Справа № 753/5409/20
Суддя: Коренюк А. М.
Дата ухвалення: 2020-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5409/20
провадження № 2-а/753/372/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2020 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Ляшенко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу в порядку адміністративного судочинства за позовом ОСОБА_1 до командира 1 роти 3 батальйону полку № 2 з обслуговування лівого берега Управління патрульної поліції у м. Києві старшого лейтенанта поліції Крижанського Тимофія Дмитровича, третя особа - Департамент патрульної поліції Національної поліції України, про визнання дій протиправними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення від 17 березня 2020 року й стягнення сплаченого штрафу, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання дій неправомірними, скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення від 17 березня 2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 та частиною 1 статті 126 КпАП України, посилаючись на те, що вказана постанова винесена з порушенням вимог КпАП України, Законів України «Про національну поліцію», «Про дорожній рух», та вважає її незаконною, оскільки 17 березня 2020 року о 14 год. 25 хв., керуючи автомобілем «Вольксвеген», державний номерний знак НОМЕР_1 , на вулиці Ревуцького в м. Києві, дотримувався положень Правила дорожнього руху України, відповідно Правила дорожнього руху не порушував, зазначений факт порушення ним зазначених Правил не визнає.

Вважає дії працівника патрульної поліціїщодо винесення відносно нього постанови в справі про адміністративне правопорушення від 17 березня 2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 та частиною 1 статті 126 КпАП України неправомірними , а сплаченим ним штраф згідно оскаржуваної постанови у розмірі 425 грн. 00 коп. має бути стягнутий з третьої особи - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на його користь, водночас визнав, що не виконав вимогу працівника поліції щодо пред`явлення документів під час його зупинення й відмовився надавати документи як для встановлення його особи, так й документи на право керування транспортним засобом тощо.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Кодекс адмінстративного судочинства України викладений в новій редакції.

В судовому засідання позивача ОСОБА_1 та його представник Красківський В.П., діючий на підставі ордеру адвоката про надання правової допомоги від 22 травня 2020 року, позовні вимоги підримав з тих же підстав та просив їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідач - командир 1 роти 3 батальйону полку № 2 з обслуговування лівого берега Управління патрульної поліції у м. Києві старшого лейтенанта поліції Крижанський Т.Д. позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні за недоведеністю та безпідставністю вимог. Звернув особливу увагу на поведінку позивача під час його зупинення за порушення ПДР України - явну зухвалість, злісне невиконання законної вимоги працівника поліції при виконанні ним посадових обов`язків, падання на землю з метою уникнення відповідальності тощо, що підтверджується відео-фіксацією нагрудної камери працівника поліції щодо події правопорушення.

Третя особа - Департамент патрульної поліції Національної поліції Українине з"явився, про дату, час та місце якого були належним чином повідомлений у відповідності до вимог КАС України.

Адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч.1 ст. 286 КАС України).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч.1 ст. 205, ст. 268 КАС України).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

За таких обставин, з уразуванням положення ч.1 ст. 205 КАС України, й, враховуючи особливості розгляду даної категорії справ, у відповідності до ст. 286 КАС України суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності третьої особи на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, та за погодженням сторін.

Справа розглядась у порядку спрощеного провадження (п. 20 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України), зважаючи на її категорію (ч. 6 ст. 12, ст. 257 КАС України).

Адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 262 КАС України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 262 КАС України).

Статтею 268 КАС України передбачені особливості повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду та особливості розгляду судом окремих категорій адміністративних справ.

Так, у справах, визначених ст.ст. 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає відмові у задоволенню із наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (п.2 ч.1 ст. 5 КАС України).

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст. 9 КАС України).

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення йде своїм корінням у більш загальний принцип, втілений у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Втім, це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Судом встановлено, що відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення від 17 березня 2020 року, винесеної командиром 1 роти 3 батальйону полку № 2 з обслуговування лівого берега Управління патрульної поліції у м. Києві старшим лейтенантом поліції Крижанським Т.Д. про те, що ОСОБА_1 17 березня 2020 року о 14 год. 25 хв., керуючи автомобілем «Вольксвеген», державний номерний знак НОМЕР_1 , розмовляв по мобільному телефону під час керування транспортним засобом, та на законну вимогу працівника поліції не пред`явив посвідчення воділя, реєстраційний документ на транспортний засіб, внаслідок чого порушив п. 2.1 «а», «б», п. 2.9 «д» ПДР України.

Наслідком чого стало притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 та ч.1 ст. 126 КУпАП України з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. 00 коп. (а.с. 7).

Відповідно до п. 2.1 «а», «б» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії і талон, що додається до посвідчення; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил - технічний талон), а у разі відсутності в транспортному засобі його власника, крім того, - свідоцтво про право спільної власності на цей транспортний засіб чи тимчасовий реєстраційний талоню.

Відповідно до п. 2.9 «г», «д» ПДР України водієві, серед іншого, забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Окрім того, на ОСОБА_1 17 березня 2020 року складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 185 КпАП України й постановою Київського апеляційного суду від 22 червня 2020 року постанову Дарницького районного суду м. Києва від 22 травня 2020 року скасовано із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КпАП України, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КпАП України, оскільки із формулювання суті адміністративного правопорушення, яка викладена у протоколі, вбачається, що вимога поліцейського щодо пред`явленнч ОСОБА_2 для перевірки посвідчення водія не була пов`язана з порушенням останнім громадського порядку, а була висунута як до водія, в зв`язку з порушенням ним ПДР України.

Разом із тим, судом встановлено, що стосовно ОСОБА_2 інспекторами патрульної поліції було складено три адміністративні протоколи за ст.ст. 122, 126 та ст. 185 КпАП України.

Відповідно, непред`явлення особою, яка керує транспортним засобом працівнику поліції для перевірки посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, становить об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ст. 126 КпАП України.

Разом із тим, за склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 КпАП України, ОСОБА_2 піддано адміністративному стягненню й постанова ОСОБА_2 виконана, що підтверджується платіжною квитанцією про сплату ним штрафу.

Суд, надавши правову оцінку змісту обґрунтування складу адміністративного правопорушення, викладеного в оскаржуваній постанові, з урахуванням вимог ст. 256 КпАП України вважає, що посадовою особою зазначений склад правопорушення - суть адміністративного правопорушення - які саме дії позивача призвели до порушенняп. 2.1 «а», «б» й п. 2.9 «д» ПДР України.

У порядку виконання оскаржуваної постанови ОСОБА_1 сплатив штраф у розмірі 425 грн. 00 коп. (а.с. 19), й наразі ним ставиться вимога до третьої особи про стягнення з третьої особи - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на його користьсплаченого ним штрафу - 425 грн. 00 коп. (а.с. 7), що є безпідставним, оскільки відповідно до КАС України позивач не може ставити вимоги до третьої особи, зважаючи на її процесуальний статус (третя особа), й така вимога ним до відповідача не пред`явлена.

Суд, надавши правову оцінку дії позивача щодо сплаченого ним штрафу згідно оскаржуваної постанови, його позиції, який визнав, що не виконав законну вимогу працівника поліції щодо пред`явлення документів під час його зупинення й відмовився надавати документи як для встановлення його особи, так й документи на право керування транспортним засобом, а також зважаючи на постанову Київського апеляційного суду від 22 червня 2020 року, вважає такі вимоги необґрунтованими за своєю суттю.

Суть адміністративного правопорушення - є основною складовою правопорушення.

Особа, щодо якої складений протокол/постанова про адміністративне правопорушення, має знати в чому вона звинувачується.

Правила дорожнього руху відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України).

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган (п.1.5 ПДР України).

Порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів (ч.2 ст.122 КпАП України).

Керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.1 ст.126 КпАП України).

Докази, які б спростовували факт порушення позивачем частини 2 статті 122, частини 1 статті 126 КпАП України, судом не встановлені, за таких підстав суд вважає вимоги позивача про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення необгрунтованими.

Так, докази про вчиення позивачем правопорушення є належними та допустимими, оскільки зібрані в установленому законом порядку, і у своїй сукупності, взаємозв`язку, достатності та достовірності повністю підтверджують фактичні обставини вчинення даного адміністративного правопорушення, та винуватість в них позивача.

Судом встановлена правомірність дій працівника поліціїв частині винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122, частиною 1 статті 126 КпАП України, і вважає, що останні не можуть бути визнані протиправними лише з його формальних міркувань, та розцінюються судом, як бажання уникнути адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.222 КпАП України до компетенції органів Національної поліціївіднесено розгляд справ про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122, ч.1 ст. 126 цього Кодексу.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (ч.2 ст.222 КпАП України).

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Інші доводи позивача, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Враховуючи зібрані по справі докази, відсутність доказів, які спростовують факт порушення ПДР позивачем, суд вважає рішення відповідача про винесення постанови відносно позивача правомірним, оскільки судом достовірно встановлений факт наявності в діях такого позивача порушення п. 2.1 «а», «б», п. 2.9 «д» ПДР України та правомірності притягнення його до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу відповідно до санкції частини 2 статті 122 та частини 1 статті 126 КпАП України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 19, 20, 21, 22, 42, 44, 45, 46, 47, 72-76, 77, 79, 192, 193, 194, 241, 242, 243, 245, 246, 250, 251, 286 КАС України, п. 1 ч. 1 ст. 255, ч.ч. 4, 5 ст. 258, ч.2 ст.122 КпАП України, ст. 289 КпАП України, п. 2.1 «а», «б», п. 2.9 «д» ПДР України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до командира 1 роти 3 батальйону полку № 2 з обслуговування лівого берега Управління патрульної поліції у м. Києві старшого лейтенанта поліції Крижанського Тимофія Дмитровича, третя особа - Департамент патрульної поліції Національної поліції України, про визнання дій протиправними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення від 17 березня 2020 року й стягнення сплаченого штрафу, - залишити без задоволення, а рішення суб`єкта владних повноважень - без змін.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення (ч.4 ст. 286 КАС України).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ст.297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до «Перехідні положення» КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Копії повного судового рішення вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

СУДДЯ: