Справа № 805/4884/15-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2020-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 805/4884/15-а

адміністративне провадження № К/9901/35479/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Пасічник С.С.,

суддів: Гончарової І.А., Юрченко В.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС на постанову Донецького окружного адміністративного суду у складі судді Смагар С.В. від 24 грудня 2015 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Васильєвої І.А., суддів Жаботинської С.В., Казначеєва Е.Г. від 14 грудня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Електросталь» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Електросталь» (далі - позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС (далі - відповідач, Інспекція), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16 квітня 2014 року №/8278/10/28-03-40-32582387 про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на суму 2509129,50 грн., у тому числі за основним платежем на суму 1672753 грн. та штрафними санкціями на суму 836376,50 грн.

Обґрунтовуючи позовну заяву, окрім іншого, зазначало, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення про збільшення грошового зобов`язання з ПДВ є протиправним, оскільки при поданні податкової декларації за січень 2014 року були враховані дані з уточнюючого розрахунку за грудень 2013 року із збільшеним на 1672753 грн. значенням рядка 24 декларації при перенесенні у рядок 21.2 декларації за січень 2014 року, тому загальна сума рядка 21.2 склала 1672753 грн., що, в свою чергу, цілком відповідає вимогам пункту 4 розділу 6 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 13 листопада 2013 року №678 (далі - Порядок №678), та пунктом 50.1 статті 50 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року, позов задоволено; визнано протиправним та скасовано оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Ухвалюючи такі рішення, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що позивач з дотриманням вимог законодавства відобразив в рядку 21.2 декларації з ПДВ за січень 2014 року суму залишку від`ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду (грудень 2013 року) у сумі 1672753 грн., значення якого відповідає рядку 24 уточнюючого розрахунку до декларації попереднього звітного періоду.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Інспекція подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій просила їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Із доводів касаційної скарги вбачається, що Інспекція по суті не погоджується із позицією судів попередніх інстанцій і на обґрунтування цього посилається на обставини, встановлені у ході проведеної камеральної перевірки Товариства, статтю 200 ПК України, яка врегульовує порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та статтю 123 ПК України, яка установлює штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у разі визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання. Інших доводів, зокрема, стосовно мотивів, які покладені в основу рішень судів першої та апеляційної інстанцій, касаційна скарга не містить.

Позивач у запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій, які просить залишити без змін, - обґрунтованими та законними.

Справа передана до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що Інспекцією проведено камеральну перевірку даних, задекларованих Товариством у податковій звітності з ПДВ за листопад 2013 року, за грудень 2013 року, за січень 2014 року, з урахуванням уточнюючого розрахунку від 20 лютого 2014 року №, за результатами якої складений акт від 20 березня 2014 року №132/28-03-40-32582387, у якому встановлено порушення позивачем вимог пунктів 200.3, 200.4, 200.6 статті 200 ПК України, пункту 4.6.6 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з підпункту на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25 листопада 2011 року №1492, що призвело до заниження податку по декларації за січень 2014 року у сумі 1672753 грн.

У акті перевірки зазначено, що позивачем безпідставно включено до рядка 21.2 декларації з ПДВ за січень 2014 року від`ємного значення у сумі 1672753 грн., значення якого не відповідає рядку 24 декларації минулого періоду (грудень 2013 року) у сумі 1672753 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

В аспекті заявлених вимог, з огляду на фактичні обставини, установлені судами, Верховний Суд вказує на таке.

За правилами частини першої статті 341 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття даної постанови) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Положеннями пункту 50.1 статті 50 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Отже законодавством передбачена можливість виправити помилки у вже поданій декларації платником податку.

Згідно пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

В силу положень пункту 200.3 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов`язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду (пункт 200.4 статті 200 ПК України).

За змістом пункту 200.6 статті 200 ПК України платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов`язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. Платник податку зберігає право на отримання бюджетного відшкодування коштами у майбутніх звітних (податкових) періодах.

Як установлено підпунктом 6 пункту 4 розділу 5 Порядку №678, положення якого були чинними на момент виникнення спірних відносин, залишок від`ємного значення включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (відображається у рядку 24 декларації поточного звітного (податкового) періоду та переноситься до рядка 21.2 декларації наступного звітного (податкового) періоду).

У відповідності до пункту 4 розділу 6 Порядку №678 у разі виправлення значення рядка 24 декларації, яке у майбутніх звітних періодах не вплинуло на значення рядка 25 чи рядка 23 (23.1 чи 23.2), уточнюючий розрахунок подається за один звітний період, в якому вносяться відповідні зміни. Такий уточнюючий розрахунок може бути поданий як самостійний документ або у складі декларації (як додаток до неї). Значення графи 6 рядка 24 уточнюючого розрахунку (як збільшення, так і зменшення) враховується при визначенні значень рядків 21.2 та 24 декларації за звітний період, у якому подано такий уточнюючий розрахунок.

Зміст наведених положень дає підстави для висновку, що платник ПДВ має право обрання способу виправлення помилки у раніше поданій податковій звітності шляхом подання уточнюючого розрахунку за минулий період або шляхом врахування допущеної помилки у податковій звітності в майбутніх періодах.

У справі, яка розглядається, судами встановлено, що 20 лютого 2014 року позивачем подано до Інспекції уточнюючий розрахунок до декларації з ПДВ за грудень 2013 року, в якому збільшені показники рядка 24 на суму 1672753 грн. У податковій декларації з ПДВ за грудень 2013 року від 20 січня 2014 року значення рядка 24 складало « 0».

Зважаючи на встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини, правильним є висновок останніх про правомірність включення позивачем до рядка 21.2 декларації з ПДВ за звітний період січень 2014 року залишку від`ємного значення попереднього звітного періоду у сумі 1672753 грн., яка була відображена у рядку 24 уточнюючого розрахунку до декларації попереднього звітного періоду (грудень 2013 року) та не вплинула на значення рядка 25 чи рядка 23 декларації з ПДВ за січень 2014 року. Обраний Товариством спосіб усунення виявленої помилки відповідає вимогам пункту 4 розділу 6 Порядку №678 та пункту 50.1 статті 50 ПК України, що вказує на необґрунтованість й помилковість висновків контролюючого органу та протиправність прийнятого податкового повідомлення-рішення.

Доводи ж касаційної скарги за наведеного не дають підстав для висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права чи порушення процесуальних норм при ухваленні рішень, а тому підстави для їх скасування та задоволення касаційної скарги відсутні.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 360 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС залишити без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

СуддіС.С. Пасічник І.А. Гончарова В.П. Юрченко