Справа № 380/2504/20
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2020-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/2504/20 пров. № А/857/7574/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів Затолочного В. С., Онишкевича Т. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Пластик» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 року, ухвалене головуючим суддею Сидор Н. Т. у м. Львові, у справі за адміністративним позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Пластик» до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області про визнання протиправним і скасування припису,

ВСТАНОВИВ:

30.03.2020 Товариство з додатковою відповідальністю «Пластик» (далі ТзДВ «Пластик») звернулося в суд із адміністративним позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області, в якій просить визнати протиправним та скасувати припис від 21.11.2019 № 199 про усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що відповідачем допущені грубі порушення його прав в процедурі здійснення заходів державного нагляду, оскільки: про проведення планової перевірки його не було повідомлено у встановленому порядку; складений за результатами проведеної перевірки акт підписаний лише двома посадовими особами, незважаючи на те, що перевірку проводило троє осіб; позивача було позбавлено права на своєчасне ознайомлення зі змістом відповідного акта перевірки та надання зауважень до нього. Зазначає, що викладені в акті перевірки порушення не відповідають дійсності та не підтверджені жодними доказами, що свідчить про безпідставність винесення оскаржуваного припису про усунення порушень.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.06.2020 відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ТзДВ «Пластик» подало апеляційну скаргу, в якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано факт підписання повідомлення про перевірку неуповноваженою особою, що має наслідком його нечинність. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно нівелює процедурні порушення при проведенні перевірки у зв`язку з допуском посадових осіб до проведення такої, оскільки це суперечить висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 16.10.2019 на виконання вимог Кодексу цивільного захисту України, Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», наказу ДСНС від 30.11.2018 № 692 «Про затвердження річного плану здійснення заходів державного нагляду (контролю) Державної служби України з надзвичайних ситуацій на 2019 рік», Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 № 1052, начальником Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області прийнято наказ (з основної діяльності) № 260 «Про проведення планових перевірок у листопаді 2019 року».

Згідно з Графіком проведення планових перевірок об`єктів на листопад 2019 року, що є додатком до згаданого вище наказу, визначено проведення перевірки ТзДВ «Пластик» за адресами: вул. Зелена, 149, м. Львів та вул. Січинського, 5, м. Львів, в термін 04-15.11.2019.

З метою інформування позивача про проведення зазначеного планового заходу заступником начальника Сихівського РВ м. Львова Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області ОСОБА_1 складено відповідне повідомлення від 23.10.2019 № 1/1180РВ.

04.11.2019 на проведення планової перевірки ТзДВ «Пластик» Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області видано посвідчення на проведення заходу державного нагляду (контролю) № 658 посадовим особам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

За результатами проведеної перевірки складено акт від 15.11.2019 № 673, на підставі якого ТзДВ «Пластик» винесено припис від 21.11.2019 № 199 про усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, згідно з яким вимагалось вжити заходів з усунення таких в строк до 15.01.2020.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що відповідачем винесено оскаржуваний припис на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а формальні порушення процедури проведення перевірки не впливають на її дійсність.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 64 Кодексу цивільного захисту України центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, уповноважений організовувати та здійснювати державний нагляд (контроль) щодо виконання вимог законів та інших нормативно-правових актів з питань техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту і діяльності аварійно-рятувальних служб.

Центральний орган виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, реалізує повноваження безпосередньо і через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення.

До складу центрального органу виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, і його територіальних органів входять: 1) органи державного нагляду у сфері пожежного нагляду; 2) органи державного нагляду у сфері цивільного захисту і техногенної безпеки; 3) підрозділи забезпечення та інші структурні підрозділи.

Згідно зі статтею 66 Кодексу цивільного захисту України центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, здійснює державний нагляд (контроль) шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до закону.

Частиною першою статті 67 Кодексу цивільного захисту України визначено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить, зокрема, здійснення державного нагляду (контролю) у сфері техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства органами та суб`єктами господарювання, аварійно-рятувальними службами, зазначеними у статті 65 цього Кодексу; складення актів перевірок, приписів про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки у разі виявлення таких порушень.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України від 05.04.2007 № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Приписами статті 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачено, що державний нагляд (контроль) це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачено, що державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною одинадцятою статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» плановий чи позаплановий захід щодо суб`єкта господарювання - юридичної особи має здійснюватися у присутності керівника або особи, уповноваженої керівником.

Приписами частини четвертої статті 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачено, що органи державного нагляду (контролю) здійснюють планові заходи з державного нагляду (контролю) за умови письмового повідомлення суб`єкта господарювання про проведення планового заходу не пізніш як за десять днів до дня здійснення цього заходу.

Повідомлення повинно містити:

дату початку та дату закінчення здійснення планового заходу;

найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід;

найменування органу державного нагляду (контролю).

Повідомлення надсилається рекомендованим листом та/або за допомогою електронного поштового зв`язку або вручається особисто під розписку керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі.

Суб`єкт господарювання має право не допускати посадову особу органу державного нагляду (контролю) до здійснення планового заходу в разі неодержання повідомлення про здійснення планового заходу.

Відповідно до частин першої, другої статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

Відповідно до частини шостої статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт. В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом. Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями. Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю). У разі відмови суб`єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис. Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі в останній день заходу державного нагляду (контролю), а другий зберігається в органі державного нагляду (контролю).

Частиною сьомою статті 7 вказаного Закону встановлено, що на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Згідно з частиною дев`ятою статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» розпорядчий документ органу державного нагляду (контролю) щодо усунення порушень складається у двох примірниках: один примірник не пізніше п`яти робочих днів з дня складення акта надається суб`єкту господарювання чи уповноваженій ним особі для виконання, а другий примірник з підписом суб`єкта господарювання або уповноваженої ним особи щодо погоджених термінів усунення порушень вимог законодавства залишається в органі державного нагляду (контролю). У разі відмови суб`єкта господарювання або уповноваженої ним особи від отримання розпорядчого документа щодо усунення порушень вимог законодавства він направляється рекомендованим листом, а на копії розпорядчого документа, який залишається в органі державного нагляду (контролю), проставляються відповідний вихідний номер і дата направлення.

Зі змісту наведених правових норм можна дійти до висновку про те, що державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки здійснюється у формі планових і позапланових перевірок, за його результатами посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, складається акт перевірки, а у разі виявлено порушення вимог законодавства та необхідності вжиття заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, один примірним якого надається суб`єкту господарювання для виконання.

Як встановлено з матеріалів справи, посадовими особами відповідача проведено планову перевірку ТзДВ «Пластик», однак, позивач заперечує факт належного повідомлення його про проведення такого заходу.

Як встановлено судом, відповідне повідомлення було оформлено за підписом заступника начальника Сихівського РВ м. Львова Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи скаржника щодо неналежності оформлення та підписання вказаного повідомлення, оскільки такі його недоліки як зазначення імені та прізвища замість прізвища та ініціалів, підписання неуповноваженою особою (заступником керівника органу, а не керівником) є наслідком надмірного формалізму при його оцінці.

Разом з тим, апеляційний суд враховує, що законодавство покладає обов`язок щодо своєчасного повідомлення особи про проведення планового заходу (за десять днів до дня здійснення). Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про таку перевірку.

Для інформування особи про проведення перевірки можуть використовуватися різні способи: рекомендований лист, електронний поштовий зв`язок чи особисте вручення повідомлення під розписку керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання. Множинність способів повідомлення дозволяє уповноваженій посадовій особі обрати один або декілька способів, які забезпечують поінформованість особи.

Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Такий обов`язок вважається виконаним, якщо особа, стосовно якої здійснюється контрольний захід, знає (поінформована) про час планового заходу за десять днів до дати такого.

Як стверджує ТзДВ «Пластик», відповідачем не було його завчасно повідомлено про проведення перевірки.

При цьому, відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про належне повідомлення позивача про проведення планового заходу чи про ухилення останнього від отримання повідомлення.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи відповідача, що таке повідомлення надіслано позивачу на електронну пошту, оскільки саме повідомлення не містить електронної адреси позивача, як і відсутнє підтвердження отримання такого позивачем.

Отже, відповідач не довів, що про плановий захід у сфері техногенної та пожежної безпеки позивач був поінформований належним чином.

Досліджуючи вказану обставину апеляційний суд врахує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 20.05.2020 у справі № П/811/1657/16.

Крім цього, позивач вказує на позбавлення його права на своєчасне ознайомлення зі змістом складеного за результатами перевірки акта та надання зауважень до такого, оскільки про його наявність дізнався лише з матеріалів справи № 380/1196/20 за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області про зупинення роботи приміщень ТзДВ «Пластик».

Вказана обставина відповідачем не спростована, так як акт перевірки не містить підпису керівника ТзДВ «Пластик» та відмітки про відмову від його підписання, натомість, судом першої інстанції зроблено надуманий та безпідставний висновок, що відповідний акт перевірки був надісланий позивачу рекомендованим поштовим відправленням, з огляду на те, що матеріали справи не містять доказів такого.

Більше того, всупереч вимогам частини шостої статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» складений щодо позивача акт перевірки не підписаний посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, оскільки, як зазначено в самому акті перевірки, перевірку проведено посадовими особами органу державного нагляду (контролю) Винярським М. І., Ковалишиним В. В. та Ващуком В. В., однак, його підписано лише двома з них Ковалишиним В. В. та Ващуком В. В.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вручення директору ТзДВ «Пластик» оскаржуваного припису про усунення виявлених порушень відповідач також не підтвердив, так як не надав жодного доказу, що 21.11.2020 поштовим відправленням було надіслано саме припис за вихідним номером 1/1270РВ, та отримання такого адресатом.

Що стосується доводів відповідача про допуск посадових осіб до здійснення перевірки як підстави, що виключає можливість в подальшому оскаржувати правомірність проведення такої, з чим погодився суд першої інстанції, апеляційний суд вважає такі необґрунтованими, оскільки відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18, недопуск посадових осіб до проведення перевірки є правом, а не обов`язком суб`єкта господарювання, а тому реалізація права на судовий захист своїх прав та інтересів не може перебувати у залежності від використання особою своїх прав на їх позасудовий захист.

Так, Верховний Суд зазначив, незалежно від прийнятого суб`єктом господарювання рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної перевірки у вигляді прийнятих рішень, особа не позбавлена можливості посилатись на порушення органом контролю вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

З урахуванням наведеного Верховний Суд відступив від висновків про застосування норми права у подібних правовідносинах у частині того, що саме на етапі допуску до перевірки можна поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення заходу контролю щодо себе; а також що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної перевірки, які викладено в постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року (справа № 804/1113/16), від 24 травня 2019 року (справа № 826/16221/15), від 3 жовтня 2019 року (справа № 820/850/16), від 16 жовтня 2019 року (справа № 820/11291/15), від 22 листопада 2019 року (справа № 815/4392/15) тощо.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про допущення відповідачем грубих порушень процедурних гарантій ТзДВ «Пластик» при проведенні планового заходу, оскільки не було додержано вимог законодавства про обов`язкове своєчасне надіслання та вручення йому копії наказу про проведення перевірки та письмового повідомлення про дату початку такої, позбавлено позивача права надати зауваження з приводу зафіксованих порушень, подати докази для їх спростування.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, «Тошкуца та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункту 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).

Згідно з статтями 3 та 4 Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (ратифіковано згідно із Законом № 1678-VII від 16.09.2014) зміцнення поваги до демократичних принципів, верховенства права та доброго врядування, прав людини та основоположних свобод відносяться до головних ціннісних орієнтирів для взаємовідносин між Сторонами.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Крім того, у пункті 80 рішення у справі «Перес проти Франції» («Perez v. France», заява № 47287/99) Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції право на справедливий судовий розгляд включає право сторін, що беруть участь у справі, представляти будь-які зауваження, які вони вважають доречними до їхньої справи. Оскільки метою Конвенції є забезпечення не теоретичних чи ілюзорних прав, а прав фактичних і ефективних (див. рішення у справі «Артіко проти Італії» (Artico v. Italy) серія A. 37, пункт 33), це право можна вважати ефективним тільки в тому випадку, якщо зауваження були дійсно «заслухані», тобто належним чином враховані судом, який розглядає справу. Отже, дія статті 6 Конвенції полягає в тому, щоб, серед іншого, зобов`язати суд провести належний розгляд зауважень, доводів і доказів, представлених сторонами у справі, неупереджено вирішуючи питання про їх належності до справи (див. рішення у справі «Ван де Хурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. Netherlands) серія A. 288, заява № 16034/90, пункт 59).

Також у пункті 71 рішення у справі «Пелекі проти Греції» (Peleki v. Greece, заява № 69291/12) ЄСПЛ нагадав, що внутрішнє рішення суду може бути визначене як «довільне» з точки зору порушення справедливого судового розгляду лише в тому випадку, якщо воно позбавлене міркувань або якщо це міркування ґрунтується на явній помилці факту чи закону, допущеної національним судом, що призводить до «заперечення справедливості» (Moreira Ferreira v. Portugal (no 2), заява № 19867/12, пункт 85). З цього також випливає, що зобов`язання судових органів мотивувати свої рішення передбачає, що сторона судового розгляду може очікувати конкретної та чіткої відповіді на аргументи, що є визначальними для результату судового провадження.

Наведені вище обставини дають підстави для висновку про те, що відповідачем допущено грубе порушення порядку проведення перевірки, що зумовлює протиправність винесення за її результатами припису від 21.11.2019 № 199 про усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, відтак, свідчить про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

За наведених обставин, судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про задоволення позову.

Згідно з частиною шостою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як встановлено апеляційним судом з матеріалів справи, позивач ТзДВ «Пластик» за подання позовної заяви сплатило судовий збір 840,80 грн згідно з платіжним дорученням від 25.03.2020 № 1440 та за подання апеляційної скарги 1261,20 грн судового збору згідно з платіжним дорученням від 14.04.2020 № 1481.

Враховуючи викладене, а також те, що заявлений ТзДВ «Пластик» позов є підставним та підлягає задоволенню, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області судових витрат в розмірі 2102 грн.

Керуючись статтями 311, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Пластик» задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 року у справі № 380/2504/20 скасувати та прийняти постанову, якою позов Товариства з додатковою відповідальністю «Пластик» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області від 21 листопада 2019 року № 199 про усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області (, місцезнаходження: вул. Підвальна, 6, м. Львів, 79008) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Пластик» (, місцезнаходження: вул. Січинського, 5, м. Львів, 79035) судові витрати в розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді В. С. Затолочний
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 14.08.2020