Справа № 240/12458/19
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2020-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/12458/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Семенюк М.М.

Суддя-доповідач - Граб Л.С.

17 серпня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Іваненко Т.В. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області (далі ГУ ДПС у Житомирській області), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення № від 24.10.2019 в частині застосування штрафу у розмірі 1689,60 грн. та нарахування пені у розмірі 25,34 грн.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року позов задоволено:

-визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДПС у Житомирській області № від 24.10.2019 в частині застосування штрафу у розмірі 1689,60 грн. та нарахування пені у розмірі 25,34 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до невірного вирішення справи, подав апеляційну скаргу.

В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що відповідно до платіжного доручення №0.0..1 позивачем сплачено єдиний внесок у розмірі 8500 грн. за січень-грудень 2017 року через систему інтернет-банкінгу 09.02.2018 о 21:37, однак зарахування вказаної суми відбулося лише 12.02.2018, що свідчить про порушення термінів встановлених ст.9 Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

16.06.2020 від позивача через канцелярію суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, в зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання не прибули, однак подали заяви про розгляд справи без їх участі.

У відповідності до вимог ч.2 ст.313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що згідно реєстраційного номера облікової картки платника НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 25.01.2012 перебуває на обліку в податковому органі як фізична особа-суб`єкт підприємницької діяльності та станом на 11.04.2013 здійснює діяльність на загальній системі оподаткування.

Згідно інтегрованої картки платника податків, позивач станом на 09.02.2018 не сплатив єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - ЄСВ) за 2017 рік в сумі 8448 грн. і вказана недоїмка сплачена лише 12.02.2018.

Рішенням заступника начальника Житомирського управління ГУ ДПС у Житомирській області від 24.10.2019 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску до позивача відповідно до ч. 10 п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" застосовано штраф у розмір 2153,51 грн. за період з 10.02.2018 по 22.10.2018 та пеню у розмірі 32,30.

Не погоджуючись з даним рішенням, позивач 20.12.2019 оскаржив його в адміністративному порядку до Державної податкової служби України.

Рішенням ДПС України від 05.12.2019 № 120/3/6/99-00-08-06-01 в задоволенні скарги відмовлено, а рішення залишено без змін.

Вищезазначене слугувало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем як платником податку своєчасно сплачено в державний бюджет суму податкового зобов`язання.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України від 08 липня 2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Згідно пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Частиною 2 статті 6 Закону №2464-VI визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За правилами частини 7 статті 9 Закону №2464-VI єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Частиною 8 статті 9 Закону №2464-VI, в редакції Закону України від 18.09.2012 № 5292-VI "Про внесення змін до статей 9 і 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та членів сімей таких осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Днем сплати єдиного внеску вважається у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів-день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів (пункт 1 частина 10 статті 9 Закону №2464-VI).

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (частина 11 статті 9 Закону №2464-VI).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 02.09.2018 на виконання вимог ст.6 Закону №2464-VI з власного рахунку через Приват24 здійснено оплату єдиного внеску за період з січня 2017 по грудень 2017 року 8500 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №0.0..1.

Однак, як слідує з вищезазначеного платіжного доручення АТ КБ "ПриватБанк" вказані кошти, перераховані на відповідний рахунок державної казначейської служби лише 12.02.2018.

За змістом п.1.24 ст.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (далі Закон №2346-ІІІ) переказ коштів (далі переказ)- рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Пунктом 1.30 статті 1 Закону №2346-III надано визначення поняттю платіжне доручення- розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Згідно пункту 8.1 статті 8 Закону №2346-III банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

При цьому, пунктом 22.4 статті 22 Закону №2346-III визначено, що при використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

З наведеного слідує, що у випадку використання розрахункового документа для перерахування єдиного внеску, днем сплати такого внеску є дата надходження розрахункового документу до обслуговуючого банку платника.

Крім того, пунктом 1.29 статті 1 Закону №2346-III передбачено, що відповідальність банків при здійсненні переказу визначається положеннями статті 32 зазначеного Закону, якою, зокрема, передбачено право отримувача на відшкодування банком, що обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків виконання документа на переказ.

Відповідно до п.129.6. ст.129 ПК України за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Отже, аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для висновку, що виконання платником податкового обов`язку по перерахуванню в бюджет сум податкового зобов`язання пов`язано з моментом подання ним до банку платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов`язань та прийняття банком платника розрахункового документа на виконання. При цьому, за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів з вини банку платник податків відповідальність не несе.

Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною Верховним Судом у постановах від 07.09.2018 у справі №823/1985/17 та від 16.10.2018 у справі №804/5008/17.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач своєчасно, до закінчення граничного строку встановленого ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI, здійснив оплату ЄСВ за 2017, а відтак рішення ГУ ДПС у Житомирській області № від 24.10.2019 в частині застосування штрафу у розмірі 1689,60 грн. та нарахування пені у розмірі 25,34 грн. є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Іваненко Т.В. Сторчак В. Ю.