Справа № 160/7531/20
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2020-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2020 року Справа № 160/7531/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юхно І.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (в письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
07.07.2020 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні до загального трудового (страхового) стажу періодів роботи з 15 серпня 1979 року по 28 серпня 1981 рік, з 22 січня 1991 року по 25 квітня 1996 рік, з 01 вересня 1989 року по 16 травня 1990 рік та відмову у перерахунку пенсії листом від 24 квітня 2020 року за №6134-6869/Б-02/8-0400/20 ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального трудового (страхового) стажу періоди роботи з 15 серпня 1979 року по 28 серпня 1981 рік, з 22 січня 1991 року по 25 квітня 1996 рік, з 01 вересня 1989 року по 16 травня 1990 рік ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії від 22 квітня 2020 року ОСОБА_1 з урахуванням до загального трудового (страхового) стажу періодів роботи з 15 серпня 1979 року по 28 серпня 1981 рік, з 22 січня 1991 року по 25 квітня 1996 рік, з 01 вересня 1989 року по 16 травня 1990 рік з урахуванням виплачених сум.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не погоджується з відмовою у зарахування спірних періодів роботи до пільгового стажу, зазнаючи, що:
- 22.04.2020 року позивач звернувся до відповідача з питанням зарахувати трудовий стаж з 15 серпня 1979 року по 28 серпня 1981 рік, з 22 січня 1991 року по 25 квітня 1996 рік, з 01 вересня 1989 року по 16 травня 1990 рік за архівними довідками та зробити перерахунок;
- листом від 24.04.2020 року за №6134-6869/Б-02/8-0400/20 відповідач зазначив, що згідно переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України №1085 від 07.11.2014 року місто Красний Луч належить до населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження;
- відповідач, не взявши до уваги довідки №436, №437, №438, №439 від 18.11.2019 року, архівну довідку №2236 від 28.11.2019 року та відповідні записи у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 24.04.1983 року порушив право позивача на зарахування трудового (страхового) стажу та перерахунок пенсії.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.07.2020 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); розгляд справи по суті вирішено розпочати з 25.07.2020 року.
29.07.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позовні вимоги не визнало та просило суд відмовити в їх задоволенні, з огляду на те, що:
- при зверненні до управління позивачем надано заяву в довільній формі, тому заяву позивача розглянуто відповідно до норм Закону України «Про звернення громадян» та надано відповідь про розгляд звернення, що не є відмовою у перерахунку пенсії;
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Згідно з копією паспорту серії НОМЕР_2 встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , є громадянином України.
22.04.2020 року позивач звернувся до відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії.
Не погоджуючись з діями відповідача щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 15 серпня 1979 року по 28 серпня 1981 рік, з 22 січня 1991 року по 25 квітня 1996 рік, з 01 вересня 1989 року по 16 травня 1990 рік та відмовою в перерахунку пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно з ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Згідно відомостей, які містяться в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 26.04.1983 року, відомо, що позивач у спірні періоди, які не зараховуються відповідачем у зв`язку з неприйняттям уточнюючих довідок, працював:
- з 15.08.1979 року по 28.08.1981 року на Краснолучському механічному заводі;
При цьому, суд звертає увагу на те, що записи трудової книжки позивача щодо спірних періодів його роботи містять повну інформацію про роботу, посаду, період, містяться печатки підприємств та підписи посадових осіб.
Враховуючи вищенаведене, посилання відповідача на те, що для підтвердження страхового стажу за ці періоди позивач повинен був надати уточнюючі довідки підприємства є необґрунтованими та безпідставними.
Відповідач, відмовляючи у зарахуванні вказаних періодів до страхового стажу позивача, і, як наслідок, відмовляє у перерахунку пенсії, посилається на те, що видані організаціями, які відсутні в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а зазначена в них інформація не несе правових наслідків. На теперішній час відсутні підстави для здійснення перерахунку пенсії, так як представлені позивачем документи, видані неналежними органами та завірені печаткою «ЛНР», а також відсутня можливість здійснити перевірку первинних документів, на підставі яких видачі ці довідки.
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що відсутність у відповідача можливості провести перевірку відповідності записів довідки первинним документам не повинна покладати надмірного тягаря та обов`язку на позивача, оскільки довідка видана належною особою та містить усі необхідні реквізити та відомості.
Аналогічні за змістом висновки щодо подібних правовідносин викладені у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі №583/392/17, від 17.07.2019 у справі №302/757/17-а.
Щодо доводів відповідача про те, що документи, видані особами, які знаходяться на тимчасово окупованій території, є недійсними та не створюють правових наслідків, суд зазначає наступне.
У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах "Лоізіду проти Туречиини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".
При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Вищенаведене, відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 17.07.2019 у справі №302/757/17-а.
Отже, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, з аналізу чинного законодавству та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області у перерахунку ОСОБА_1 пенсії, викладена в листі від 24.04.2020 року за №6134-6869/Б-02/8-0400/20, є протиправною та такою, що порушує законні права та інтереси позивача.
Стосовно твердження представника відповідача, що надана відповідь оформлена в порядку Закону України «Про звернення громадян» та не є рішенням суб`єкта владних повноважень, то суд зазначає, що в листі від 24.04.2020 року за №6134-6869/Б-02/8-0400/20 позивачу було надано відповідь стосовно порушених ним питань щодо перерахунку пенсії та констатовано факт відмови у перерахунку пенсії за відсутності правових підстав. В листі від 24.04.2020 року за №6134-6869/Б-02/8-0400/20 не було роз`яснено позивачу належну процедуру звернення для вирішення заявленого питання, а вирішено питання по суті, а тому вказаний лист є таким, що свідчить про відмову у перерахунку пенсії та створює для позивача правові наслідки у вигляді захисту порушеного права шляхом звернення до суду.
Відтак, позовні вимоги про визнання протиправними дії головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні до загального трудового (страхового) стажу періодів роботи з 15 серпня 1979 року по 28 серпня 1981 рік, з 22 січня 1991 року по 25 квітня 1996 рік, з 01 вересня 1989 року по 16 травня 1990 рік та відмову у перерахунку пенсії листом від 24 квітня 2020 року за №6134-6869/Б-02/8-0400/20 ОСОБА_1 , та зобов`язання головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального трудового (страхового) стажу періоди роботи з 15 серпня 1979 року по 28 серпня 1981 рік, з 22 січня 1991 року по 25 квітня 1996 рік, з 01 вересня 1989 року по 16 травня 1990 рік ОСОБА_1 , - підлягають задоволенню судом.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання перерахувати позивачу пенсію, то суд зазначає, що вказана вимога є передчасною, оскільки позивач не звертався в установленому законодавством порядку для вирішення цього питання.
Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок № 22-1) визначено процедуру та перелік документів, необхідних для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший.
Відповідно до п. 4.1 розділу ІV Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3 доПорядку).
Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.
Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.
Згідно з п. 4.3 Порядку не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Судом не встановлено, що позивач звертався до відповідача із заявою, передбаченою п. 4.1 розділу ІV Порядку, а тому вимога про зобов`язання здійснити перерахунок пенсії від 22 квітня 2020 року ОСОБА_1 з урахуванням до загального трудового (страхового) стажу періодів роботи з 15 серпня 1979 року по 28 серпня 1981 рік, з 22 січня 1991 року по 25 квітня 1996 рік, з 01 вересня 1989 року по 16 травня 1990 рік з урахуванням виплачених сум є передчасною та не підлягає задоволенню судом.
Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 840,80 грн., що документально підтверджується квитанцією від 04.07.2020 року.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, а саме 2 позовні вимоги з трьох, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 560,53 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні до загального трудового (страхового) стажу періодів роботи з 15 серпня 1979 року по 28 серпня 1981 рік, з 22 січня 1991 року по 25 квітня 1996 рік, з 01 вересня 1989 року по 16 травня 1990 рік, оформленої листом від 24 квітня 2020 року за №6134-6869/Б-02/8-0400/20, ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального трудового (страхового) стажу періоди роботи з 15 серпня 1979 року по 28 серпня 1981 рік, з 22 січня 1991 року по 25 квітня 1996 рік, з 01 вересня 1989 року по 16 травня 1990 рік ОСОБА_1 .
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у загальному розмірі 560,53 грн. (п`ятсот шістдесят гривень п`ятдесят три копійки).
Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з частиною 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.
Суддя І.В. Юхно