Справа № 640/8181/20
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Патратій О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року Справа № 640/8181/20

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Степанюка А.Г., Шурка О.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 травня 2020 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Печерському районі

Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання дій протиправними, скасування наказу та

податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач) про:

- визнання протиправними дій;

- скасування наказу від 15.04.2014 № 1269;

- скасування податкового повідомлення-рішення від 20.05.2014 № .

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 квітня 2020 року позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків його позовної заяви, зокрема, шляхом наведення поважних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19 травня 2020 року позовну заяву повернуто у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду з цим позовом за відсутності поважних причин.

При цьому, суд зазначив, що позивач дізналася про оскаржуваний нею наказ і податкове повідомлення-рішення ще у травні 2014 року, але до суду звернулася з цим позовом лише 08.04.2020, а також, що оскарження позивачем до звернення з цим позовом дій банку щодо подання до ДПІ інформації про анулювання заборгованості за кредитним договором не свідчить про наявність поважних причин пропуску нею строку звернення до суду з позовом у цій справі, тим більше, що з відповідним позовом до банку позивачем також звернулася зі спливом чотирьох років з моменту отримання спірного ППР.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, наполягаючи на тому, що вона пропустила строк звернення до суду з цим позовом з поважних причин, оскільки після вирішення її позовної заяви до банку виникли нові обставини, що й зумовили подання цього адміністративного позову, що до цього нею вже оскаржувалося відповідне ППР, але з інших підстав.

Разом з тим, апелянт наполягає на тому, що нею вчинялися всі необхідні дії для своєчасної реалізації наданих їй процесуальних прав.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що строк звернення до суду з позовом у цій справі був нею пропущений з поважних причин та підлягає поновленню, а також, що ухвала суду першої інстанції прийнята за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про відкриття провадження в цій справі.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2020 було відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою позивача, встановлено строк для подання відзиву на неї та призначено судовий розгляд справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін з наступних підстав.

Нормативно-правове обґрунтування.

Так, відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України (далі - ПК України) встановлено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Статтею 102 Податкового кодексу України врегульовано питання застосування строків давності визначення податкових зобов`язань, які становлять 1095 днів.

Згідно з частинами першою, другою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Отже, законодавством регламентовано строк 1095 днів для звернення до суду з адміністративним позовом щодо оскарження рішення податкового органу, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на захист.

При цьому, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справи «Стаббігс на інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії»).

У свою чергу, в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. по справі «Смірнова проти України» визначено, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач дізналася про оскаржувані нею наказ та ППР у травні 2014 року, але до суду з цим позовом вона звернулася лише 08.04.2020, майже через 6 років після отримання оскаржуваних рішень податкового органу.

При цьому, доводи апелянта про те, що спірний наказ та ППР до звернення з адміністративним позовом у цій справі вже були нею оскаржені в іншій справі № 826/7853/14, але після вирішення її іншого судового спору з банком виникли нові обставини, у зв`язку з якими вона звернулася до суду знову, оскаржуючи такий наказ і ППР, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки виникнення нових обставин у розумінні КАС України не є підставою для поновлення пропущеного строку звернення до суду, а може бути підставою для перегляду раніше прийнятого судового рішення за нововиявленими обставинами.

Крім того, як було правильно встановлено судом першої інстанції, з позовом до банку, в результаті вирішення якого, за твердженням апелянта, у неї виникли підстави для подання цієї позовної заяви, вона звернулася лише в червні 2018 року, тобто вже зі спливом 1095-терміну з дати прийнятті ДПІ оскаржуваного нею наказу і ППР.

Аналізуючи ці та всі інші доводи апелянта, колегія суддів зазначає, що в рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку звернення до суду та відсутності поважних причин для його поновлення.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 травня 2020 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 травня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 11 серпня 2020 року.

Головуючий суддя:

Судді: