Справа № 825/1752/17
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2020-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року
м. Київ
справа № 825/1752/17
адміністративне провадження № К/9901/40792/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Яковенка М. М.,

суддів Дашутіна І. В., Шишова О. О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 825/1752/17

за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України), Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказів в частині, зобов`язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України) на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя: Л. О. Житняк) від 23 листопада 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду (колегія у складі суддів: Н. М. Літвіна, І. В. Федотов, А. Ю. Коротких) від 20 лютого 2018 року,

УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України) (далі відповідач-1), Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач-2), у якому просить:

визнати протиправним та скасувати наказ командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 30 вересня 2017 року № 522 в частині накладення на майора ОСОБА_1 , начальника стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 дисциплінарного стягнення «сувора догана»;

визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 03 листопада 2017 року № 669 в частині зменшення майору ОСОБА_1 , начальнику стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 розміру місячної премії за жовтень 2017 року до 80%;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу премію за жовтень 2017 року у повному обсязі, якої він був позбавлений відповідно до оскаржуваних наказів.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у ст.1.13 Інструкції з діловодства в Збройних Силах України не вказано, що начальник стройової частини зобов`язаний забороняти звільнення матеріально-відповідальних осіб без актів прийому-передачі посад. Взагалі, в жодному керівному документі не вказано, що начальник стройової частини повинен перевіряти у військовослужбовців, які звільняються або переходять на інші посади наявність актів прийому-передачі посад. Позивач вважає, що контроль за їх наявністю повинен здійснювати командир підрозділу, у якому проходить службу військовослужбовець, оскільки саме командир підрозділу підписує підлеглому рапорт про здачу справ та посади. Командир підрозділу також точно знає, чи є його підлеглий матеріально відповідальною особою. При цьому, відповідно до Статуту Збройних Сил України, саме командир підрозділу відповідає за наявність, збереження та правильне використання майна та озброєння всього підрозділу.

Позивач також вказує, що всупереч положенням Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України йому не було навіть запропоновано дати пояснення з приводу порушеного питання, а самим розслідуванням не було встановлено та не доведено, в чому саме полягають неправомірні дії позивача. Не встановлено і форму вини та мотиви протиправної поведінки.

Крім того, зазначив, що в наказі від 30 вересня 2017 року № 522 неправильно вказано прізвище позивача, а саме надруковано «Сіман» замість « ОСОБА_2 ». Внаслідок викладеного, позивач вважає оскаржувані накази протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

3. Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2018 року, адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано пункт 3 наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 30 вересня 2017 року № 522 про накладення на майора ОСОБА_1 , начальника стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 дисциплінарного стягнення «сувора догана».

Визнано протиправним та скасовано підпункт 23 пункту 2 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 03 листопада 2017 року № 669 в частині зменшення майору ОСОБА_1 , начальнику стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 розміру місячної премії за жовтень 2017 року до 80 %.

У іншій частині позову відмовлено.

4. Не погоджуючись з рішеннями суддів першої та апеляційної інстанцій, 19 березня 2018 року відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2018 року в частині визнання протиправним та скасування пункту 3 наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 30 вересня 2017 року № 522 про накладення на майора ОСОБА_1 , начальника стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 дисциплінарного стягнення «сувора догана», та прийняти нове судове рішення в частині, яким відмовити у задоволенні позову, що стосується інтересів Військової частини НОМЕР_1 .

5. Після усунення недоліків, ухвалою Верховного Суду (у складі колегії суддів: судді-доповідача Бевзенка В. М., суддів: Данилевич Н. А., Шарапи В. М.) від 10 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України); встановлено строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 26 квітня 2018 року.

6. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року № 717/0/78-20 призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Бевзенка В. М., що унеможливлює його участь у розгляді касаційної скарги.

7. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30 квітня 2020 року, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. головуючий суддя, Дашутін І. В., Шишов О. О.

8. Ухвалою Верховного Суду справу прийнято до провадження, закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

9. Письмового відзиву до Верховного Суду не надходило, що не перешкоджає подальшого її розгляду по суті.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
10. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що майор ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом на посаді начальника стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 .

11. У серпні 2017 року, під час прийому-передачі справ та посади командира військової частини НОМЕР_2 було виявлено численні порушення ведення військового господарства у військовій частині.

12. З метою з`ясування причин та обставин, що спричинили порушення ведення військового господарства командувачем військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » було призначено службове розслідування, за результатами якого, складено акт від 28 вересня 2017 року.

13. На підставі вказаного акта відповідачем-1 прийнято наказ від 30 вересня 2017 року № 522, пункт 3 якого, на майора ОСОБА_1 , начальника стройової частини відділу персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 , за порушення вимог ст. 1.13 наказу Генерального штабу Збройних Сил України від 16 вересня 2013 року № 200 «Про затвердження Інструкції з діловодства в Збройних Силах України» в частині заборони звільнення матеріально відповідальних осіб без актів прийому-передачі посад, здійснення контролю за підготовкою та оформленням документів, накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана».

14. Відповідно до пояснень учасників справи, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, слугувало звільнення матеріально відповідальної особи (капітана ОСОБА_3 ) без актів прийому передачі посади.

15. У подальшому, у зв`язку із прийняттям наказу від 30 вересня 2017 року № 522, наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 03 листопада 2017 року № 669 зменшено майору ОСОБА_1 , начальнику стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 розмір місячної премії за жовтень 2017 року до 80%.

16. Вважаючи такі дії посадових осіб військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_1 протиправними та такими, що прямо порушують права позивача, а оскаржувані накази такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
17. Частково задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що з системного аналізу наведених норм Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Інструкції від 16 вересня 2013 № 200 вбачається, що начальник стройової частини (служби діловодства) не має прямого обов`язку контролювати наявність або відсутність актів прийому-передачі посад у матеріально відповідальних осіб, які звільняються або переводяться на інші посади. Вказані норми не містять також прямого обов`язку забороняти звільнення матеріально відповідальних осіб без наявності у них актів прийому-передачі посад чи здійснювати контроль за правильністю здачі посади такими особами. Відповідно, накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді «суворої догани» суперечить вимогам чинного законодавства.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
18. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суддів першої та апеляційної інстанцій у задоволеній частині, що стосується інтересів Військової частини НОМЕР_1 , вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню у задоволеній частині, що стосується інтересів Військової частини НОМЕР_1 , оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.

19. Відповідач-1, наводить доводи аналогічні доводам заперечення на адміністративний позов, апеляційної скарги, здійснює виклад обставин та надає їм відповідну оцінку, цитую норми процесуального та матеріального права, а також висловлює свою незгоду із оскаржуваними судовими рішеннями, а тому повторному зазначенню не потребують.

20. Зокрема, скаржник вважає, що позовна вимога позивача щодо скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягають.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
21. Враховуючи положення пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 460-ІХ, а також те, що касаційна скарга на судові рішення у цій справі була подана до набрання чинності цим Законом і розгляд їх не закінчено до набрання чинності цим Законом, Верховний Суд розглядає цю справу у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Отже, застосуванню підлягають положення КАС України у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року.

22. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 КАС України, виходить з такого.

23. Слід звернути увагу на те, що предметом касаційного оскарження у цій справі є вимоги в частині визнання протиправним та скасування пункту 3 наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 30 вересня 2017 року № 522 про накладення на майора ОСОБА_1 , начальника стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 дисциплінарного стягнення «сувора догана»

24. Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

25. Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Так, відповідно до частини другої статті 65 Конституції України, громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

26. Відповідно до частин першої та четвертої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

27. Відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут), військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю.

28. Відповідно до абзацу 3 статті 5 Дисциплінарного статуту, стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

29. Відповідно до статей 83-85 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

У кожному випадку вчинення корупційного правопорушення або невиконання військовими посадовими особами вимог Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" з метою виявлення причин та умов, що сприяли його вчиненню, службове розслідування призначається командиром самостійно або проводиться за його рішенням за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

30. Відповідно до статті 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

31. Підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, які допустили правопорушення, оформлення його результатів та прийняття за ним рішення визначено Інструкцією про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 15 березня 2004 року № 82 (далі - Інструкція).

32. У відповідності до підпункту 1.2 пункту 1 Інструкції службове розслідування проводиться у разі:

- невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, що загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення або заподіяло матеріальну чи моральну шкоду;

- невиконання або недбалого ставлення до виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини;

- неправомірного застосування військовослужбовцем фізичної сили, зброї або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільного населення;

- порушення правил несення вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити тяжкі наслідки;

- недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб.

33. Згідно підпункту 1.3 пункту 1 Інструкції рішення про проведення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові особи у разі необхідності клопочуть за підпорядкованістю про призначення службового розслідування.

34. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. У наказі зазначаються підстави для призначення розслідування, особа (якщо вона встановлена), стосовно якої воно має бути проведено, термін проведення та посадові особи, яким доручено його провадження. Службове розслідування може бути проведено особисто командиром (начальником) чи доручено іншій посадовій особі. У разі потреби залучення фахівців до проведення службового розслідування командиром (начальником) призначається комісія у складі групи фахівців на чолі з головою комісії, про що оголошується в наказі (підпункту 1.5 пункту 1 Інструкції).

35. Особам, які проводять службове розслідування, надається право: отримувати від військовослужбовців та працівників усні чи письмові пояснення, необхідні документи, довідки, консультативні та експертні висновки; ознайомлюватися і вивчати, в тому числі з виїздом на місце події, відповідні документи, у разі потреби знімати з них копії та долучати до матеріалів службового розслідування; отримувати інформацію, пов`язану із службовим розслідуванням, від юридичних і фізичних осіб з дотриманням вимог чинного законодавства на підставі запиту посадової особи, яка призначила службове розслідування, чи інших уповноважених осіб відповідно до вимог законодавства України (підпункт 2.1 пункт 2 Інструкції).

36. Відповідно до пункту 3 Інструкції розслідуванням повинно бути встановлено: наявність чи відсутність події, з приводу якої було призначено розслідування, та її обставини (час, місце) і наслідки; осіб, з вини яких трапилася подія, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли шкідливим наслідкам або створювали загрозу для їх спричинення; наявність причинного зв`язку між подією, з приводу якої було призначено службове розслідування, та неправомірними діями військовослужбовця; конкретні неправомірні дії військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; вимоги чинного законодавства чи інших нормативно-правових актів та керівних документів, які було порушено; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення; форму вини (навмисно чи з необережності) та мотиви протиправної поведінки військовослужбовця і його ставлення до скоєного; умови та причини, що сприяли правопорушенню; чи вчинено правопорушення під час виконання військовослужбовцем службових обов`язків.

37. Згідно підпунктом 4.1 пунктом 4 Інструкції за результатами службового розслідування складається акт, у якому, крім положень, що визначені п.3 цієї Інструкції, обов`язково зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді особи, стосовно якої проведено службове розслідування; підстави службового розслідування; час, місце, суть порушення, який нормативний акт порушено (його назва, дата прийняття); обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність чи знімають вину; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення; пропозиція щодо притягнення винних осіб до відповідальності; інші заходи, які пропонується здійснити.

38. Посадова особа, яка призначала службове розслідування, розглядає у 10-денний термін акт та всі інші матеріали службового розслідування і приймає відповідне рішення (підпункт 5.1 пункт 5 Інструкції).

39. Згідно з підпунктом 5.3 пунктом 5 Інструкції притягнення військовослужбовця за результатами службового розслідування до відповідальності здійснюється згідно з вимогами чинного законодавства. Дисциплінарне стягнення накладається у терміни, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

40. Судами попередніх інстанцій встановлено, що з метою з`ясування причин та обставин, що спричинили порушення ведення військового господарства командувачем військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » було призначено службове розслідування, в ході якого, з пояснень сторін, у зв`язку зі звільненням матеріально відповідальної особи (капітана ОСОБА_3 ) без актів прийому - передачі посади, внаслідок чого порушено ст.1.13 наказу Генерального штабу Збройних Сил України від 16 вересня 2013 року № 200 «Про затвердження інструкції з діловодства в Збройних Силах України», на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді «суворої догани».

41. Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України від 24 березня 1999 року № 548 визначені обов`язки військовослужбовців які стосуються всіх військовослужбовців, а саме: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно. Відповідно до ст.16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

42. Так, стаття 1.13 наказу Генерального штабу Збройних Сил України від 16 вересня 2013 року № 200 «Про затвердження інструкції з діловодства в Збройних Силах України» (далі Інструкція № 200) передбачено, що відповідальним за організацію діловодства у військовій частині є командир (начальник). За зміст, якість підготовки та оформлення на належному рівні документів, що розробляються на виконання завдань, визначених у розпорядчих документах і дорученнях вищих органів військового управління, а також відповідей на запити і звернення народних депутатів України та депутатів місцевих рад, погодження проектів нормативно-правових актів відповідають заступники командира (керівника) військової частини установи) згідно з розподілом службових обов`язків.

За зміст, якість підготовки та оформлення на належному рівні інших службових документів, а також організацію діловодства та зберігання документів у структурних підрозділах військової частини відповідають їх командири (керівники).

Персональну відповідальність за зміст, якість підготовки та оформлення на належному рівні службових документів, їх відповідність чинному законодавству України рівною мірою несуть посадові особи, які їх відпрацьовують, погоджують та візують.

43. Порядок приймання та здавання справ і посад особами, що відають військовим (корабельним) господарством врегульовано розділом 9 наказу № 300.

43. Відповідно до пунктів:

9.1.1, у роботі щодо приймання та здавання справ і посади всіма матеріально відповідальними особами військової частини (з`єднання) обов`язково бере участь внутрішня перевірочна комісія;

9.1.2. Приймання та здавання справ і посади (у господарському відношенні) включає: вивчення тим, хто приймає посаду, стану військового господарства (служби), а також стану природоохоронних об`єктів, їх будівництва (реконструкції) і капітального ремонту, виділених і витрачених на це коштів; ознайомлення з посадовими особами; здавання тим, що здає посаду, а тим, що приймає, - перевірку та приймання матеріальних засобів, коштів і документів; документальне оформлення приймання та здавання справ і посади;

9.1.5 Приймання справ і посади проводиться особисто тим, хто приймає, від того, хто здає, у присутності комісії;

9.1.6 Комісія, призначена для приймання та здавання справ і посади, чи внутрішня перевірочна комісія у присутності того, хто приймає, і того, хто здає справи і посаду, проводить: інвентаризацію матеріальних засобів, які приймаються заново призначеною посадовою особою військової частини (з`єднання); перевірку господарської діяльності військової частини, служб складів та інших об`єктів з моменту останньої перевірки і порівняння облікових відомостей з даними дійсної наявності матеріальних засобів;

9.1.7 Приймання та здавання справ посадовими особами, що відають військовим (корабельним) господарством, оформлюється актом (додаток N 8);

9.1.10 Безпосередні начальники несуть відповідальність за організацію і якісне проведення приймання та здавання справ і посади підпорядкованими їм посадовими особами.

44. В той же час, відповідно до пункту 2.3.3 Інструкції № 200 начальник стройової частини повинен готувати проекти наказів командира військової частини з питань прийняття та здавання військовослужбовцями справ і посади, призначення, переміщення та звільнення працівників Збройних Сил України (не державних службовців).

45. При цьому, відповідно до пункту 2.10.1.3 Інструкції № 200 подання розробником пропозицій стосовно підготовки наказів має починатися з ретельного вивчення суті питання, яке підлягає вирішенню, законодавчих та інших нормативно-правових актів, усього переліку чинних наказів, які регулюють це питання, міжнародних зобов`язань України, інших додаткових матеріалів (звітів, пропозицій, узагальнень, доповідей, актів тощо).

46. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що притягненню до дисциплінарної відповідальності повинно передувати встановлення факту невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків або порушення ним військової дисципліни або громадського порядку, а вид дисциплінарного стягнення повинен обиратись з врахуванням характеру та обставин вчиненого правопорушення, його наслідків, попередньої поведінки, а також тривалості військової служби та рівня знань про порядок служби; крім того, дисциплінарне стягнення повинне накладатися з врахуванням строків накладення дисциплінарного стягнення.

47. З системного аналізу наведених норм Інструкції № 200 вбачається, що начальник стройової частини (служби діловодства) не має прямого обов`язку контролювати наявність або відсутність актів прийому-передачі посад у матеріально відповідальних осіб, які звільняються або переводяться на інші посади. Вказані норми не містять також прямого обов`язку забороняти звільнення матеріально відповідальних осіб без наявності у них актів прийому-передачі посад чи здійснювати контроль за правильністю здачі посади такими особами. Наведене також не входить і до його безпосередніх функціональних обов`язків.

48. До того ж будь-яких обґрунтованих посилань скаржника на порушення позивачем наказу Генерального штабу Збройних Сил України від 16 вересня 2013 року № 200 «Про затвердження інструкції з діловодства в Збройних Силах України» взагалі відсутні, що може вважатися Судом як таке, що доводить неправомірні дії позивача.

49. Разом з тим, судами попередніх інстанцій вірно звернуто увагу на те, що при прийнятті оскаржуваного наказу від 30 вересня 2017 року № 522 враховані не були обставини щодо того, що ОСОБА_3 наказом від 30 березня 2017 року № 347 притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності, у зв`язку з нестачею військового майна, яке за ним обліковувалось, виявленою в результаті інвентаризації.

50. Також, не враховано, що за встановленого факту виявленої нестачі військового майна комісією, підстав дослідження питання відсутності у капітана ОСОБА_3 акта прийому-передачі посади при звільненні у позивача не було, оскільки наказом від 30 березня 2017 року № 347 про притягнення до підвищеної матеріальної відповідальності капітана ОСОБА_3 та проведеною комісією інвентаризацією це питання вже досліджено.

51. До того ж, в супереч вимогам Розділу 2 Інструкції, позивачу не пропонувалось надати пояснення.

52. Отже, на підставі викладеного, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що проведеним службовим розслідуванням не встановлено форму вини та мотиви поведінки позивача, що мали наслідком притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

53. Також, суд касаційної інстанції вважає вірним висновки суддів попередніх інстанцій, що службове розслідування за результатами якого винесено наказ командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 30 вересня 2017 року № 522 в частині накладення на майора ОСОБА_1 , начальника стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 дисциплінарного стягнення «сувора догана» відбулося з порушенням норм законодавства, а тому оскаржуваний наказ в вищезазначеній частині є протиправним, а належним способом захисту порушеного права позивача є скасування даного наказу.

54. Окрім вищевикладеного, суд касаційної інстанції наголошує на тому, що виходячи з визначених процесуальним законом меж предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права. Натомість, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний доводити правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності в судах першої та апеляційної інстанції, які вирішують питання факту.

55. Доводи, викладені у касаційній скарзі, підстави касаційного оскарження не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду справи, не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанцій і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

56. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Росії», «Нєлюбін проти Росії»), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

57. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

58. Відповідно до частин першої - третьої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

59. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

60. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

61. Колегія суддів касаційної інстанції вважає викладені в касаційній скарзі доводи безпідставними, а висновки судів першої та апеляційної інстанцій у частині, що оскаржується - правильними, обґрунтованими, та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, з огляду на що наявні законні підстави для часткового задоволення позовних вимог.

62. Суд касаційної інстанції визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України) залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2018 року у справі № 825/1752/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. М. Яковенко

Судді І. В. Дашутін

О. О. Шишов