Справа № 640/19025/20
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2020-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про забезпечення адміністративного позову

19 серпня 2020 року м. Київ № 640/19025/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., при секретарі судового засідання Мазур А.С., розглянувши заяву в адміністративній справі:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова-Енергетична-Компанія"
до третя особа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго»
про визнання протиправною та нечинною постанови від 06.08.2020 №1526 в частині
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова-енергетична-компанія» із позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» , в якому просить суд: визнати протиправним та нечинним пункт 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 06.08.2020 №1526 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 08.04.2020 №766».

Разом із позовною заявою, позивач подав заяву про забезпечення адміністративного позову, шляхом зупинення дії пункту 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 06.08.2020 №1526 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 08.04.2020 №766», заборонити Приватному акціонерному товариству «Національна енергетична компанія «Укренерго» вчиняти дії на виконання постанови НКРЕКП від 06.08.2020 №1526 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 08.04.2020 №766» відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова-енергетична-компанія» та заборонити НКРЕКП вносити до постанови № 766 «Про дії учасників ринку електричної енергії у період дії карантину та обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 08.04.2020 інші зміни, які відтворюють зміст пункту 1 постанови НКРЕКП від 06.08.2020 р. № 1526.

Заява обґрунтована тим, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки прийнята із порушенням процедури прийняття регуляторного акта. Зокрема оскаржувана постанова містить норми регуляторного характеру, проте в порушення вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» рішення Регулятора не було оприлюднено на офіційному веб-сайті Регулятора з метою отримання зауважень та пропозицій від інших органів влади та або юридичних осіб. Крім того, Регулятором було порушено порядок прийняття рішення та в порушення вимог регламенту, затвердженого постановою НКРЕКП від 06.12.2016 №2133, не оприлюднено за три робочих дні до засідання комісії перелік питань, які виносяться на порядок денний. Крім того, заявник посилався на те, що зміст постанови суперечить приписам ч. 2 ст. 54 Закону України «Про ринок електричної енергії», оскільки суперечить інтересам останнього та погіршує його становище, як трейдера на ринку електроенергії.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає за необхідне зазначити наступне.

Розглядаючи заяву, суд приходить до висновку, що вона підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно із ч. 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Пунктами 4-6 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

Тобто, у вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є достатнє обґрунтування того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

При цьому, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, у зв`язку із чим, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Щодо наявності ознак протиправності оскаржуваного пункту постанови, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» визначені правові та організаційні засади реалізації державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності.

Відповідно до статті 1 вказаного Закону, регуляторний акт - це прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, останньою було внесено зміни до постанови Регулятора «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 08.04.2020 № 766» .

Так пунктом 1 оскаржуваної постанови внесено зміни до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 08 квітня 2020 року № 766 «Про дії учасників ринку електричної енергії у період дії карантину та обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» , зокрема абзац шостий пункту 14 викладено у наступній редакції:

«Учасникам ринку, крім виробників та гарантованого покупця, у торговій(их) зоні(ах) при здійсненні операцій з купівлі та продажу електричної енергії за ДД, на РДН та імпорту/експорту електричної енергії забороняється здійснювати операції, за результатами яких формується від`ємне сальдове значення зареєстрованих обсягів електричної енергії за розрахунковий період (тобто таке значення, при якому сумарний обсяг продажу електричної енергії за ДД, продажу електричної енергії на РДН та експорту електричної енергії є більшим за сумарний обсяг купівлі електричної енергії за ДД, купівлі електричної енергії на РДН та імпорту електричної енергії) у будь-якій окремій торговій зоні або у двох торгових зонах одночасно.

Адміністратор розрахунків на постійній основі зобов`язаний здійснювати аналіз зареєстрованих обсягів електричної енергії за ДД, імпорту/експорту та акцептованих обсягів купівлі та продажу на РДН всіх учасниках ринку, крім виробників та гарантованого покупця.

Якщо Адміністратор розрахунків зафіксував факт порушення учасником ринку заборони, визначеної абзацом шостим цього пункту, то він повідомляє про це Регулятора та відповідного учасника ринку і відхиляє повідомлення про реєстрацію ДД, термін реєстрації яких не минув, у відповідній(их) торговій(их) зоні(ах), де виявлено порушення, протягом наступних 7 календарних днів з дня виявлення порушення.

Одночасно Адміністратор розрахунків повідомляє ОР про те, що протягом наступних 7 календарних днів у відповідній(их) торговій(их) зоні(ах) максимальний обсяг продажу електричної енергії на РДН і ВДР такого учасника ринку складає 0 МВт*год. Під одним фактом порушення заборони розуміється порушення заборони, визначеної абзацом шостим цього пункту, в межах операцій за один розрахунковий період.».

Відповідно до положень ст. 2 ЗУ "Про ринок електричної енергії", основні умови діяльності учасників ринку електричної енергії та взаємовідносин між ними визначаються нормативно-правовими актами, що регулюють впровадження цього Закону, зокрема, правилами ринку, які, в тому числі, визначають правила функціонування балансуючого ринку та ринку допоміжних послуг.

Правила ринку визначають, зокрема, порядок реєстрації учасників ринку, порядок та вимоги до забезпечення виконання зобов`язань за договорами про врегулювання небалансів електричної енергії, правила балансування, правила функціонування ринку допоміжних послуг, порядок проведення розрахунків на балансуючому ринку та ринку допоміжних послуг, порядок виставлення рахунків, порядок внесення змін до правил ринку, положення щодо функціонування ринку при виникненні надзвичайної ситуації в ОЕС України (ч. 3 ст. 2 ЗУ "Про ринок електричної енергії").

Отже, з вказаного слідує, що оскаржуваний пункт постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і спрямований на правове регулювання господарських відносин між регуляторним органом та суб`єктами господарювання, що свідчить про наявність ознак регуляторного характеру вказаної норми.

Частиною 1 ст. 15 ЗУ «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» визначено, що підготовка проектів рішень Регулятора, що мають ознаки регуляторних актів відповідно до Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» здійснюється у порядку, визначеному цим Законом.

Зокрема, проект такого рішення підлягає оприлюдненню на веб сайті Регулятора з метою одержання протягом встановленого строку зауважень і пропозицій, від фізичних та юридичних осіб, отриманні зауваження та пропозиції також публікуються на офіційному веб сайті регулятора та підлягають обов`язковому розгляду Регулятором за участі фізичних, юридичних осіб, їх об`єднань, органів місцевого самоврядування та інших заінтересованих осіб, які надали такі зауваження та пропозиції, у порядку, затвердженому Регулятором тощо.

З наданих заявником доказів вбачається, що на офіційному веб-сайті Регулятора 31.07.2020 було розміщено повідомлення про проведення 06.08.2020 засідання до порядку денного якого включено розгляд питання про внесення змін до постанови НКРЕКП від 08.04.2020 текст «Обґрунтування до рішення НКРЕКП про внесення змін до постанови НКРЕКП від 08 квітня 2020 року № 766», зміст якого зводився до цитування листів USAID № ESP-151-NEURC-2020-05-19 та №ESP-168-NEURC-2020-07-14. Проект постанови оприлюднено не було.

Відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07. 2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07. 2008 ), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У справі "Беєлер проти Італії" Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Крім того, у рішенні від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав" проти України" суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати "справедливий баланс" між інтересами особи і суспільства.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Враховуючи викладене та виходячи із співмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, а також, враховуючи те, що інші вимоги даної заяви є похідними та витікають з первісної вимоги, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Також, суд звертає увагу, що правомірність пункту 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 06.08.2020 №1526 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 08.04.2020 №766» буде встановлюватися судом лише під час розгляду справи по суті, однак, станом на час подання заяви про забезпечення адміністративного позову, суд вбачає наявність достатніх підстав для сумніву у правомірності постанови Регулятора в частині , у зв`язку з чим, приходить до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову, у спосіб, вказаний у заяві може призвести до реальної загрози правам та свободам заявника. Крім того, в даному випадку застосування заходів забезпечення адміністративного позову спрямоване виключно на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 241 243, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова-енергетична-компанія» про забезпечення адміністративного позову задовольнити частково.

Зупинити дію пункту 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 06.08.2020 №1526 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 08.04.2020 №766» до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 640/19025/20.

В решті вимог - відмовити.

Дана ухвала підлягає негайному виконанню згідно з ч. 1 статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України.

Стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова-енергетична-компанія» (04071, м. Київ, вул. Спаська, 5, )

Боржник - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 19, ).

Ухвала набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції порядку та в строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур