Справа № 380/3672/20
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2020-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/3672/20 пров. № А/857/7571/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Качмара В.Я., Курильця А.Р.,

за участю секретаря судового засідання Кітраль Х.І.,

представника відповідача 1 Слиш Г.С.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року про відмову в забезпеченні позову у справі № 380/3672/20 (ухвала постановлена в мЛьвові, головуючий суддя Карп`як О.О., повне судове рішення складено 10.6.2020) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Генерального прокурора Венедіктової Ірини Валентинівни, Голови Кадрової комісії №2 Офісу Генерального прокурора Мамедова Гюндуза Айдиновича, Секретаря Кадрової комісії №2 Офісу Генерального прокурора Коріняк Ольги Миколаївни про визнання незаконною бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 15.05.2020 звернувся в суд із адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора, Генерального прокурора Венедіктової Ірини Валентинівни, Голови Кадрової комісії №2 Офісу Генерального прокурора Мамедова Гюндуза Айдиновича, Секретаря Кадрової комісії №2 Офісу Генерального прокурора Коріняк Ольги Миколаївни, в якому просив:

- визнати бездіяльність Генерального прокурора України, Офісу Генерального прокурора, Голови та секретаря Кадрової комісії № 2 щодо розгляду заяв (скарг) позивача від 05.03.2020 та від 06.03.2020 , звернення від 27.04.2020 року незаконною;

- визнати протиправним та скасувати рішення Кадрової комісії № 2 за № 243 від 09.04.2020 про недопущення Яреми Т.І., начальника Управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням прокуратури Львівської області Яреми Т.І. до проходження наступних етапів атестації та визнання позивача таким, що не успішно пройшов атестацію;

- визнати ОСОБА_1 , начальника Управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням прокуратури Львівської області таким, що успішно пройшов атестацію згідно Порядку проходження прокурорами атестації, що затверджений наказом Генерального прокурора України № 221 від 03.10.2019 року.

09.06.2020 ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову у даній справі, просить вжити заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії рішення № 243 від 09.04.2020 Кадрової комісії № 2 Офісу Генерального прокурора про недопущення начальника управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням прокуратури Львівської області ОСОБА_1 до проходження наступних етапів атестації та визнання позивача таким, що неуспішно пройшов атестацію, до розгляду справи по суті.

В обґрунтування заяви зазначає, що без перевірки та надання оцінки усім обставинам, викладеним у позовній заяві, рішення про неуспішне проходження атестації є безпідставним, передчасним та необґрунтованим, а відповідно його реалізація може призвести до передчасного та необґрунтованого звільнення позивача зі займаної посади і органах прокуратури Львівської області, що свідчить про очевидну небезпеку заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі та утруднить відновлення цих прав, свобод та інтересів у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити постанову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали порушено норми матеріального та процесуального права. Вважає, що ним належним чином обгрунтована необхідність забезпечення позову на що суд першої інстанції не звернув увагу.

Третя особа Прокуратура Львівської області подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, вважаючи є необгрунтованою та безпідставною.

Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду даної справи, так як представник не має можливості прибути у судове засідання. Однак , колегія суддів відмовляє у задоволенні такого клопотання, позаяк таке не обґрунтоване та не підтверджується жодними доказами.

У судовому зсіданні представник відповідача - Офісу Генерального прокурора заперечив вимоги наведені в апеляційній скарзі та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача 1, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не надає жодних обґрунтованих доказів на підтвердження того, що невжиття заходів до забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких останній має звернутися до суду, шляхом подання позовної заяви.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частин першої - другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Насамперед, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

За своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи заявника на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Колегія суддів звертає увагу на те, що наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дій та/або бездіяльності може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Також, під час вирішення питання про забезпечення позову, слід врахувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з наслідками вжиття заходів забезпечення позову для інших заінтересованих осіб.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній у постанові від 19.06.2018 у справі 826/9263/17, ці підстави є оціночними. Тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до значно більших правових ускладнень, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити чи є хоча б одна з названих обставин і оцінити чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Як видно з матеріалів справи, позивач просить зупинити дію рішення № 243 від 09.04.2020 Кадрової комісії № 2 Офісу Генерального прокурора про недопущення начальника управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням прокуратури Львівської області ОСОБА_1 до проходження наступних етапів атестації та визнання позивача таким, що неуспішно пройшов атестацію, до розгляду справи по суті.

На переконання колегії суддів, рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням рішення Кадрової комісії .

Водночас, доводи позивача щодо протиправності Рішення Комісії є предметом розгляду при вирішенні даної адміністративної справи по суті позовних вимог. Отже, задоволенням заяви позивача та забезпеченням позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення, буде фактично вирішенням спору по суті заявлених позовних вимог, що не узгоджується з метою застосування правового інституту забезпечення позову.

Застосування запропонованих заявником заходів забезпечення позову може свідчити про передчасний висновок суду про протиправність рішення, дій чи бездіяльності відповідача, що не узгоджується з метою застосування правового інституту забезпечення позову.

Зазначені обставини можуть бути встановлені виключно під час розгляду по суті справи, предметом якого буде надання судом правової оцінки правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Суд першої інстанції дійшов правильних висновків про необґрунтованість заяви про забезпечення позову та відсутність підстав для її задоволення, у визначений позивачем спосіб.

Суд апеляційної інстанції також зауважує, що у заяві про забезпечення позову не доведено та документально не підтверджено існування обставин, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, а також не наведено жодних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду або захист прав, свобод та інтересів позивача стане неможливим без вжиття таких заходів.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Чинне законодавство передбачає можливий захист порушеного права, в тому числі, шляхом відшкодування шкоди, заподіяної вчиненими протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, що свідчить про наявність механізмів для відновлення порушених прав, якщо таке буде встановлено при вирішенні спору по суті.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року про відмову в забезпеченні позову у справі № 380/3672/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець