котра розташована поблизу.

Відповідач, Борівська селищна рада (далі за текстом - владний суб'єкт, адміністративний орган, селищна рада, Рада, орган місцевого самоврядування) з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення зазначив, що оскаржене рішення прийнято відповідно до закону, прав та інтересів заявника взагалі не стосується, екологічних прав жодної особи не порушує.

Третя особа, гр. ОСОБА_1 , як особа, стосовно земельної ділянки якої було прийнято оскаржене рішення, проти позову заперечував з підстав, тотожних незгоді Селищної ради.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

На території смт. Борова діє Генеральний план, розроблений у 1979 році та актуалізований у 2014р.

Ця обставина підтверджена листом Голови Борівської РДА Харківської області від 14.08.2020р. №03-59/1650.

Заявник з 20.11.2019р. є власником земельної ділянки з кадастровим номером :07:019:0292 за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розміщена нежитлова будівля посту технічного обслуговування та миття автомобілів і пункт переливу СУГ (слід розуміти - автомобільна заправочна станція, яка здійснює продаж скрапленого газу у якості автомобільного пального).

Третя особа є власником розміщеної поблизу земельної ділянки із кадастровим номером :07:019:0279 за адресою: АДРЕСА_1 .

І заявник, і третя особа зареєстровані у якості фізичних осіб-підприємців, використовують корисні властивості належних їм земельних ділянок у межах власної господарської діяльності.

За адресою: АДРЕСА_1 заявник у якості фізичної особи - громадянина не зареєстрований, на цій земельній ділянці житла не розташовано.

Обидві земельні ділянки розташовані у зоні промислової забудови, що підтверджується листом Голови Борівської РДА Харківської області від 14.08.2020р. №03-59/1650.

Окрім того, і листом Відділу у Борівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 14.08.2020р. №18-20-0.23,13-123/105-20 також підтверджено ту обставину, згідно з Проектом встановлення меж сільських населених пунктів масив розміщення обох земельних ділянок відноситься до земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

За завданням від 17.07.2017р. ТОВ «Контур-10» відносно земельної ділянки третьої особи було розроблено проект відведення з метою зміни цільового призначення

Висновком Відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства, з питань цивільного захисту та економічного розвитку і торгівлі Борівської РДА Харківської області №01/10 від 10.10.2017р. погоджено зміну цільового призначення земельної ділянки третьої особи.

21.08.2018 р. Селищною радою відносно земельної ділянки третьої особи було прийнято рішення №20 з приводу затвердження проекту землеустрою стосовно зміни цільового призначення земельної ділянки із землі сільськогосподарського призначення приватної форми власності для індивідуального садівництва на землю промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг і допоміжних операцій.

Заявник не був учасником відносин із прийняття даного рішення.

Не погоджуючись із відповідністю закону оскарженого рішення Селищної ради і наполягаючи на порушенні власного права на безпечне довкілля, заявник ініціював даний спір.

Явних, очевидних та неспростовно безсумнівних ознак обізнаності заявника із цим рішенням матеріали справи не містять.

Захист права на безпечне довкілля (екологічного права) в аспекті належного функціонування владних суб`єктів слід віднести до кола публічних прав особи.

Тому справа підлягає розгляду по суті.

Вирішуючи спір, суд вважає, що до відносин, котрі склались на підставі установлених обставин, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтею 19 Конституції України проголошено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Окрім того, до ч. ст.50 Конституції України включені приписи про те, що кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля.

З огляду на викладене, суд повторює раніше сформульований висновок про те, що захист права громадянина на безпечне довкілля в аспекті належного функціонування владних суб'єктів може відбуватись за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.3 ст.13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Згідно з ч.7 ст.41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Розглядаючи справу, суд зважає на те, що заявник як власник земельної ділянки, на якій розміщена і функціонує АЗС (що підтверджується у тому числі і оригіналом чека про продаж палива від 15.08.2020 р.), стверджує про порушення власного екологічного права іншим суб'єктом господарювання, котрий на думку заявника також має намір у подальшому провадити аналогічний вид господарської діяльності.

За таких обставин, факт існування у заявника у спірних правовідносинах порушеного права на безпечне довкілля слід визнати недоведеним.

На відсутність порушення цього права також указують витребувані судом і долучені до матеріалів справи документи, а саме: копія складеного КП «Санітарно-екологічний центр» проектом Реконструкції нежитлової будівлі автомайстерні з встановленням модулю ЗВГ з роздавальною колонкою; копія виданого філією «Харківська» ТОВ «Консалтингова агенція «Галілео» експертним звітом від 14.01.2020р. №19418 на бланку серії ХК №1045; копія постанови старшого слідчого СВ Борівського відділення поліції Ізюмського ВП ГУ НП в Харківській області від 27.05.2020р. про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000093 від 02.05.2020р. за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст.356 Кримінального кодексу України по факту самоуправства у зв"язку із відсутністю складу кримінального правопорушення - злочину, через невиявлення фактичних даних про здійснення ФОП ОСОБА_1 торгівлі скрапленим газом.

Ця обставина є визначеною процесуальним законом підставою для відмови у позові.

Але задля уникнення теоретично можливим закидам в ухиленні від відправлення правосуддя по суті спору, суд вважає за можливе з огляду на правову природу, суть та зміст задекларованого заявником порушеного суб'єктивного права (що кореспондується із публічним суспільним інтересом на безпеку довкілля) перевірити відповідність закону оскарженого рішення Селищної ради за критеріями згідно з ч.2 ст.2 КАС України.

Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Згідно з ч.1 ст.19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Отже, цільове призначення земельної ділянки і категорію землі слід визнати рівнозначними термінами.

За правилами ч.1 ст.20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Як указано у ч.3 ст.20 Земельного кодексу України, зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок. Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності провадиться: щодо земельних ділянок, розташованих у межах населеного пункту, - сільською, селищною, міською радою; щодо земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, - районною державною адміністрацією, а щодо земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, що не входять до території району, або в разі якщо районна державна адміністрація не утворена, - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною державною адміністрацією. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, розробляється на замовлення власника земельної ділянки без надання дозволу Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування на його розроблення. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється в порядку, встановленому законом. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 1861 цього Кодексу. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, погодженого в порядку, встановленому статтею 186 1 цього Кодексу, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зміну її цільового призначення. Відмова Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у зміні цільового призначення земельної ділянки або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Оскільки земельна ділянка третьої особи розміщена у межах населеного пункту, то оскаржене рішення було прийнято у межах повноважень Селищної ради.

На виконання ч.2 ст.1861 Земельного кодексу України проект землеустрою попередньо до прийняття оскарженого рішення селищної ради був погоджений Висновком Відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства, з питань цивільного захисту та економічного розвитку і торгівлі Борівської РДА Харківської області №01/10 від 10.10.2017р.

Підстав для отримання інших погоджень проекту землеустрою матеріали справи не містять.

Отже, суд не знаходить підстав для визнання порушеною процедури ухвалення Селищною радою оскарженого рішення.

Обставини наявності діючого та актуалізованого Генерального плану смт. Борова, розміщення обох земельних ділянок (і заявника, і третьої особи) у масиві земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, правовий статус земельної ділянки заявника як об`єкту приватної власності унеможливлює завдання у спірних правовідносинах подією ухвалення Селищною радою оскарженого рішення шкоди публічному інтересу суспільства (у тому числі і в аспекті безпечного довкілля).

Критерії законності рішення (діяння, тобто управлінського волевиявлення як такого) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб'єктом задекларованого, але не підтверженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, юридична оцінка яким надана за правилами ст.72-78, 90, 211 КАС України, а також підсумовуючи викладені вище міркування та беручи до уваги обсяг доказів, наявних у розпорядженні Селищної ради на момент видання оскарженого рішення, суд не знаходить правових підстав для визнання юридично неправильними та фактично необґрунтованими тих мотивів, які покладені в основу вчиненого волевиявлення.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, суд зважає, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18) обов`язковою умовою визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

Проведеним судом розглядом не знайшов підтвердження ані факт існування у спірних правовідносинах реально порушеного суб`єктивного права заявника на безпечне довкілля, ані факт винесення Селищною радою неправомірного рішення.

Ці обставини (а здебільшого саме відсутність порушеного суб`єктивного права (ущемленого охоронюваного законом інтересу) є визначеною процесуальним законом підставою для відмови у позові.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Відтак, суд на противагу доводам заявника змушений зазначити, що згідно з ч.3 ст.24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" відсутність плану зонування або детального плану території не є перешкодою для передачі (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб у процедурі приватизації громадянином земельної ділянки, наданої йому в користування відповідно до закону.

Тому ці ж самі обставини не можуть бути визнані нездоланною перешкодою і у зміні цільового призначення земельної ділянки приватної форми власності за відсутності події порушення публічних інтересів суспільства у сфері містобудівної справи.

До того ж, запроваджені ч.4 ст.24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" наслідки невідповідності зміни цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та/або детальному плану території (тобто суперечить реально існуючому офіційному письмовому документу як речі матеріального світу) не можуть бути ототожнені із відсутністю таких документів, позаяк відсутність виключає невідповідність.

Обрані заявником у якості доводів позову положення ст.28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" є неналежною нормою права відносно спірних правовідносин і тому не підлягають застосуванню.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що судове рішення виготовлено у повному обсязі у порядку ч.3 ст.243 КАС України 19 серпня 2020 року; набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя Сліденко А.В.