Справа № 260/2214/20
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2020-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 серпня 2020 року м. Ужгород№ 260/2214/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Іванчулинця Д.В.,

при секретарі судового засідання - Костелей І.Ф.,

за участю сторін:

позивач - не з`явився,

представника відповідача - Калич О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління Держпраці у Закарпатській області (вул. Минайська, 16, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008) про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ч. 3 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 03 серпня 2020 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено та підписано 12 серпня 2020 року.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Управління Держпраці в Закарпатській області (далі - відповідач), яким просить суд визнати протиправною постанову заступника начальника Управління Держпраці у Закарпатській області Грицик Василя Івановича № 000255-ТД-ФС-08 від 14 квітня 2020 року про притягнення фізичної особи ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 265 ч. 2 КЗпП України та накладення штрафу та скасувати її.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 року відкрито загальне позовне провадження в даній адміністративній справі.

Ухвалою суду від 03 липня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, викликано в судове засідання в якості свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - головних державних ревізорів, інспекторів Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області.

Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що на підставі акту Головного управління ДПС у Закарпатській області про проведення фактичної перевірки від 06.02.2020 року в ресторані «Елізіум», Управлінням Держпраці у Закарпатській області винесено постанову № 000255-ТД-ФС-08 від 14 квітня 2020 року, якою на позивача накладено штраф в розмірі 141 690 грн., за порушення вимог п. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України - за фактичний допуск працівника ОСОБА_4 до роботи без оформлення трудового договору. Зазначає, що в день проведення перевірки позивач була на робочому місці, спілкувалася та обслуговувала перевіряючих і в цей день жодного офіційного документу стосовно її підприємницької діяльності складено не було, як не було і надано документів про результати перевірки для ознайомлення та підпису. Звертає увагу, що всупереч діючим нормам законодавства, відповідач, отримавши інформацію, а саме акт (довідку) фактичної перевірки не надав належної оцінки самому акту в якому відсутні підписи посадової особи, відсутній акт про відмову позивача від підпису та в акті-довідці відсутні дані про реєстрацію цього акту в органі ДПС за місцем здійснення підприємницької діяльності суб`єкта господарювання, реєстраційний номер.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що документальною плановою виїзною перевіркою, проведеною ревізорами - інспекторами Головного управління ДПС у Закарпатській області встановлено, що ФОП ОСОБА_1 допустила до виконання роботи ОСОБА_4 без укладення з нею письмового трудового договору та без повідомлення територіального орану ДФС про прийняття працівника на роботу, чим порушила вимоги ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України. За результатами розгляду справи, 14 квітня 2020 року першим заступником начальника Управління Держпраці у Закарпатській області Грициком В.І., визначеною Порядком уповноваженою посадовою особою, на підставі акта за № 000255 від 06 лютого 2020 року, винесена оскаржувана постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 000255-ТД-ФС-08.

Позивач в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти задоволення таких заперечила та просила суд відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши подані сторонами документи, матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що з квітня 2019 року по 30 січня 2020 року позивач була зареєстрована як фізична особа - підприємець та здійснювала підприємницьку діяльність за адресою: АДРЕСА_2 .

28 січня 2020 року головними державними ревізорами - інспекторами Головного управління ДПС у Закарпатській області Касич В.М. та Вовчанською Л.В. проведено документальну виїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 .

За результатами проведеної перевірки, Головним управлінням ДПС у Закарпатській області складено акт (довідку) фактичної перевірки від 06.02.2020 року № 000255, яким було встановлено порушення, зокрема ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, в частині використання праці гр. ОСОБА_4 без укладення з нею письмового трудового договору.

За наслідками проведеної перевірки посадовими особами Головного управління ДПС у Закарпатській області, Управління Держпраці у Закарпатській області прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

За результатами розгляду справи, 14 квітня 2020 року першим заступником начальника Управління Держпраці у Закарпатській області, на підставі акта № 000255 від 06 лютого 2020 року, винесена постанова № 000255-ТД-ФС-08 про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу в розмірі 141 690,00 грн.

Свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні надали пояснення щодо обставин проведеної перевірки, та зазначили все те, що і відображено в акті фактичної перевірки від 06.02.2020 року № 000255.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96 (далі Положення № 96) передбачено, що Державна служба України з питань праці (Держпраця) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Держпраця відповідно до покладених на неї завдань, здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю (пп. 6 п. 4 Положення № 96).

Держпраця здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (Пункт 7 Положення № 96).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05 квітня 2017 року № 877-V (далі - Закон № 877) державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Пунктом 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 р. № 823, встановлено, що заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Поряд із цим, механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою-сьомою статті 53 Закону "Про зайнятість населення" визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 р. № 509 (далі - Порядок № 509).

В силу п. 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи) на підставі, зокрема:

рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису;

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників;

акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування;

акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

З наведеного, зокрема, слідує, що підставою для накладення штрафу за порушення законодавства про працю керівником територіального органу Держпраці чи його заступником є, зокрема, акт перевірки територіального органу ДПС, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Відповідно до п. 3 Порядку № 509 справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.

Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Відповідно до. П. 4 Порядку № 509 під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України: трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

У відповідності до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Отже, роботодавці несуть відповідальність за використання найманої праці без оформлення трудових відносин у встановленому чинним законодавством порядку, тобто, без укладення трудового договору. В свою чергу, на переконання суду, така відповідальність напряму залежить від встановлення факту використання найманої праці. За умови відсутності існування трудових відносин, відсутня й передумова для притягнення позивача до відповідальності згідно абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Підставою для винесення оскарженої постанови стало нібито встановлення фактичною перевіркою, проведеною Головним управлінням ДПС у Закарпатській області, факту допуску позивачем до роботи ОСОБА_4 без укладення з нею трудового договору.

В акті фактичної перевірки Головного управління ДПС у Закарпатській області зазначено наступне: «факт допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору, а саме 28.01.2020 року працівником ОСОБА_4 було реалізовано коньяк Болград 5*, 25 грам, каву американо з молоком на загальну суму 61,50 грн. До кінця перевірки трудовий договір між ФОП ОСОБА_1 та працівником ОСОБА_4 не представлено».

Разом з тим, надана відповідачем разом з відзивом копія справи про накладення штрафу № 29 на ФОП ОСОБА_1 не містить належних та допустимих доказів наявності між позивачем та ОСОБА_4 ознак трудових відносин. З акту фактичної перевірки ГУ ДПС у Закарпатській області, зокрема з переліку додатків до акту, вбачається, що ОСОБА_4 були надані пояснення на 1 аркуші. Однак в матеріалах справи про накладення штрафу № 29 вказані пояснення відсутні.

Суд зазначає, що ознаками трудових відносин, є наявність відповідної угоди в тій чи іншій формі, встановлення обов`язків працівників, систематичність виконання обов`язків, систематичний характер оплати встановленого угодою розміру, підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку. Так, згідно визначення ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Аналіз наведених норм чинного законодавства України вказує на те, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Разом з тим, наявність між позивачем та ОСОБА_4 ознак таких трудових відносин у даній справі відповідачем не доведена.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1-2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Згідно норм ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході судового розгляду адміністративної справи відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення позивачем вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України та фактичного допуску ОСОБА_4 до роботи без укладення трудового договору.

У зв`язку з чим, враховуючи недоведеність належними та допустимими доказами факту допущення працівника до роботи без оформлення трудового договору, суд вважає, що оскаржена постанова про накладення штрафу, є такою, що прийнята всупереч норм чинного законодавства, а тому є неправомірною та підлягає скасуванню.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 241 - 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління Держпраці у Закарпатській області (вул. Минайська, 16, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Управління Держпраці у Закарпатській області № 000255-ТД-ФС-08 від 14 квітня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності та накладення штрафу за ст. 265 ч. 2 КЗпП України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

Суддя Д.В. Іванчулинець