Справа № 200/13927/19-а
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2020-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2020 р. Справа№200/13927/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зеленова А.С., розглянувши в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України (вул. Бастіонна, буд.6, м. Київ, 01601, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

02 грудня 2019 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, в якій просить:

- визнати бездіяльність відповідача (боржника) по невиконанню судового рішення № 200/10159/18-а від 14 листопада 2018 року протиправною;

- стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 збитки, завдані Слов`янським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області у розмірі недоотриманої суми пенсії за період з 01 серпня 2018 року по 28 лютого 2019 року у розмірі 45 612,68 грн.;

- стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 збитки у розмірі недоотриманої компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 за період з 01 серпня 2018 року по 28 лютого 2019 року, у зв`язку із порушенням строків їх виплати, завдані Слов`янським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, в сумі 2602,57 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він перебуває на обліку відповідача як отримувач пенсії за віком та як внутрішньо переміщена особа. З серпня 2018 року відповідачем припинено виплату пенсії. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року визнано протиправною бездіяльність Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 серпня 2018 року, та зобов`язано Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01 серпня 2018 року. Оскільки відповідачем добровільно не виконано рішення суду, на підставі виконавчого листа державним виконавцем відділу примусового виконання рішення управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було відкрито виконавче провадження № 58630922. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/10159/18-а від 10 червня 2019 року, заява виконавчої служби про заміну способу та порядку виконання судового рішення, залишена без задоволення. Посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування на виплату недоплаченої пенсії позивачу є такими, що суперечать нормам міжнародного законодавства. Зазначив, що у зв`язку з тривалим невиконанням судового рішення від 14 листопада 2018 року по справі №200/10159/18-а, відповідачем нанесені їй збитки у розмірі недоотриманої пенсії та збитки у розмірі недоотриманої компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

27 грудня 2019 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, в якій просить:

- стягнути з Державного бюджету України з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 збитки, завдані Слов`янським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, у розмірі 48 215,25 грн.

27 грудня 2019 року, в установлений судом строк, представник відповідача - Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача та просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, посилаючись на те, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/10159/18а від 14 листопада 2018 року за позовом ОСОБА_1 до Управління про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, Управлінням пенсію ОСОБА_1 поновлено, борг з 01 серпня 2018 року по 28 лютого 2019 року нарахований, однак виплата буде проведена після її фінансування. 15 березня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження АСВП № 58630922. Зазначає, що невиконання судового рішення в частині невиплати суми пенсії з 01 серпня 2018 року по 28 лютого 2019 року за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Також зазначають, що первинною умовою нарахування компенсації втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати є наявність вини відповідача. У зв`язку з тим, що провину Управління, в частині порушення термінів виплати пенсії позивачу не визнано судовим рішенням, то підстав для нарахування та виплати компенсації не має, отже вимога щодо такого зобов`язання є передчасною /а.с.35-37/.

22 січня 2020 року представник відповідача - Міністерства юстиції України надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача та просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, посилаючись на те, що Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області при виконанні рішення суду у справі № 200/10159/18 діяло в межах повноважень, визначених законодавством України. Крім того, позивач не отримав пенсію за період з 01 серпня 2017 року по 28 лютого 2019 року, а отже вимоги щодо виплати збитків у вигляді компенсації втрати частини доходів за цей період є передчасними та не підлягають задоволенню /а.с.44-51/.

Представник Державної казначейської служби України пояснень, заяв, клопотань до суду не надав.

Ухвалою суду від 06 грудня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи /а.с.1-2/.

Ухвалою суду від 06 лютого 2020 року перейдено до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням /а.с.67/.

21 лютого 2020 року на адресу суду надійшли копії документів надісланих позивачем /а.с.73-78/.

24 лютого 2020 року судом відкладено підготовче судове засідання у зв`язку із неявкою сторін на 04 березня 2020 року.

04 березня 2020 року ухвалою суду постановленною без видалення до нарадчої кімнати закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду на 25 березня 2020 року.

25 березня 2020 року відкладено судовий розгляд у зв`язку із неявкою сторін на 08 квітня 2020 року.

08 квітня 2020 року відкладено судовий розгляд у зв`язку із неявкою сторін на 06 травня 2020 року.

06 травня 2020 року засобами електронного зв`язку представником відповідача на адресу суду надіслано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із карантином /а.с.108-111/.

06 травня 2020 року за клопотанням представника відповідача судом відкладено розгляд справи до 03 червня 2020 року.

01 червня 2020 року засобами електронного зв`язку представником відповідача на адресу суду надіслано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із карантином /а.с.120-123/.

03 червня 2020 року за клопотанням представника відповідача судом відкладено розгляд справи до 24 червня 2020 року.

24 червня 2020 року засобами електронного зв`язку представником відповідача на адресу суду надіслано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із карантином /а.с.128-131/.

24 червня 2020 року за клопотанням представника відповідача судом відкладено розгляд справи до 05 серпня 2020 року.

01 серпня 2020 року засобами електронного зв`язку представником відповідача на адресу суду надіслано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із карантином /а.с.142-145/.

У судове засідання сторони не з`явились, повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи вищезазначене та зважаючи на те, що сторони були належним чином повідомлені про місце, дату та час розгляду справи, їх позиція стосовно предмета спору зрозуміла, в матеріалах справи достатньо документів для розгляду справи по суті, з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу, суд доходить висновку про можливість проведення розгляду справи у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.

При цьому суд зазначає, що саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів, участь учасників справи в судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, та сторонами не повідомлено причин, які безпосередньо перешкоджають приймати участь у судовому засіданні.

У зв`язку із неявкою сторін у судове засідання розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження в межах строків, визначених Кодексу адміністративного судочинства України для розгляду справи.

Письмове провадження, відповідно до положень пункту 10 частини першої статті 4 КАС України - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 192 КАС України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Нормами частини четвертої статті 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до п.п.2 п.9 прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" пункт 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України викладено у наступній редакції: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Відповідно до п.2 прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" №540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Даний закон набрав чинності 17 липня 2020 року. Клопотань про продовження строку розгляду справи до суду не надходило.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Гірницьким РВ УМВС України в м. Макіївці), є пенсіонером за віком (посвідчення серії НОМЕР_2 ) та внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується відповідною довідкою від 10 липня 2017 року № /а.с.9-12/.

Відповідач - Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (), є суб`єктом владних повноважень - органом виконавчої влади, основним завданням якого, згідно вимог чинного законодавства, зокрема, є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.

Відповідач - Міністерство юстиції України є державним органом виконавчої влади України, діяльність якого направляється та координується Кабінетом міністрів України.

Відповідач - Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів з державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Як встановлено судом, підтверджено наявними матеріалами справи та не оспорюється сторонами по справі позивач перебуває на обліку управління як внутрішньо переміщена особа. З 01 серпня 2018 року виплату пенсії позивачу було припинено з підстав, не передбачених нормами статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року по справі №200/10159/18-а визнано протиправною бездіяльність Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 серпня 2018 року, та зобов`язано Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01 серпня 2018 року. Рішення суду набуло законної сили /а.с.13,14/.

15 березня 2019 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58630922 за виконавчим листом №200/10159/18-а про зобов`язання Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01 серпня 2018 року /а.с.15/.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року по справі № 200/10159/18-а Слов`янським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було поновлено та нараховано виплату пенсії ОСОБА_1 Борг з 01 серпня 2018 року по 28 лютого 2019 року у сумі 45 612,68 грн. нараховано, однак виплата буде проведена після її фінансування, що підтверджується листом Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області за № 10328 від 28 травня 2019 року /а.с.16,17/.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року по справі № 200/10159/18-а у задоволенні заяви головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Косаревої Ірини Валеріївни про заміну способу і порядку виконання судового рішення, відмовлено /а.с.17,18/.

24 січня 2020 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 58630922 від 24 січня 2020 року, відкритого за виконавчим листом № 200/10159/18-а /а.с.76/.

Таким чином, враховуючи зазначені обставини, спірним є наявність правових підстав для стягнення з Державного бюджету України на користь позивача збитків, завданих відповідачем Слов`янським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області у розмірі недоотриманої суми пенсії за період з 01 серпня 2018 року по 28 лютого 2019 року у розмірі 45 612,68 грн., стягнення з Державного бюджету України на користь позивача збитків у розмірі недоотриманої компенсації втрати частини доходів за період з 01 серпня 2018 року по 28 лютого 2019 року у зв`язку із порушенням строків їх виплати, завдані відповідачем Слов`янським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області в сумі 2 602,57 грн.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Тобто, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Частиною п`ятою статті 21 цього ж Кодексу передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз наведених норм КАС України дає підстави для висновку про те, що у порядку адміністративного судочинства можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватися шкоди, завданої виключно суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Нормами статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст. 107 Закону України № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

В Цивільному кодексі України міститься визначення поняття збитків. Так, відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою для звернення до суду позивач в тому числі зазначає статті 22, 1166 ЦК України та посилається на заподіяну відповідачем матеріальну шкоду, яка полягає у невиплаті недоотриманої пенсії на підставі рішення суду.

Як вже зазначалось судом, відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року по справі № 200/10159/18-а зобов`язано Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01 серпня 2018 року.

На виконання рішення суду про зобов`язання відповідача поновити позивачу виплату пенсії за ним було відкрито виконавче провадження, відповідач здійснив нарахування пенсії у розмірі 45 612 грн. 68 коп. за період з 01 серпня 2018 року по 28 лютого 2019 року, а тому стягнення на користь позивача збитків в зазначеній сумі є подвійною відповідальністю за одне й те ж зобов`язання, що відповідно до положень Конституції України є недопустимим.

Правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, урегульовані Законом України «Про виконавче провадження», а тому несплачена позивачеві сума пенсії, що підлягає стягненню на його користь за рішенням суду, не може вважатися майновою шкодою в розумінні статті 1166 ЦК України, а є сумою нарахованої пенсії, яка підлягає виплаті в порядку виконання рішення суду, відтак зазначені норми права не можуть застосовуватись до спірних правовідносин.

Крім того, Законом України від 5 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон № 4901-VI) установлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», а також особливості їх виконання.

Статтею 3 Закону № 4901-VI установлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником яких є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності в зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2014 року № 440.

Суд також зазначає, що вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень в адміністративних справах, у тому числі щодо стягнення коштів (пенсійних виплат), врегульовано положеннями розділом ІV КАС України.

Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, тому несплачена позивачці сума пенсії, яка підлягає стягненню на її користь за рішенням суду, не може вважатися майновою шкодою, або збитками в розумінні статей 22, 1166 ЦК України, а є сумою нарахованої пенсії, яка підлягає виплаті позивачу в порядку виконання рішення адміністративного суду, відтак зазначені норми права не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Позивач дійшов помилкового висновку про те, що заборгованість відповідача по сплаті пенсії, яка підлягає стягненню згідно рішення суду, - є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, а тому ці кошти не підлягають відшкодуванню відповідачем згідно статті 1166 ЦК України. Як вже неодноразово зазначалось, зазначена сума коштів підлягає стягненню на користь позивача в тому числі і згідно рішення Донецького окружного адміністративного суду, а тому стягнення заявленої позивачем суми у зазначеному спорі є подвійною відповідальністю за одне і те ж зобов`язання, що згідно із положеннями Конституції України - є недопустимим.

Зазначена позиція неодноразово була викладена у висновках Верховного Суду.

Щодо стягнення з Державного бюджету України на користь позивача збитків у розмірі недоотриманої компенсації втрати частини доходів за період з 01 серпня 2018 року по 28 лютого 2019 року у зв`язку із порушенням строків їх виплати, завдані відповідачем в сумі, що дорівнює законодавчому розрахунку на день виплати суми збитків з пенсії, суд зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ від 19.10.2000 року (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159 (далі - Порядок № 159).

Відповідно до положень ст. ст. 1 та 2 Закону № 2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

У статті 2 Закону № 2050-ІІІ прямо передбачено, що під доходами, на які поширюються правила щодо компенсації втрат, у цьому Законі слід розуміти, зокрема, пенсії.

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно положень п.2 та 3 Порядку № 159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, серед яких, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

У п.4 Порядку закріплено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст. 3 вказаного вище Закону).

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи був виплачений нарахований дохід, та чи виплачений він із порушенням строків, чи нараховувався і виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

При цьому, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 55 Закону №2262-XII, ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Водночас, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Використане у ст. 3 Закону № 2050-ІІІ та п. 4 Порядку № 159 визначення, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що повинна бути обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст. 1 - 3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права висловлений Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року (справа № 336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№ 523/1124/17), від 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17) та від 18 липня 2018 року (справа № 490/6755/15-а), які враховуються судом при вирішенні даної справи відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Крім того, згідно із частиною другою статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що суд при розгляді справи обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Керуючись частиною другою статті 9 КАС України, суд вбачає підстави для виходу за межі позовних вимог виключно з метою ефективного захисту прав позивача та визнає, що Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області належним чином не виконало рішення суду про виплату ОСОБА_1 вчасно суми пенсій, а тому, в даному випадку, відповідачем допущено протиправну бездіяльність. Така бездіяльність відповідача не відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Таким чином ефективним способом захисту прав позивача буде зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року суд відстрочив позивачеві сплату судового збору у розмірі 768,40грн. до ухвалення судового рішення.

Нормами частини другої статті 133 КАС України встановлено, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на те, що даний адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, суд дійшов висновку щодо стягнення судових витрат з відповідача до Державного бюджету України в повному обсязі у розмірі 384,2 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 72-77, 139, 241-246, 255, 263, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , адреса листопада: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ) до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, 84122, ), Міністерства юстиції України (вул. Городецького,13, м. Київ, 01001, ), Державної казначейської служби України (вул. Бастіонна, буд.6, м. Київ, 01601, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов`язати Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, 84122, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , адреса листопада: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ) компенсацію втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, 84122, ) до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 384,20(триста вісімдесят чотири) гривні 20 (двадцять) копійок.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження провадження. Повне судове рішення складено та підписано 20 серпня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб - адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.С. Зеленов