Справа № 300/1068/19
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2020-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/1068/19 пров. № А/857/6099/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Бруновської Н.В., Довгої О.І.,

за участю секретаря судового засідання: Хомича О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Комунального підприємства "Водотеплосервіс" Калуської міської ради на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року, ухвалене суддею Шумей М.В. у м. Івано-Франківськ о 11:30, повний текст якого складений 17 лютого 2020 року, у справі №300/1068/19 за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до Комунального підприємства "Водотеплосервіс", з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Міністерства фінансів України, Калуського управління Державної казначейської служби в Івано-Франківській області; на стороні відповідача Калуської міської ради Івано-Франківської області, про стягнення простроченої заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

17 травня 2019 року позивач Головне управління ДФС в Івано-Франківській області звернувся до суду з позовом до відповідача Комунального підприємства "Водотеплосервіс", з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Міністерства фінансів України, Калуського управління Державної казначейської служби в Івано-Франківській області; на стороні відповідача Калуської міської ради Івано-Франківської області, у якому з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог (т.2 а.с.47-48) просив стягнути прострочену заборгованість за договором субкредитування в сумі 47216183,39 грн за рахунок коштів, що належать відповідачу, в тому числі, які розміщені на рахунках, відкритих у банківських установах.

В обгрунтування позовних вимог вказує, що невиконання у повному обсязі зобов`язань з повернення коштів, отриманих за Договором про субкредитування №28010-02/110 від 16.10.2009, укладеним з Міністерством фінансів України, Міністерством з питань житлово-комунального господарства України у рамках спільних зі Міжнародним банком реконструкції і розвитку проектів, зумовило виникнення заборгованості, розмір якої станом на час звернення позивача із заявою про зменшення позовних вимог, зареєстрованої судом першої інстанції за вх.№15349/19 від 2910.2019, становить 47216183,39 грн, в тому числі: 31057576,00 грн основний борг; 8971482,67 пеня; 7149749,16 грн відсотки; 37375,56 грн плата за надання гарантій.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року відповідно до ст.52 Кодексу адміністративного судочинства України допущено заміну позивача правонаступником Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області.

Рішеням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В судове засідання сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву позивача на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до наданої інформації Калуським управлінням Державної казначейської служби України Івано-Франківської області станом на 01.02.2019 за Комунальним підприємством "Водотеплосервіс" обліковується заборгованість перед Державним бюджетом в розмірі 62167481,80 грн.

Згідно подань Калуського управління Державної казначейської служби України Івано-Франківської області за відповідачем обліковується заборгованість, яка складається з:

- 45030182,12 грн або 1622386.25 дол. США основний борг станом на 01 лютого 2019 року (подання №5 від 26 лютого 2019 року);

- 8971482,67 грн - пеня за несвоєчасне повернення позики станом на 01 лютого 2019 року (подання №6 від 26 лютого 2019 року);

-8119370,08 грн або 292531,67 дол. США відсотки, нараховані за користування позикою, станом на 01 лютого 2019 року (подання №7 від 26 лютого 2019 року);

- 46446,93 грн плата за надання гарантій станом на 01 лютого 2019 року (подання №8 від 26 лютого 2019 року).

Вказана заборгованість виникла у результаті невиконання відповідачем зобов`язань за договором №28010-02/110 від 16.10.2009, укладеним між Міністерством фінансів України, Міністерством з питань житлово-комунального господарства України та Комунальним підприємством "Водотеплосервіс", про використання сум Позики, що надається Україні Міжнародним банком реконструкції та розвитку (Угода про позику Проект розвитку міської інфраструктури) №4869-UA від 26.05.2008 (т.1 а.с.14-24).

Наявність у Комунального підприємства "Водотеплосервіс" зазначеної заборгованості зумовило звернення контролюючого огану про її стягнення у судовому порядку.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Предметом спору у цій справі є правомірність звернення органу доходів та зборів про стягнення заборгованості, як західу щодо погашення прострочених зобов`язань перед Державним бюджетом за субкредитними угодами, укладеними позивачем з Міністерством фінансів України, Міністерством з питань житлово-комунального господарства України в рамках спільних із Міжнародним банком реконструкції та розвитку проектів.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

16.10.2009 Міністерством фінансів України, Міністерством з питань житлово-комунального господарства України та Комунальним підприємством "Водотеплосервіс" укладено договір про субкредитування №28010-02/110 про використання сум Позики, що надається Україні Міжнародним банком реконструкції та розвитку (Угода про позику Проект розвитку міської інфраструктури) №4869-UA від 26.05.2008 (т.1 а.с.14-24).

За умовами пункту 2.1 Договору Угоди про субкредитування № 28010-02/110 від 16.10.2009 Субкредитор рекредитує Субпозичальнику частину коштів Позики у сумі, що не перевищує 9601883 дол. США та включає одноразову комісію (24007,71 дол. США) на платній, зворотній, строковій основі, а Субпозичальник зобов`язується використовувати надані кошти відповідно до умов цього договору, Угоди про позику, виконувати інші зобов`язання, передбачені цим договором, повернути отриману суму Субкредитору, сплатити відсотки за користування ним та інші платежі, нараховані згідно з положеннями цього Договору.

Субпозичальник погашає основну суму Субкредиту відповідно до графіка погашення, що міститься у додатку до цього Договору. У разі зміни графіка погашення позики, викладеного у Додатковій статті 3 Угоди про позику, відповідні зміни вносяться до графіка погашення Субкредиту, що оформлюється додатковою угодою до цього Договору. Погашення, обслуговування Субкредиту та сплата будь-яких платежів за цим Договором здійснюється шляхом перерахування Субпозичальником гривневого еквіваленту відповідної суми у валюті Позики (за офіційним курсом НБУ на день перерахування коштів) на вказаний Субкредитором рахунок (пункти 5.1, 5.6 Договору).

Підпунктом 8.1.4 пункту 8.1 Договору передбачено, що Субпозичальник зобов`язаний своєчасно здійснювати платежі в рахунок погашення боргу за основною сумою Субкредиту, відсотками, маржею та іншими платежами, передбаченими цим Договором, інформувати Субкредитора в триденний термін про зміни банківських установ, у яких знаходяться рахунки Судпозичальника в національній та іноземній валютах

За невиконання або неналежне виконання Субпозичальником своїх обов`язків із своєчасного повернення основної суми Субкредиту, сплати відсотків за користування ним та інших платежів за цим Договором, Субпозичальник сплачує Субкредитору пеню з розрахунку 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, що діяла за період, за який стягується пеня, від суми недоплати, розрахованої за кожний день прострочення платежу, в порядку, визначеному чинним законодавством України (пункт 14.2 Договору).

Засобом забезпечення виконання Субпозичальником своїх зобов`язань за цим Договором є Гарантія Калуської міської ради №1 від 21.09.2009, надана Калуською міською радою Міністерству фінансів України (т.1 а.с.67-71).

25.10.2011 Сторонами Договору укладено додаткову угоду №28010-02/110-1 до Договору про субкредитування №28010-02/110 (т.1, а.с.25-26).

Так, згідно частини 9 статті 17 Бюджетного кодексу України прострочена заборгованість суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим, обласною радою чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим, обласною радою чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) стягується з такого суб`єкта господарювання органами доходів і зборів, що є органами стягнення такої заборгованості у порядку, передбаченому Податковим кодексом України або іншим законом, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна цього суб`єкта господарювання.

Калуським управлінням Державної казначейської служби України Івано-Франківської області на виконання Порядку обліку заборгованості, в тому числі простроченої, перед державою та кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками/фінансовою допомогою, наданими Міністерством фінансів у 1993-1998 роках, нарахування пені та списання безнадійної заборгованості (далі - Порядок №174), податковому органу були надані подання для вчинення заходів щодо стягнення простроченої заборгованості із відповідача.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 174 з метою примусового стягнення в установленому законодавством порядку простроченої заборгованості з боржника територіальні органи Державної казначейської служби до кінця місяця, що настає за звітним періодом: інформують органи державної податкової служби за місцем реєстрації боржника про зміну розміру простроченої заборгованості за кредитами та суму нарахованої на неї пені.

Нарахування пені починається з моменту виникнення простроченої заборгованості і припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання повинне бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором про надання кредиту, бюджетної позички/фінансової допомоги (пункт 11 Порядку № 174).

Згідно з пунктом 15 Порядку №174 прострочена заборгованість за кредитами, бюджетними позичками/фінансовою допомогою, яка не погашена боржником протягом 30 календарних днів після настання строку платежу, а також нарахована на суму простроченої заборгованості за кредитом, бюджетною позичкою/фінансовою допомогою пеня стягуються в установленому законодавством порядку органами державної податкової служби за місцем реєстрації боржника відповідно до подання територіальних органів Державної казначейської служби.

Відповідно до статті 610, частини 1 статті 628, статей 629, 599 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 549 Цивільного Кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з підпунктом 19-1.1.38 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України однією з функцій контролюючих органів є забезпечення стягнення сум простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою за кредитами (позиками), залученими державою або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з підпунктом 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

Пунктом 1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України встановлено, що погашення простроченої заборгованості суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) здійснюється у порядку, визначеному главою 9 розділу II цього Кодексу.

Главою 9 розділу II Податкового кодексу України регулюються питання погашення податкового боргу платника податку.

Аналіз наведених положень податкового та бюджетного законодавства дають підстави для висновку про те, що законодавець поширив процедуру погашення податкового боргу на порядок стягнення заборгованості за бюджетними позичками (фінансовими допомогами), тим самим наділивши правовідносини позики, що виникли між державою як позикодавцем та господарюючим суб`єктом як позичальником, ознаками публічно-правових, стягнення якого здійснюється органами державної податкової служби України шляхом звернення до суду з відповідним позовом з врахуванням вимог, встановлених главою 9 розділу ІІ цього Кодексу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 29 січня 2019 року (справа № 807/257/14), а відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Слід зазначити, що органи стягнення - органи доходів та зборів під час вжиття заходів, спрямованих на погашення відповідної заборгованості, діють на виконання своїх владних повноважень щодо погашення податкового боргу, визначених Податковим кодексом України.

На податковий орган не покладено обов`язок перевіряти правомірність та обґрунтованість заборгованості, а відповідно до підпункту 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою за кредитами (позиками), залученими державою або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України в установленому законодавством порядку за місцем реєстрації боржника відповідно до подання територіальних органів Державної казначейської служби, яке подається у строки, визначені пунктом 10 Порядку № 174

При цьому згідно з абз. 2 частини 9 статті 17 Бюджетного кодексу України позовна давність на вимоги щодо погашення такої заборгованості суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) не поширюється.

Судом встановлено, що станом на 29.10.2019 за КП "Водотеплосервіс" залишається непогашеною заборгованість у загальній сумі 47216183,39 грн, з яких основний борг складає 31057576,00 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом 7149749,16 грн, заборгованість за платою за надання гарантій 37375,56 грн, пеня 8971482,67 грн.

Доказів, які б свідчили про погашення заборгованості, що є предметом стягнення або спростування її наявності, відповідачем суду не надано.

Також відповідачем не надано доказів, які б спростовували розрахунок позивача щодо розміру заборгованості.

Таким чином, органи державної податкової служби України, отримавши подання органу державного казначейства щодо наявності непогашеної податкової заборгованості суб`єкта господарювання перед державою за надану останньому позику, а також заборгованості за відсотками за користування кредитом, пені, нарахованої на таку заборгованість, та плати за надання державних гарантій вправі звертатися до суду з відповідним позовом про стягнення такої заборгованості без обмеження строками позовної давності.

Оскільки будь-яких доказів на підтвердження погашення простроченої заборгованості за договором субкредитування № 28010-02/110 від 16.10.2009 відповідачем на розгляд суду не надано, позовні вимоги про її стягнення на загальну суму 47216183,39 грн за рахунок будь-яких готівкових коштів, належних відповідачу, в тому числі й тих, що розміщені на рахунках, відкритих у банківських установах, є підставними та обгрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Доводи скаржника на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Водночас, колегія суддів зауважує, що у резолютивній частині рішення судом першої інстанції помилково вказано суму, яку слід стягнути з Комунального підприємства «Водотеплосервіс» Калуської міської ради «47216184,19 грн» замість вірної «47216183,39 грн» та невірно зазначено ЄДРПОУ відповідача «3264207» замість вірного «32364207», чим допущено описки, що можуть бути виправлені судом першої інстанції в порядку, визначеному статтею 253 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Водотеплосервіс" Калуської міської ради залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року у справі №300/1068/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді Н. В. Бруновська
О. І. Довга
Постанова складена в повному обсязі 21.08.2020.