Справа № 580/3183/20
Суддя: А.В. Руденко
Дата ухвалення: 2020-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року справа № 580/3183/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Руденко А.В.,

за участю:

секретаря Сачинської В.С.,

представника позивача Гаврилова Д.О. (за ордером),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал, в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №62347193 від 16.06.2020.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що в постанові приватного виконавця від 16.02.2020 зазначена адреса проживання позивача: АДРЕСА_1 . Проте позивач в місті Києві, в т.ч. за вказаною адресою, ніколи не проживав, у власності квартиру не має. Крім цього, позивач взагалі не має у власності майна на території міста Києва. Позивач працює державним інспектором в Управлінні Державного агентства рибного господарства в Черкаській області. Оскільки місце проживання боржника не відноситься до виконавчого округу, на території якого відповідач має право здійснювати діяльність, оскаржувана постанова прийнята з порушенням правил територіальної діяльності відповідача, тому є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідач проти позову заперечив. 18.08.2020 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у виконавчому написі №12638 від 15.05.2020, виданому приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., вказано місце проживання позивача АДРЕСА_2 . Тобто, виконавчим документом чітко встановлено, що місце проживання позивача знаходиться в межах виконавчого округу м. Києва. Вказана адреса також зазначена у заяві про примусове виконання рішення. Таким чином, у відповідача не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із пред`явлення не за місцем виконання.

Щодо стягнення судових витрат у сумі 3000 грн. зазначив, що вказана вартість наданої позивачу правничої допомоги є значно завищеною і не співмірною наданій правничій допомозі. В договорі про надання правової допомоги не зазначено конкретного номеру судової справи, за якою позивачу надається правнича допомога.

З вказаних підстав просив у задоволенні позову відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал пояснень щодо позову не надало.

Ухвалою суду від 13.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив. Був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив. Був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Взявши до уваги приписи статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких неприбуття у судове засідання учасника справи не є підставою для відкладення судового засідання, суд розглядає справу за відсутності відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Заслухавши представника позивача, дослідивши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, подані письмові докази, суд встановив наступне.

15.05.2020 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №12638, про стягнення з ОСОБА_1 (позивач у справі) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості у сумі 21 788 грн. 15 коп. Адресами боржника зазначено: АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 .

14.06.2020 товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулось до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича (відповідач у справі) із заявою вих. №14147697 від 22.05.2020 про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича №12638 від 15.05.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості у сумі 21 788 грн. 15 коп.

У виконавчому написі №12638 від 15.05.2020 та у заяві вих. №14147697 від 22.05.2020 зазначені адреси місця реєстрації та місця проживання позивача, а саме: адреса реєстрації боржника - АДРЕСА_4 ; адреса проживання - АДРЕСА_3 .

16.06.2020 відповідачем винесено постанову ВП №62347193 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича №12638 від 15.05.2020 про стягнення з позивача на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості у сумі 21 788 грн. 15 коп.

Вважаючи, що відповідач виніс постанову про відкриття виконавчого провадження з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим фактичним обставинам у справі, суд зазначає таке.

Згідно частини 1 статті 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» №1403-VІІІ від 02.06.2016 (далі Закон №1403) фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження".

Частиною 1 статті 25 Закону №1403 визначено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Згідно частини 2 статті 25 Закону №1403 приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

За приписами ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі Закон № 1404-VІІІ) приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Згідно частини 6 статті 25 Закону №1403 виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України (ч. 4 ст. 24 Закону № 1404-VІІІ).

Згідно з п. 10 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за № 512/5, місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених ст. 24 Закону № 1404-VІІІ.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VІІІ).

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (ч. 3 ст. 26 Закону № 1404-VІІІ).

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VІІІ).

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що Закон №1403-V111 та Закон № 1404-VІІІ визначають вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому згідно з ч. 3 ст. 25 Закону № 1403-VІІІ право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

За приписами п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VІІІ виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема, виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Положеннями ч. 5 ст. 24 Закону № 1404-VІІІ визначено, що у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.

Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України.

Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Положення наведених вище норм свідчать про те, що саме на виконавця покладено обов`язок встановити, чи пред`явлено виконавчий документ за належним місцем виконання, відповідно до ст. 24 вказаного Закону.

Судом встановлено, що відповідач здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва.

Згідно з копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , та довідки Максимівського старостинського округу від 11.08.2020 №111/18-02 з 11.04.2018 позивач зареєстрований в АДРЕСА_5 .

Також згідно довідки Городецького старостинського округу Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області від 11.08.2020 №160/10-05 позивач фактично проживає без реєстрації місця проживання в АДРЕСА_6 , з 2008 року.

Також зі змісту копії договору №Ск-1207-031219/9-2008 від 19.09.2008 року про надання кредиту вбачається, що адресою позивача є АДРЕСА_7 .

Доказів внесення сторонами змін до вказаного договору щодо адреси фактичного проживання позичальника відповідачем та третьою особою не надано.

Таким чином, відомості про фактичне місце проживання позивача, вказані у виконавчому написі нотаріуса ОСОБА_3 №12638 від 15.05.2020 року, а саме: АДРЕСА_2 , не відповідають тим відомостям щодо фактичного місця проживання (реєстрації) боржника, які вказані у договорі про надання кредиту.

Крім того, у цьому виконавчому написі міститься інформація про те, що місцем реєстрації боржника є адреса: АДРЕСА_7 .

Суд зазначає, що ані відповідачем приватним виконавцем, ані третьою особою не наведено будь-якого джерела відомостей щодо вищезазначеної адреси фактичного місця проживання боржника АДРЕСА_2 .

Наведене свідчить про те, що приватний виконавець при відкритті виконавчого провадження, не пересвідчився з достовірних джерел про наявність майна боржника у відповідному виконавчому окрузі та місце проживання позивача.

Надані стягувачем документи не вказують на можливе місце проживання позивача саме в місті Києві на момент подання заяви про примусове виконання виконавчого напису, що свідчить про те, що на момент відкриття виконавчого провадження, приватний виконавець не володів достовірною інформацією про фактичне проживання боржника за вказаною адресою у м. Києві, оскільки стягувач до заяви не додав підтверджуючих документів, які б свідчили про те, що боржник проживає/перебуває за вказаною адресою в м. Києві.

Як зазначалось вище, у спірних відносинах належним місцем виконання є місце проживання або перебування боржника, або місце знаходження його майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, визначає Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-IV (далі - Закон № 1382-IV), відповідно до статті 3 якого місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

Положеннями ч. 1 ст. 6 Закону № 1382-IV встановлено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції (ч. 10 ст. 6 Закону № 1382-IV).

Особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов`язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування (ч. 17 ст. 9 Закону № 1382-IV).

Тобто, саме зареєстроване місце проживання фізичної особи має визначальне значення для цілей визначення місця виконання виконавчого документа.

Враховуючи, що зазначені у виконавчому написі нотаріуса місце проживання боржника АДРЕСА_2 та фактичне місце реєстрації боржника АДРЕСА_7 , відрізняються та територіально знаходяться у межах різних виконавчих округів, беручи до уваги, що відомості про місце проживання позивача у м. Київ не підтверджені тими документами, які надавалися стягувачем разом із заявою про відкриття виконавчого провадження, суд вважає, що в цьому випадку приватний виконавець був зобов`язаний скористатися правом, наданим ч. 5 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» та здійснити перевірку відомостей щодо місця проживання боржника або місця знаходження його майна.

Суд зазначає, що у виконавчому написі нотаріуса зазначено дві адреси: місце проживання боржника та місце реєстрації боржника. Таким чином, матеріали справи не містять документів, які б об`єктивно підтверджували адресу місця перебування позивача у м. Києві.

Отже вказана у виконавчому написі та заяві стягувача інформація про проживання боржника на час його вчинення у місті Києві, на думку суду, не може слугувати достатньою та достовірною підставою для відкриття виконавчого провадження з примусового виконання цього виконавчого напису у місті Києві, без перевірки приватним виконавцем інформації щодо проживання боржника на час вчинення відкриття виконавчого провадження, адже у протилежному випадку допускалася б можливість зазначення стягувачем будь-якої адреси боржника (не підтвердженої доказами) для штучної зміни виконавчого округу.

Отже, з огляду на встановлені судом обставини, зазначена третьою особою в заяві про відкриття виконавчого провадження адреса місця проживання боржника документально не підтверджена, а тому таку інформацію неможливо вважати відомостями, що ідентифікують боржника.

Також суд зазначає, що приватним виконавцем, як суб`єктом владних повноважень, не надано доказів того, що кошти боржника або інше майно на момент прийняття оскаржуваної постанови знаходились у виконавчому окрузі, на території якого приватний виконавець здійснює свою діяльність та відомості, щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Тобто, відсутнє обґрунтування правомірності винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та прийняття виконавчого документу не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, і не за місцезнаходженням його майна - грошових кошів.

Отже, місце проживання та місце отримання доходів боржника не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України, а виконавчий документ у виконавчому провадженні прийнято до виконання відповідачем не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що у відповідача були відсутні законні підстави для прийняття приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження про стягнення коштів з фізичної особи, яка має місце проживання у с. Городецьке Уманського району Черкаської області.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у рішенні від 25.06.2019р. у справі № 826/7969/16.

На підставі цього, суд дійшов висновку, що постанова приватного виконавця ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною четвертою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Судом встановлено, що 21.07.2020 між позивачем та адвокатом Гавриловим Д.О. був укладений договір №43/20 про надання правничої професійної допомоги.

Згідно з додатковою угодою №2 від 04.08.2020 адвокат Гаврилов Д.О. надає позивачу такі адвокатські послуги: написання позовної заяви про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця Клименка Р.В. про відкриття виконавчого провадження від 16.06.2020 ВП №62347193, а також написання заяви про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення - 1,5 год, вартість 3000 грн; участь у судових засіданнях, приблизно 1 засідання 1000 гривень.

На підтвердження наданих адвокатських послуг позивачем надано акт №2 від 11.08.2020 про надання послуг з професійної правничої допомоги відповідно до договору про надання професійної правничої допомоги №43/20 від 21.07.2020, згідно з яким надано послуги з написання позовної заяви про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця Клименка Р.В. про відкриття виконавчого провадження від 16.06.2020 ВП №62347193, а також написання заяви про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення - 1,5 год, вартість 3000 грн.

На підтвердження оплати наданих послуг позивач надав копію банківської квитанції №17 від 12.08.2020 на суму 3000 грн (а.с. 10), оригінал якої досліджений у судовому засіданні.

Судом встановлено, що позовна заява позивача та заява про забезпечення позову підписані його представником - адвокатом Гавриловим Д.О.

Отже позивач довів понесені ним витрати на надання професійної правничої допомоги у сумі 3000 грн, тому вказані витрати підлягають стягненню з відповідача.

Суд не погоджується з доводами відповідача про неспівмірність витрат на правову допомогу.

Так, згідно з частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідач, посилаючись на неспівмірність понесених витрат, зазначає, що виходячи з кількості затраченого часу на складання позовної заяви та заяви про забезпечення позову 1,5 години та вартості професійної правової допомоги 3000 грн, вартість однієї години роботи адвоката становить 2000 грн, тобто цей розмір є безпідставно завищеним.

Проте відповідач не наводить доводів та не надає доказів, яким має бути розмір правничої допомоги, тому суд вважає вказані доводи безпідставними.

Щодо посилання відповідача, що у договорі про надання професійної правничої допомоги №43/20 від 21.07.2020 не вказано номер судової справи, згідно з якою надається правнича допомога.

Суд зазначає, що договір про надання професійної правничої допомоги №43/20 укладений 21.07.2020 до звернення до суду, оскільки позовна заява подана13.08.2020, тому номер судової справи у ньому не може бути вказаний.

Разом з цим, з додаткової угоди №2 від 04.08.2020 та акта наданих послуг №2 від11.08.2020 вбачається, що правнича допомога надавалась у зв`язку з оскарженням до суду постанови приватного виконавця ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження від 16.06.2020 ВП №62347193, тому надання правничої допомоги саме у зв`язку з розглядом справи №580/3183/20 є доведеним.

Отже стягненню з відповідача підлягають судовий збір за подання позовної заяви у сумі 840,80 грн. та витрати на надання правничої допомоги у сумі 3000 грн.

Судові витрати за подання заяви про забезпечення позову стягненню не підлягають, оскільки ухвалою суду від 17.08.2020 у забезпеченні позову відмовлено.

Керуючись статтями 139, 241-245, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Клименка Романа Васильовича про відкриття виконавчого провадження ВП №62347193 від 16 червня 2020 року.

Стягнути з приватного виконавця Клименка Романа Васильовича (02094, м. Київ, вул. Поправки Юрія, будинок 6, офіс 31) на користь ОСОБА_1 (20325, с. Максимівка, Уманський район, Черкаська область, РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати на сплату судового збору у сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок та на правничу допомогу у сумі 3 000 (три) тисячі гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня підписання судового рішення.

Головуючий суддя А.В. Руденко