Справа № 160/8176/19
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2020-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2020 року Справа № 160/8176/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віхрової В.С., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "СКАЙТОРГ" до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними дії, -
22.08.2019 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "СКАЙТОРГ" (надалі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДФС у Харківській області, в якій позивач просить суд:
визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області щодо складання Акту Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні виробництва і обігу підакцизних товарів №2521/20-40-40-01-08/38954216 від 24.07.2019 р.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 24.07.2019 р. ГУ ДФС у Харківській області вийшло на проведення фактичної перевірки ТОВ «СКАЙТОРГ». Посадовими особами позивача було зазначено, що підприємство вважає наказ про призначення перевірки протиправним та не допускає працівників податкового органу до перевірки, про що було зазначено у направленні на перевірку. З огляду на положення п. 75.1 ст. 75, п. 81.1, п. 81.2, 81.3 ст. 81 Податкового кодексу України, отримавши відмову у допуску до проведення фактичної перевірки від посадових осіб позивача, відповідач повинен був скласти акт відмови у допуску до проведення фактичної перевірки ТОВ «СКАЙТОРГ» на підставі наказу №5222 від 23.07.2019 р. Проте, не враховуючи імперативність зазначених норм Податкового кодексу України та в порушення цих норм, ГУ ДФС у Харківській області склало Акт про результати фактичної перевірки, чим порушив, на думку позивача, процедуру проведення фактичної перевірки. Такі дії контролюючого органу позивач вважає неправомірними, а тому і Акт, винесений в результаті таких неправомірних дій є таким, що не породжує правових наслідків та підлягає скасуванню.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду справа №160/8176/19 передана судді Віхровій В.С.
У відповідності до ч.1 ст.173 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) підготовку справи до судового розгляду здійснює суддя адміністративного суду, який відкрив провадження в адміністративній справі.
Стаття 174 КАС України визначає, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 251 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів.
Згідно положень ст.ст.175, 182 КАС України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу, іншим відповідачам, третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У строк, встановлений судом, позивач має право подати відповідь на відзив, а відповідач - заперечення.
Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (ст.192 КАС України).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.08.2019 р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 10:00 год. 18.09.2019 р.
Підготовче судове засідання 16.09.2019 р. було знято з розгляду у зв`язку із перебуванням судді Віхрової В.С. на періодичному навчанні.
Ухвалою суду від 23.09.2019 р. суд ухвалив провести судове засідання, яке призначено на 09.10.2019 р. о 09:30 год. в режимі відеоконференції.
23.09.2019 р. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач повідомляє суд про незгоду з вимогами позову, оскільки вважає, що контролюючий орган діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.
Ухвалою суду від 23.09.2019 р. здійснено заміну відповідача в порядку правонаступництва з Головного управління ДФС у Харківській області на Головне управління ДПС у Харківській області (надалі - відповідач).
Ухвалою суду від 27.09.2019 р. витребувано від відповідача направлення на проведення перевірки та акт фактичної перевірки.
У підготовче судове засідання представник позивача не прибув, від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. У зв`язку із чим, розгляд справи відкладено до 14:00 год. 01.11.2019 р.
Ухвалою суду від 10.10.2019 р. суд ухвалив провести судове засідання, яке призначено на 01.11.2019 р. о 14:00 год. в режимі відеоконференції.
Ухвалою суду від 23.10.2019 р. строк підготовчого провадження продовжено на 30 днів.
У судове засідання 01.11.2019 р. прибули уповноважені представники сторін.
Ухвалою суду від 06.04.2020 р. відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про поновлення провадження у справі.
Ухвалою суду від 17.06.2020 р. провадження у справі поновлено, підготовче судове засідання призначено на 03.07.2020 р. об 11:20 год.
Ухвалою суду від 26.06.2020 р. відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
У підготовче судове засідання 03.07.2020 р. сторони не прибули, від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. У зв`язку із чим розгляд справи відкладено до 10:30 год. 03.08.2020 р.
Ухвалою суду від 27.07.2020 р. суд ухвалив провести судове засідання, яке призначено на 03.08.2020 р. о 10:30 год. в режимі відеоконференції.
Підготовче судове засідання 03.08.2020 р. було знято з розгляду через відсутність електропостачання в будівлі суду (довідка №261 від 04.08.2020 р.).
Ухвалою суду від 03.08.2020 р. суд ухвалив закінчити підготовче провадження у справі та призначити розгляд справи по суті на 10.08.2020 р. об 11:00 год.
У судове засідання 10.08.2020 р. прибув представник позивача, надав письмові пояснення по справі, згідно яких підтримує свою правову позицію та клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Враховуючи законодавчо визначені гарантії щодо розгляду справи належним судом у розумний строк, а також те, що судом надано достатньо часу для подання сторонами у справі доказів в обґрунтування та заперечення позову, вжито усі необхідні заходи щодо реалізації прав осіб на доступ до правосуддя і судовий захист в період дії загальнодержавного карантину, а також клопотання позивача про розгляд справи без його участі, суд вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення справи по суті, тому можливо здійснити розгляд справи в порядку письмового провадження, за наявними в матеріалах справи доказами, право суду на яке передбачено ст.205 КАС України.
У відповідності до положень ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Непогоджуючись з діями відповідача щодо складання даного Акту позивач звернувся до суду з даним позовом.
Досліджуючи дії податкового органу на предмет їх відповідності закону та в межах заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.
Відносини, які виникли між сторонами, регулюються Податковим кодексом України (надалі - ПК України).
Відповідно до п.п.19-1.1.1 п.19-1.1 ст.19-1 ПКУ контролюючі органи виконують функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, в тому числі здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.
Право контролюючих органів проводити відповідно до законодавства перевірки платників податків передбачене в ст. 20 ПК України (п. п. 20.1.4 п. 20.1).
Згідно з п.75.1 ст.75 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно п.75.1.3 ст.75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Згідно положень ст.80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:
- у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів;
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;
- письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування;
- неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками;
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального;
- у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3;
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.
Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (п. 80.1 ст. 80 ПК України), а допуск посадових осіб контролюючих органів до її проведення здійснюється згідно із статтею 81 ПК України ( п. 80.5 ст. 80 ПК України).
Відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПКУ посадові особи контролюючого органу мають право приступити введення фактичної перевірки за наявності підстав для її проведення, визначених цим Кодексом, та умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки;
копії наказу про проведення перевірки;
службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Відповідно до п. 81.2 ст.81 ПК України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.01.2020 р. по справі №160/10087/19, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.05.2020 р., відмовлено у задоволенні позову ТОВ «СКАЙТОРГ» до ГУ ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу від 23.07.2019 року №5222 "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "Скайторг" ().

У вказаному рішенні суд встановив, що оскаржуваний наказ Головного управління ДФС у Харківській області №5222 "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "Скайторг" () відповідає вимогам, які встановлені до їх змісту згідно з пунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України. Таким чином, Головне управління ДФС у Харківській області і мало право на проведення фактичної перевірки позивача на підставі здійснення контролюючим органом функцій (відповідно до положень п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК України), визначених законодавством у сфері обігу пального, проведення інвентаризації залишків, відбору проб і зразків, та оскаржуваний наказ ГУ ДФС у Харківській області про проведення фактичної перевірки відповідає вимогам встановленим Податковим кодексом України, був прийнятий без порушення визначеної чинним законодавством процедури призначення фактичної перевірки та за наявності передбаченої Податковим кодексом України підстави для її проведення.

В силу положень ч. 4 ст. 78 КАС України, встановлені у даному рішенні обставини мають преюдиціальне значення при вирішенні справи по суті.

На підставі пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України та наказу №5222 від 23.07.2019 р. ГУ ДФС у Харківський області виписані направлення №1112, №1113 від 23.07.2019 р. на проведення фактичної перевірки ТОВ «СКАЙТОРГ» з 24.07.2019 р. тривалістю 10 діб.

З метою розпочати проведення фактичної перевірки посадовими особами ГУ ДФС у Харківській області Мінаєвій Юлії Володимирівні, яка працює товарознавцем на ТОВ «СКАЙТОРГ» перед початком перевірки 24.07.2019 були пред`явлені посвідчення, вручено копію наказу від 23.07.2019 р. «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «СКАЙТОРГ» та пред`явлені для ознайомлення направлення на перевірку від 23.07.2019 р.

У направленнях на проведення перевірки ОСОБА_1 власноручно зазначила (мовою оригіналу): «З наказом №5222 від 23.09.2019 р. не згодна, буду оскаржувати в суді».

Також у направленнях ОСОБА_1 особисто зазначила та власним підписом зафіксувала дату та час ознайомлення з наказом, направленнями на проведення перевірки, службовими посвідченнями посадових осіб.

Таким чином, уповноваженій особі позивача пред`явлено направлення на проведення перевірки, службові посвідчення та вручено копію наказу, тобто виконані у повній відповідності до п. 80.1 ст. 80 ПКУ умови допуску до проведення перевірки.

З огляду на зміст викладених норм, для застосування пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України у якості підстави для проведення фактичної перевірки, необхідною умовою є отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

У посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

При цьому абзац п`ятий підпункту 81.1 статті 81 ПК України визначає, що у разі непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється (абзац шостий підпункту 81.1 статті 81 ПК України).

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що законодавцем встановлено випадки, коли платник податків може скористатись правом недопуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки:- непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків документів, визначених абзацами другим-четвертим пункту 81.1 статті 81 ПК України (направлення та наказу на проведення перевірки, службового посвідчення);- оформлення документів, вказаних в абзацах другому-третьому пункту 81.1 статті 81 ПК України, з порушенням вимог, встановлених цим пунктом.

Разом з тим, недопуск посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки є правом, а не обов`язком платника податків, а тому реалізація права на судовий захист своїх прав та інтересів не може перебувати у залежності від використання особою своїх прав на їх позасудовий захист.

Незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Зазначена позиція висловлена в правовому висновку постанови судової палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (з відступленням) від 21.02.2020 року по справі № 826/17123/18.

Отже, на підставі зазначених вище наказу та направлень, перевіряючими було правомірно приступлено до проведення перевірки та за її наслідками складено саме Акт про її результати.

Суд також звертає увагу, що відповідно до п 18 ч.1 ст. 4 КАС України, нормативно-правовий акт - це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який установлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин і який розрахований на довгострокове неодноразове застосування.

Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийнятий) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, згідно зі статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Водночас втручання державного органу у право вільно володіти своїм майном у цій конкретній правовій ситуації переслідує законну мету і є виправданим, оскільки воно відповідає законним публічним інтересам, зокрема забезпечення сплати відповідачем податків і, як наслідок наповнення коштами державного бюджету України.

Проте, таке втручання, з-поміж, встановленого законом і задля суспільного інтересу, має досягти «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та умовами захисту основних прав людини.

За наслідками розгляду справи судом не встановлено порушення процедури проведення перевірки та складання Акту перевірки, що виключає необґрунтованість дій податкового органу щодо його складання, у зв`язку із чим підстави для задоволення позову відсутні.

Решта доводів сторін висновків суду по суті спору не спростовують.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, правомірність своїх дій перед судом доведена.

При цьому, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до положень ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат за наслідками розгляду даної справи не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "СКАЙТОРГ" до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними дії, - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.С. Віхрова