Справа № 240/7473/20
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
12 серпня 2020 року м. Житомир справа № 240/7473/20
категорія 111020300
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 28.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи. Встановлено відповідачу строк для подання до суду відзиву на позов.
В свою чергу, представник відповідача користуючись процесуальним правом, подав до суду відзив на позов №30 від 29.06.2020 (а.с.21-22), в якому заперечував стосовно заявлених позовних вимог. Вказав, що Державне підприємство Коростишівський завод "Реммашторф" не займається господарською діяльністю, та протягом 2017-2018 років не отримувало доходів. Наголошує, що кошти від реалізації арештованого майна по виконанню рішення суду щодо стягнення з підприємства податкового боргу у розмірі 211238,81 грн отримав Коростишівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, а тому вказані кошти не являються чистим прибутком, оскільки не надходили на рахунки підприємства.
Крім того, представником відповідача подано до суду клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін №31 від 29.06.2020 (а.с.26), за результатами розгляду якого, відповідно до ухвали суду від 08.07.2020 дану адміністративну справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом осіб, які беруть участь у справі на 22.07.2020 о 16:00.
15.07.2020 від представника Головного управління ДПС у Житомирській області до суду надійшла відповідь на відзив №338/06-08-05 від 09.07.2020 (а.с.38-39), у якій просив стягнути з відповідача на користь Державного бюджету узгоджене, самостійно визначене грошове зобов`язання - частину чистого прибутку (доходу), однак не сплачене у встановлені строки.
22.07.2020 у судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та наданих усних пояснень по суті спору.
Представники відповідача заперечували щодо задоволення позовних вимог, вказували на помилкове подання до податкового органу розрахунку частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями та відсутність у підприємства будь-якої господарської діяльності.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду, прийнятою без виходу до нарадчої кімнати, занесеною секретарем судового засідання до протоколу судового засідання від 22.07.2020 постановлено подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження (а.с.68-69).
Відповідно до наказу Житомирського окружного адміністративного суду № 01-65-В від 22.07.2020 (у період з 27.07.2020 до 05.08.2020) суддя Єфіменко О.В., перебувала у щорічній відпустці, а тому розгляд даної справи судом відкладався.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Встановлено, що Державне підприємство Коростишівський завод "Реммашторф" є юридичною особою, яке 12.07.1993 зареєстроване Коростишівською районною державною адміністрацією Житомирської області (номер державної реєстрації №251, номер виписки з ЄДР №977996), перебуває на обліку в Коростишівській державній податковій інспекції Житомирського управління ГУ ДПС у Житомирській області, як платник податків.
Надаючи правове обґрунтування спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у даній справі, суд вказує наступне.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Підпунктом 16.1.4 п.16.1 ст. 16 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України (пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
Перелік загальнодержавних податків та зборів, а також місцевих податків визначений ст. ст. 9 та 10 ПК України відповідно.
Слід відмітити, що частина чистого прибутку (доходу) не віднесена до жодної з вищевказаних статей.
Пунктом 29 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР від 21.05.1997 (далі Закон №280/97-ВР) передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання встановлення для підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, розміру частки прибутку, яка підлягає зарахуванню до місцевого бюджету.
Як вказано Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 24.05.2019 у справі №806/1420/16, яким вирішувалося питання щодо можливості накладення на комунальне підприємство штрафних санкцій за несвоєчасну сплату частини чистого прибутку (доходу), на такі спірні правовідносини поширюються положення Закону України «Про управління об`єктами державної власності» від 21.09.2006 №185-V (далі Закон №185-V) та Порядок відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 року №138 (далі - Порядок №138).
Зокрема, відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 11 Закону №185-V господарська організація, у статутному капіталі якої є корпоративні права держави, за підсумками календарного року зобов`язана спрямувати частину чистого прибутку на виплату дивідендів згідно з порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Господарські товариства, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, до 1 травня року, що настає за звітним, приймають рішення про відрахування не менше 30 відсотків чистого прибутку на виплату дивідендів (абз. 4 ч. 5 ст. 11 Закону №185-V).
Господарські товариства, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, сплачують до Державного бюджету України дивіденди у строк не пізніше 1 липня року, що настає за звітним, нараховані пропорційно розміру державної частки (акцій) у їх статутних капіталах (абз. 5 ч. 5 ст. 11 Закону №185-V).
Згідно з абз. 9 ч. 5 ст. 11 Закону №185-V, господарські товариства один раз на рік подають до податкового органу розрахунок частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку в порядку та строки, встановлені Податковим кодексом України.
Платники частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку несуть відповідальність за неподання або несвоєчасне подання до податкових органів розрахунку частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку або за порушення правил нарахування та сплати (перерахування) таких платежів у порядку, передбаченому Податковим кодексом України (абз. 10 ч. 5 ст. 11 Закону №185-V).
Абзацем 1 п. 2 Порядку №138 передбачено, що частина чистого прибутку (доходу) сплачується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету наростаючим підсумком щоквартальної фінансово-господарської діяльності за відповідний період у строк, встановлений для сплати податку на прибуток підприємств.
Відповідно до абз.1 п. 3 Порядку №138 частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та зазначається у декларації з податку на прибуток підприємства.
Розрахунок частини чистого прибутку (доходу) разом з фінансовою звітністю, складеною відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, подається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємств (абз.2 п. 3 Порядку №138).
Враховуючи нормативні визначення вищевказаних понять (грошове зобов`язання, податкове зобов`язання), частина чистого прибутку не є податковим платежем, у розумінні норм ПК України, вказаний платіж не віднесений ні до загальнодержавних податків та зборів, ні до місцевих податків.
Так, в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідачем самостійно подано до податкового органу розрахунок частини чистого прибутку (доходу), однак такий за твердженнями представника відповідача, поданий помилково, оскільки будь-якого доходу від здійснення господарської діяльності підприємство не отримує.
В свою чергу, факт несплати спірних платежів у строки, визначені законодавством, призвів до звернення податкового органу до суду з позовом щодо стягнення з державного підприємства у квартальних розрахунках сум частини чистого прибутку.
Так, як вже зазначалося, що вичерпний перелік податків визначений ПК України, не містить такого платежу як частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами.
А тому, з урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що частина чистого прибутку не є податком, у розумінні норм ПК України, відповідно заборгованість зі сплати частини чистого прибутку не може вважатися податковим боргом.
При цьому, слід відмітити, що діюче законодавство передбачає можливість звернення позивача до суду виключно з вимогами про стягнення податкового боргу, тому позивач не вправі вчиняти на користь держави заходи щодо стягнення з відповідача заборгованості зі сплати частини чистого прибутку, адже така заборгованість не може вважатись податковим боргом. Позивач в даному випадку не є органом стягнення згідно п.41.2 ст.41 ПК України.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 13.08.2019 по справі №824/741/18 дійшов висновку, що передбачений ПК України механізм здійснення податковими органами повноважень з визначення сум податкових та грошових зобов`язань платників податків та стягнення у зв`язку із цим сум штрафних (фінансових) санкцій стосується виключно правовідносин зі сплати податків та зборів, передбачених статтями 9 та 10 вказаного кодексу, до яких сплата до відповідного бюджету частини чистого прибутку (доходу) комунального унітарного підприємства та їх об`єднань не відноситься.
Частиною 4 статті 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.
Статтею 19-1 ПК України визначено функції контролюючих органів, зокрема вони звертаються до суду у випадках, передбачених законодавством.
Права контролюючих органів передбачені статтею 20 ПК України, а саме, серед іншого, звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини (п.п.20.1.34 ПК України).
Підсумовуючи наведене, суд вважає за необхідне зазначити, що податкові органи мають право звертатися до суду з вимогою про стягнення з рахунків платника податків виключно коштів, які є податковим боргом або його частиною, однак частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами, не є податком, а тому заборгованість зі сплати такого платежу на вважається податковим боргом.
Так, податкові органи здійснюють контроль за правильністю нарахування державними підприємствами частини чистого прибутку (доходу), водночас, механізм здійснення податковими органами повноважень щодо стягнення заборгованості зі сплати частини прибутку відсутній.
Додатково суд зазначає, що виключно уповноважені органи управління наділені повноваженнями вживати заходи щодо забезпечення відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу), і позивач до таких органів не відноситься. При цьому, покладення на контролюючі органи повноважень щодо обліку таких платежів, а також сплата його до державного бюджету України, не змінює правової природи такого платежу.
Отже, враховуючи наведене, суд вважає, що позивач не має права звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму, що не є податковим боргом або його частиною, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
При цьому суд відмічає, що відповідно до п.п.19-1.1.22 п.19-1.1 ст.19 ПК України контролюючі органи здійснюють погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів, однак, згідно з п.п.19-1.1.45 вказаної статті, вони звертаються до суду у випадках, передбачених законодавством, а законом не передбачено право контролюючого органу, визначеного ПК України, звертатися до суду щодо стягнення частини чистого прибутку, несплата якого встановлена під час перевірки.
Відповідно до положень ст.139 КАС України розподіл судових витрат понесених позивачем судом не здійснюється.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250-251, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфіменко

Повне судове рішення складене: 12.08.2020.