Справа № 420/6623/20
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2020-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6623/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) до Другого Приморського Відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (вул.Пастера, 58, м.Одеса, 65023, ) про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Другого Приморського Відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), за результатом якої просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Майстерюк Т.М. від 18.06.2020 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 9446 (дев`ять тисяч чотириста сорок шість) гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відносно ОСОБА_1 , старшим державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Майстерюк Т.М., на підставі виконавчого листа №522/22250/17 від 05.03.2020 відкрито виконавче провадження №62323730. Відповідно до вказаної постанови від 18.06.2020 позивача зобов`язано: не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні власністю, а саме загальними приміщеннями кв. АДРЕСА_2 (загальною кухнею площею 21,1 кв.м. та загальним коридором площею 28 кв.м.).

18.06.2020 старшим державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Майстерюк Т.М. в межах виконавчого провадження №62323730 винесено постанову про стягнення виконавчого збору з Позивача у розмірі 9446 грн. 00 коп.

Позивач вважає постанову державного виконавця від 18.06.2020 про стягнення виконавчого збору незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Після набрання рішенням Приморського районного суду м.Одеси законної сили (12.02.2020) до відкриття виконавчого провадження (18.06.2020), позивачем вже було виконано всі необхідні дії, направлені на добровільне виконання судового рішення, а саме: 15.06.2020 боржником направлено кур`єром поштове відправлення з описом на адресу стягувача, в якому знаходилися ключі в кількості 2 (двох) штук від дверей, які заважали вільному доступу до частини загального коридору площею 28 кв.м. та загальної кухні площею 21,1 кв.м. Однак, вищевказане кур`єрське відправлення 18.06.2020 повернулося боржнику, у зв`язку з тим, що за адресою стягувача неодноразово двері ніхто не відкривав, на телефонні дзвінки за номером мобільного телефону який належить ОСОБА_2 , ніхто не відповів.

Тобто, на час відкриття виконавчого провадження, позивачем вже було добровільно виконано судове рішення, що також підтверджується фотознімками загального коридору площею 28 кв.м., розташованого в кв. АДРЕСА_2 .

Також позивач зазначив, що станом на подання позову, державним виконавцем не вчинено жодних дій щодо виконання виконавчого документу у спірному виконавчому провадженні у спосіб, що визначений таким виконавчем документом. А отже, у державного виконавця не було підстав для прийняття оскаржуваного рішення 18.06.2020 року.

З наведених підстав позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою судді від 10.08.2020 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей встановлених ст.ст.268-272, 287 КАС України, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 17.08.2020 року на 12:00 год. та витребувано належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №62323730.

14.08.2020 року від відповідача до суду надійшов відзив разом з матеріалами виконавчого провадження №62323730, у якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що 18 червня 2020 року державним виконавцем відділу Майстерюк Т.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, постанову про стягнення виконавчого збору, постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (ВП №62323730) та направлено боржнику для добровільного виконання.

10 липня 2020 року до Відділу надійшла заява представника боржника в якій зазначено, що боржником вже було виконано всі необхідні дії, направлені на добровільне виконання судового рішення, а саме 15 червня 2020 року боржником кур`єрською доставкою направлено з описом на адресу стягувана ключі у кількості двох штук від дверей, які заважали вільному доступу до частини загального коридору площею 28 кв. м. та загальної кухні 21,1 кв.м.

Також представник боржника просить закрити виконавче провадження та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору так як вважає, що вимоги виконавчого документу боржником виконано добровільно до відкриття виконавчого провадження. Відповідач зазначає, що в даному випадку фактичне завершення не відбулось, тому підстав для завершення виконавчого провадження та скасування виконавчого збору у державного виконавця відсутні.

Відповідач зазначив, що на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачено.

10 липня 2020 року державним виконавцем було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_3 для виконання рішення суду, а саме передача ключів для вільного доступу до загальної кухні та загального коридору, але стягувач відмовився прийняти ключі, про що було складено акт державного виконавця, від підпису в даному акті стягувач ОСОБА_2 відмовився.

13 серпня 2020 року державним виконавцем винесено повідомлення про проведення виконавчих дій, які призначено на 21 серпня 2020 року о 11 г. 00 хв.

Дії боржника слід розцінювати як спробу добровільно виконати рішення суду, але фактично рішення суду не виконано.

Боржниці було відомо про існування рішення Приморського суду м. Одеси №522/22250/17 від 23.07.2019 року та про те, що її зобов`язано не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні власністю, а саме: загальними приміщеннями кв. АДРЕСА_2 :-- загальною кухнею площею 21,1 кв.м.; - загальним коридором площею 28 кв.м., про що свідчать постанова Одеського апеляційного суду за № 522/22250/17 від 23.07.2019 року та постанова Верховного Суду України за № 522/22250/17 від 12.02.2020 року, які були винесені за поданням боржницею апеляційної та касаційної скарг на рішення Приморського районного суду м. Одеси.

Згідно відмітки на виконавчому листі рішення Приморського районного суду м. Одеси №522/22250/17 від 23.07.2019 року про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у ; користуванні власністю, а саме: загальними приміщеннями кв. АДРЕСА_2 : -загальною кухнею площею 21,1 кв.м.; - загальним коридором площею 28 кв.м., набрало законної сили 12 лютого 2020 року.

У період з дня набрання законної сили рішення суду, а саме з 12 лютого 2020 року та до 11 червня 2020 року, коли стягувач ОСОБА_2 звернувся до відділу із заявою про примусове виконання рішення суду, боржниця не скористувалась можливістю добровільно виконати рішення суду, а тому відповідач просить у задоволенні позову відмовити.

У судове засідання, призначене на 17.08.2020 року на 12:00 год., сторони не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, згідно приписів ст.268 КАС України.

17.08.2020 року через канцелярію суду від представника позивача та відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання технічними засобами, що передбачено ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що 18.06.2020 року старшим державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Майстерюк Т.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62323730, на підставі виконавчого листа №522/22250/17 від 05.03.2020 року.

Також 18.06.2020 року старшим державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Майстерюк Т.М. було винесено постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 9446, 00 грн.

Разом з цим, відповідно до матеріалів справи, 15.06.2020 року ОСОБА_1 направлено кур`єром поштове відправлення з описом на адресу Стягувача, в якому знаходилися ключі в кількості 2 (двох) штук від дверей, які заважали вільному доступу до частини загального коридору площею 28 кв.м. та загальної кухні площею 21,1 кв.м.

Кур`єрське відправлення 18.06.2020 повернулося боржнику, у зв`язку з тим, що за місцем реєстрації адресат (стягувач) не знаходиться, на телефонні дзвінки за номером мобільного телефону не відповідає.

Крім того, 10 липня 2020 року державним виконавцем було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_3 для виконання рішення суду, а саме передача ключів для вільного доступу до загальної кухні та загального коридору, але стягувач відмовився прийняти ключі, про що було складено акт державного виконавця, від підпису в даному акті стягувач ОСОБА_2 відмовився.

13 серпня 2020 року державним виконавцем винесено повідомлення про проведення виконавчих дій, які призначено на 21 серпня 2020 року о 11 г. 00 хв.

Позивач, вважаючи протиправною постанову старшого державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Майстерюк Т.М. від 18.06.2020 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 9446 (дев`ять тисяч чотириста сорок шість) гривень, звернулась до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши законність дій та рішень відповідача, суд прийшов до висновку, що позов належить до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Відповідно до ч.5 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з ч.6 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно з ч.3 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Згідно з ч.9 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання, яке виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа. Відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження виконавець повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

Як встановлено судом, на момент відкриття виконавчого провадження (18 червня 2020 року) виконавець не володів будь-якою інформацією щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачено.

Однак з матеріалів справи вбачається, що позивачем до відкриття виконавчого провадження було здійснено всі необхідні дії, направлені на добровільне виконання судового рішення, а саме 15 червня 2020 року боржником кур`єрською доставкою направлено з описом на адресу стягувача ключі у кількості двох штук від дверей, які заважали вільному доступу до частини загального коридору площею 28 кв.м та загальної кухні 21,1 кв.м.

При цьому, як встановлено судом, аналогічні дії були вчинялись державним виконавцем, при примусовому виконанні виконавчого листа, що свідчить про те, що позивачем було обрано вірний спосіб виконання зазначеного рішення.

З огляду на те, що позивачем було вжито заходів з метою належного виконання рішення суду по справі № 522/22250/17, але воно не було виконано з незалежних від нього підстав, суд дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору з позивача є протиправним, а тому вимоги про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Майстерюк Т.М. від 18.06.2020 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 9446 (дев`ять тисяч чотириста сорок шість) гривень належать до задоволення.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, ч.1 ст.139, ч.9 ст.205, ч.4 ст.229, ст.ст. 241-246, 268, 269, 287, п.15.5 ч.1 розділу VII КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) до Другого Приморського Відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (вул.Пастера, 58, м.Одеса, 65023, ) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Майстерюк Т.М. від 18.06.2020 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 9446 (дев`ять тисяч чотириста сорок шість) гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Другого Приморського Відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (вул.Пастера, 58, м.Одеса, 65023, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук.

.