Справа № 440/4013/20
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2020-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/4013/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Костенко Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання протиправною бездіяльності, скасування арешту,

В С Т А Н О В И В:

28.07.2020 ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), з урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), що полягає у невчиненні дій зі зняття арешту майна ОСОБА_1 після закінчення виконавчих проваджень №30021181, №42434478, №44096807, №46886047, №49478031, №51257179;

- скасувати арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, накладений у межах виконавчих проваджень №30021181, №42434478, №44096807, №46886047, №49478031, №51257179.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.08.2020 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; залучено до участі у справі в якості другого відповідача - Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (вул. Героїв-пожежників, 13, м. Полтава, Полтавська область, 36014); витребувано матеріали виконавчих проваджень №30021181, №42434478, №44096807, №46886047, №49478031, №51257179.

19.08.2020 на електронну адресу суду надійшли пояснення (а.с.29) Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) (вих.№02.1-17/13689 від 19.08.2020), в яких зазначено про перебування на виконанні виконавчого листа Київського районного суду м.Полтави від 15.11.2011 №2-1857/11, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Банк "Фінанси та Кредит" боргу в розмірі 3297896,31 грн. Виконавчий документ пред`являвся до виконання 6 разів та виконувався в межах виконавчих проваджень №30021181, №42434478, №44096807, №46886047, №49478031, №51257179. Постановами в межах вказаних виконавчих проваджень виконавчий документ, на підставі п.2 ч.1 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV, повернуто стягувачу. Наголошує, що вказаною статтею Закону №606-XIV не передбачено зняття арешту з майна боржника. Надати до суду належним чином завірені матеріали виконавчих проваджень №30021181, №42434478, №44096807, №46886047, №49478031, №51257179 немає можливості, оскільки вони знищенні у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Справу розглянуто судом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 263, 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

З пояснень Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) суд встановив, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у відділі примусового виконання рішень перебував виконавчий лист Київського районного суду м.Полтави від 15.11.2011 №2-1857/11, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Банк "Фінанси та Кредит" боргу в розмірі 3297896,31 грн.

Виконавчий лист пред`являвся до виконання 6 разів та виконувався у межах виконавчих проваджень №30021181, №42434478, №44096807, №46886047, №49478031, №51257179.

Постановою від 31.12.2013 в межах виконавчого провадження №30021181 вказаний виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV.

Постановою від 08.07.2014 в межах виконавчого провадження №42434478 вказаний виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV.

Постановою від 29.12.2014 в межах виконавчого провадження №44096807 вказаний виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV.

Постановою від 30.07.2015 в межах виконавчого провадження №46886047 вказаний виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV.

Постановою від 29.01.2016 в межах виконавчого провадження №30021181 вказаний виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV.

Постановою від 04.10.2016 в межах виконавчого провадження №30021181 вказаний виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV.

Повторно виконавчий лист Київського районного суду м.Полтави від 15.11.2011 №2-1857/11 до відділу не надходив та на даний час не перебуває на виконанні.

Відповідно до інформації з державного реєстру прав на нерухоме майно щодо ОСОБА_1 міститься запис про обтяження на все (без визначення) нерухоме майно, накладений відповідно до виконавчого листа Київського районного суду м.Полтави від 15.11.2011 №2-1857/11.

У зв`язку з тим, що державним виконавцем за наслідками повернення виконавчого листа стягувачу, не знятий арешт на майно боржника, накладений постановами в межах виконавчих проваджень №30021181, №42434478, №44096807, №46886047, №49478031, №51257179, ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

Вирішуючи адміністративний спір по суті та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Правовідносини у сфері примусового виконання судових рішень регулюються Законом України "Про виконавче провадження", в даному випадку підлягає застосуванню Закон України "Про виконавче провадження" №606-XIV в редакції від 21.04.1999 (далі - Закон №606-XIV), який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно зі статтею 1 Закону №606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною першою статті 6 Закону №606-XIV встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з положеннями статті 11 Закону №606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону №606-XIV за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до частин 1, 2 статті 30 Закону №606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Статтею 32 Закону №606-XIV визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Статтею 52 Закону №606-XIV передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем (частини 1, 2 та 5).

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця (ч.6 ст.52 Закону №606-XIV).

Державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (ч.8 ст.52 Закону №606-XIV).

Відповідно до статті 57 Закону №606-XIV, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Так, відповідно до пункту 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до статті 50 Закону №606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, статтею 50 Закону №606-XIV чітко визначено, що арешт, накладений на майно боржника, знімається у разі повернення виконавчого документа лише до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача, що норми чинного на час повернень виконавчого листа законодавства, не передбачали в якості підстави для скасування арешту на майно повернення виконавчого листа стягувачу.

Разом з тим, при вирішенні даної справи суд виходить з наступного.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

З пояснень відповідача слідує, що виконавчий лист Київського районного суду м.Полтави від 15.11.2011 №2-1857/11, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Банк "Фінанси та Кредит" боргу в розмірі 3297896,31 грн., пред`являвся до виконання шість разів. Останній раз пред`являвся до виконання в 2016 році. За наслідками чого, постановою від 04.10.2016 (ВП №51257179), виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 частини першої статті 47 Закону №606-XIV (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення).

Суд вважає обґрунтованими доводи позивача про відсутність підстав для арешту майна ОСОБА_1 , оскільки стягувач з 2016 року не пред`являє вимог до позивача та не звертається до виконавчої служби з питань примусового виконання виконавчого листа Київського районного суду м.Полтави від 15.11.2011 №2-1857/11.

Крім того, зважаючи на відсутність з 2016 року звернень стягувача щодо примусового виконання виконавчого листа Київського районного суду м.Полтави від 15.11.2011 №2-1857/11, та на норми статті 22 Закону №606-XIV, статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 (нині чинний) є підстави вважати, що строк пред`явлення виконавчого листа сплинув.

Як повідомлено відповідачем у його поясненнях, матеріали виконавчих проваджень №30021181, №42434478, №44096807, №46886047, №49478031, №51257179 знищено у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

З огляду на викладене, враховуючи те, що виконавче провадження з виконання відповідного виконавчого листа не є відкритим та відповідачем знищено матеріали виконавчих проваджень за наслідками закінчення строків зберігання, то існування накладеного постановами державного виконавця у межах виконавчих проваджень №30021181, №42434478, №44096807, №46886047, №49478031, №51257179 арешту майна боржника є безпідставним.

Таким чином, наявні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом скасування арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, накладений у межах виконавчих проваджень №30021181, №42434478, №44096807, №46886047, №49478031, №51257179.

Відтак, позовні вимоги слід задовольнити частково.

За правилами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) (вул. Героїв-пожежників, 13, м. Полтава, Полтавська область, ), Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (вул. Героїв-пожежників, 13, м. Полтава, Полтавська область, 36014) про визнання протиправною бездіяльності, скасування арешту задовольнити частково.

Скасувати арешт майна боржника - ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження, накладений постановами у межах виконавчих проваджень №30021181, №42434478, №44096807, №46886047, №49478031, №51257179.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) (вул. Героїв-пожежників, 13, м. Полтава, Полтавська область, ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 420,40 (чотириста двадцять гривень сорок копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його підписання.

Головуючий суддя Г.В. Костенко