Справа № 320/6298/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6298/19 Суддя (судді) першої інстанції: Леонтович А.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Горяйнова А.М., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на прийняте у порядку письмового провадження рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України (далі Відповідач, Міноборони України), третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Третя особа, Київський ОВК), про:

- визнання протиправним та скасування рішення Міноборони України від 09.08.2019 року, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 105, щодо відмови в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ;

- зобов`язання Міноборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 , дочці загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , одноразову грошову допомогу у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21.04.2020 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що смерть ОСОБА_3 настала в період одного року після звільнення з військової служби та те, що причиною смерті стало захворювання пов`язане із проходженням військової служби. Зауважив, що сам факт перебування військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння на час настання смерті не визначається вказаними нормами права як підстава для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги. При цьому наголосив, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що б підтверджували причинно-наслідковий зв`язок настання смерті ОСОБА_2 внаслідок вчиненням ним активних дій в стані алкогольного сп`яніння, які призвели до його загибелі, а тому ОСОБА_1 як донька ОСОБА_2 має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що Позивач не має права на призначення та отримання одноразової грошової допомоги як донька померлого, оскільки на час смерті ОСОБА_2 військову службу не проходив та в свою чергу військовослужбовцем не був, крім того, знаходився у стані алкогольного сп`яніння. Звертає увагу на те, що покладення на Міноборони України обов`язку з призначення одноразової грошової допомоги є втручанням у дискреційні повноваження органу державної влади.

Після усунення визначених в ухвалі від 18.06.2020 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.07.2020 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 12.08.2020 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. В обгрунтування своїх доводів зазначає, що відсутність причинно-наслідкового зв`язку між смертю ОСОБА_2 та його перебуванням у стані алкогольного сп`яніння підтверджено інформацією, зазначеною у Витязі з протоколу засідання ЦВЛ комісії № 2238 від 15.08.2016 року, відповідно до якої причини смерті ОСОБА_2 пов`язані із захистом Батьківщини, тобто смерть настала саме внаслідок захворювання, яке пов`язане із проходженням військової служби.

На електронну адресу суду 10.08.2020 року від представника Позивача адвоката Вітківської Ю.М. надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з перебуванням останньої в іншому судовому засіданні в Бориспільському міськрайонному суді Київської області. Розглянувши заявлене клопотання судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 313 КАС України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

Разом з тим, судовою колегією враховується, що обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи не визнавалася.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 309 КАС України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При цьому судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що положеннями ч. 4 ст. 195 КАС України передбачено, що під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

До того ж, судом апеляційної інстанції враховується, що тривалий розгляд в апеляційному порядку апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції породжує небезпеку порушення розумного строку апеляційного перегляду.

Окремо судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на те, що з доданої до клопотання роздруківки з веб-сайту Судової влади України вбачається, що розгляд Бориспільським міськрайонним судом Київської області справи, в якій адвокат Позивача приймає участь , призначено на 12.08.2020 року о 08:30 годин, при цьому представником ОСОБА_4 не надано доказів на підтвердження неможливості прибути 12.08.2020 року о 10:20 хвилин до Шостого апеляційного адміністративного суду для участі у розгляді справи №320/6298/19.

За таких обставин, зважаючи на відсутність підстав для визнання поважними викладених у клопотаннях причин для відкладення розгляду справи, а також з огляду на визначені ст. 309 КАС України строки її розгляду, судовою колегією відмовлено у задоволенні заявленого клопотання.

За таких обставин учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з такого.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 виданого 28.08.2001 року (а.с.7) та має пільги встановлені для сімей загиблих ветеранів війни відповідно до ст.15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» (а.с.22, 23).

При цьому, ОСОБА_2 в період з 17.07.2015 року по 05.08.2015 року, з 06.08.2015 року по 07.08.2015 року, з 22.08.2015 року по 16.09.2015 року, з 25.11.2015 року по 22.07.2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції (а.с.19).

Як вбачається з матеріалів справи, між командиром військової частини НОМЕР_2 підполковником ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах осіб рядового складу (а.с.16).

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 111 від 05.06.2016 року старшого сержанта ОСОБА_2 гранатометника 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) №65-РС від 05.06.2016 року у відставку за пунктом «б» (за станом здоров`я) відповідно до частини 8 з урахуванням вимог частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.15).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Велика Олександрівка, Бориспільського району, Київської області, Україна (а.с.28).

Експертним висновком № 244 встановлено, що смерть ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 настала від захворювання цирозу печінки з розвитком кровотечі з венозно розширених вен стравоходу; будь-яких тілесних ушкоджень при судово-медичному дослідженні трупа не виявлено. В крові трупа виявлено етиловий спирт 1,99%, метиловий спирт, а також пропіловий, бутиловий, аміловий спирти та їх ізомери не виявлені (а.с.8-9).

Поряд з викладеним суд зауважив, що згідно витягу з протоколу ЦВЛ комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 2238 від 15.08.2016 року захворювання старшого сержанта ОСОБА_2 встановлено, що захворювання та причини смерті пов`язані із захистом Батьківщини (а.с.18).

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку із наведеним, відповідно до вимог чинного законодавства позивач звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_5 для призначення одноразової грошової допомоги (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_6 направлено документи позивача на адресу Міністерства оборони України (а.с.12-14).

Однак, протоколом засідання Міністерства оборони України з розгляду питань, повязаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 105 від 09.08.2019 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 старшого сержанта ОСОБА_2 . Підставами відмови стало перебування ОСОБА_2 на день смерті в стані алкогольного сп`яніння (1,99%) та відсутність в останнього статусу військовослужбовця (а.с.10).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ст. ст. 1, 3, 16, 16-2, 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку призначенні і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки смерть ОСОБА_2 не пов`язана з перебуванням останнього у стані алкогольного сп`яніння, то висновок Міноборони України про відсутність у доньки загиблого права на призначення одноразової грошової допомоги є безпідставним.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на таке.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону (тут і надалі у редакції, чинній на момент смерті ОСОБА_2 ) його дія поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Приписи ч. ч. 6, 9 ст. 16-3 вказаного Закону визначають, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві резервістами.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог даної статті Закону постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок № 975).

Так, в абз. 3 п. 2 даної постанови (тут і надалі у редакції, чинній на момент смерті ОСОБА_2 ) закріплено, що допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

При цьому, згідно п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Отже, оскільки згідно свідоцтва про смерть, виданого Виконавчим комітетом Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області від 18.06.2018 року серії НОМЕР_3 , батько Позивача ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому колегія суддів погоджується з доводами Апелянта про те, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню законодавство, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби), що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби;.

Згідно абз. 2 п. «а» ч. 1 ст. 16-2 Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.

Так, відповідно до пп. 2 п. 4 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, якщо смерть настала у період проходження військовослужбовцем військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби;

Пунктом 5 Порядку № 975 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, рівними частками членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста.

Крім того, відповідно до п. 1 ст. 16-1 Закону у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Зміст наведених норм, свідчить про те, що виплата одноразової грошової допомоги сім`ї загиблого (померлого) проводиться лише у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

У контексті наведеного, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що у силу приписів п. 1 Порядку № 975 військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України Про військовий обов`язок і військову службу.

Військовозобов`язані та резервісти вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, служби у військовому резерві, за умов, визначених Законом України Про військовий обов`язок і військову службу та указами Президента України.

Так, згідно ч. 9 ст. 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;

призовники - особи, приписані до призовних дільниць;

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону військовослужбовці - громадяни України, які проходять службу на території України, беруть участь у всеукраїнському і місцевих референдумах, обирають і можуть бути обраними до відповідних місцевих рад та інших виборних державних органів згідно з Конституцією України. На них поширюються положення Закону України "Про вибори Президента Української РСР".

Крім того, суд апеляційної інстанції наголошує, що Згідно частини 2 статті 24 Закону № 2232-XI, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Викладене вище свідчить про те, що з моменту виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини особа втрачає статус військовослужбовця у розумінні законодавства.

Посилання суду першої інстанції на положення пп. 2 п. 4 Порядку № 975, які набули чинності після смерті ОСОБА_2 судовою колегією оцінюються критично, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою смерті військовослужбовця та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 року у справі № 806/2811/18.

З урахуванням наведеного та оскільки на час смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) ОСОБА_2 не був військовослужбовцем (звільнений з військової служби 05.06.2016 року), суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що у Позивача відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі чинних на момент смерті ОСОБА_2 положень ст. 16 Закону № 2011-ХІІ та Порядком № 975 .

При цьому, судова колегія погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що сам факт перебування військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння на час настання смерті не визначається нормами законодавства як підстава для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, однак позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на те, що, як було встановлено раніше, ОСОБА_2 на момент смерті не був військовослужбовцем у розумінні закону.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на те, що на момент смерті батько Позивача не мав статусу військовослужбовця в розумінні положень законодавства, судова колегія приходить до висновку про передчасність твердження Київського окружного адміністративного суду про обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосовано норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити повністю.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді А.М. Горяйнов

О.В. Епель

Повний текст постанови складено «12» серпня 2020 року.