Справа № 420/1562/20
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2020-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1562/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ) про визнання протиправними дій щодо відмови у виплаті грошової допомоги, зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - ГУ ПФУ в Одеській області), в якому позивач просить:

визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо відмови у виплаті грошової допомоги;

зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач має загальний стаж роботи у державних та комунальних медичних закладах (медичний брат, лікар - анестезіолог) 43,5 років. 19.08.2019р. позивачем подано до ГУ ПФУ в Одеській області документи для призначення пенсії за віком та виплати одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, право на отримання якої встановлено п. 7-1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне стархування». Пенсію за віком і вислугу років було призначено та нараховано відповідно до законодавства, однак одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій протиправно не нараховано та не виплачено.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 12544/20 від 19.03.2020р.), в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що страховий стаж позивача складає 43 роки 4 місяці 17 днів, з яких для визначення права на виплату грошової допомоги стаж за вислугу років складає 32 роки 6 місяців 9 днів, що є меншим, ніж передбачено п. 7-1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування». У зв`язку з відсутністю у позивача необхідного 35-річного спеціального стажу на посадах, які дають право на призначення грошової допомоги та звернення до відповідача із заявою про призначення грошової допомоги за відсутності пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідачем прийнято рішення про відмову у призначенні такої допомоги.

Ухвалою від 28.02.2020р. відкрито провадження по справі та визначено, що розгляд справи буде проводитися за правилами спрощеного позовного провадження (з викликом сторін) (ст. 262 КАС України); призначено судове засідання по справі на 26.03.2020 р.

Ухвалою суду від 26.03.2020 р. зупинено провадження по справі до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів.

Ухвалою суду від 17.07.2020р. поновлено провадження у справі; призначено судове засідання по справі на 14.08.2020 р.

До судового засідання 14.08.2020 р. всі учасники справи не з`явились, явку представників не забезпечили, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином та завчасно.

За приписами ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працює у Державній установі «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова НАМН України» на посаді лікаря -анестезіолога відділення анестезіології і реанімації з 05.08.1990р.

Позивачу на підставі його заяви Центральним об`єднаним управлінням ПФУ України з 19.09.2019р призначена пенсія за віком. З матеріалів пенсійної справи вбачається, що загальний (повний) стаж для обчислення пенсії за віком склав 43 роки 4 місяці і 17 днів.

19.08.2019р. позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою, в якій просив виплатити йому суму одноразової грошової допомоги (а.с. 64).

Рішенням ГУ ПФУ в Одеській області №3692 від 13.09.2019р. позивачу відмовлено у виплаті грошової допомоги з посиланням на те, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення грошової допомоги до досягнення пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 81).

30.09.2019р. (вх. № 2457/К-11) позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою, в якій просив зазначити причини невиплати йому одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, право на отримання якої встановлено п. 7-1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 12).

15.10.2019р. (вих. № 2457/К-11) ГУ ПФУ в Одеській області повідомлено позивачу, що оскільки із заявою про призначення пенсії він звернувся до досягнення пенсійного віку, права на виплату грошової допомоги у нього немає (а.с. 80).

26.11.2019р. (вих. №3041/К-11) ГУ ПФУ в Одеській області повідомлено позивачу, що з урахуванням приписів п. 7 Порядку обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1191 від 23.11.2019р., виплата грошової допомоги здійснюється органами ПФУ одночасно з першою певлатою пенсії, яка призначена до виплати. Згідно заяви позивача від 19.08.2019р. позивачу призначено пенсію за віком з 19.09.2019р. Посилаючись на те, що із заявою про призначення пенсії позивач звернувся до досягнення пенсійного віку, рішенням № 3692 від 19.09.2019р. позивачу відмовлено у виплаті грошової допомоги (а.с. 13).

24.01.2020р. (вих. №437/03-18) ГУ ПФУ в Одеській області прийнято рішення №3692 на заміну рішення про відмову у призначенні грошової допомоги від 13.09.2019р., в якому зазначено, що страховий стаж позивача складає 43 роки 4 місяці 17 днів, з яких для визначення права на виплату грошової допомоги стаж за вислугу років складає 32 роки 6 місяців 9 днів. У зв`язку з відсутністю необхідного 35-річного спеціального стажу роботи на посадах, які дають право на призначення грошової допомоги, передбаченої п. 7-1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», прийнято рішення про відмову в її призначенні (а.с. 75).

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Таким чином, суд з`ясовує, чи використане повноваження, надане суб`єкту владних повноважень, з належною метою; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до п. 7-1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 р., особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1191 від 23.11.2011 р. (далі- Порядок №1191).

Відповідно до п.1 Порядку №1191 цей Порядок визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та механізм її виплати.

Страховий стаж, передбачений пунктами 2 і 3 цього Порядку, враховується в календарному обчисленні. При цьому допускається підсумовування страхового стажу за періоди роботи, які дають право на призначення пенсії відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (п. 4 Порядку №1191).

Згідно п. 5 Порядку №1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

За приписами п.2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені, зокрема: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. N 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993р. затвержено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, у розділі 2 «Охорона здоров`я» якого визначено посади лікарів та середнього медичного персоналу(незалежно від найменування посад), котрі працювали в таких закладах та установах: лікарняні заклади, лікувально- профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

Згідно п.п. 6, 7 Порядку №1191 для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", станом на день її призначення.

Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Відповідно до ч.2 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 19.08.2019р. позивачем були подані до органу ПФУ заяви про призначення пенсії за віком та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсії, право на отримання яких передбачено п. 7-1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», разом з відповідними документами на підтвердження стажу.

Проте, рішенням ГУ ПФУ в Одеській області №3692 від 13.09.2019р. позивачу було відмовлено у виплаті грошової допомоги з посиланням на те, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення грошової допомоги, не досягши пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 81). При цьому, вказане рішення ґрунтується лише на твердженнях щодо передчасного звернення позивача за виплатою грошової допомоги та не містить в якості підстав у виплаті допомоги зазначення щодо відсутності визначеного законодавством страхового стажу, необхідного для її призначення.

Натомість після відповідних звернень позивача щодо виплати грошової допомоги та повернення пенсійної справи позивача на доопрацювання до відділу з питань перерахунків пенсій № 16 ГУ ПФУ в Одеській області, 24.01.2020р. останнім прийнято рішення №3692 на заміну рішення про відмову у призначенні грошової допомоги від 13.09.2019р., в якому зазначено, що страховий стаж позивача складає 43 роки 4 місяці 17 днів, з яких для визначення права на виплату грошової допомоги стаж за вислугу років складає 32 роки 6 місяців 9 днів. У зв`язку з відсутністю необхідного 35-річного спеціального стажу роботи на посадах, які дають право на призначення грошової допомоги, передбаченої п. 7-1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», прийнято рішення про відмову в її призначенні (а.с. 75).

Суд акцентує увагу, що 16.01.2020р. (вих. № 1629/03-2) ГУ ПФУ в Одеській області пенсійну справу ОСОБА_1 , якому призначено пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відмовлено у призначенні та виплаті грошової допомоги, передбаченої п.7-1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», було повернуто до відділу з питань перерахунків пенсій № 16 ГУ ПФУ в Одеській області після перевірки в порядку контролю.

За наслідками вказаної перевірки встановлено, що рішення №3692 від 13.09.2019р., яким позивачу було відмовлено у виплаті грошової допомоги, сформульовано некоректно, оскільки у ньому відсутнє зазначення, що на час звернення за призначенням пенсії у заявника відсутні 35 років страхового стажу на лікарських посадах. При цьому зазначено, що у матеріалах пенсійної справи відсутній звіт про розрахунок стархового стажу. Зазначено про необхідність повідомлення заявника про можливість обчислення періодів роботи у відділеннях анестезіології з урахуванням вимог ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у разі надання документів, які підтверджують відсутність відділень реанімації (а.с. 76, звор. бік арк).

Однак, як вбачається зі змісту доповідної записки начальника відділу з питань перерахунків пенсій № 16 Т.Черепицької, наданої начальнику упраління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Одеській області, з метою усунення вказаних недоліків: 1) прийнято нове рішення №3692 від 24.01.2020р. про відмову у призначенні допомоги з зазначенням підстав відмови у зв`язку з відсутністю на час призначення пенсії у позивача 35-річного страхового стажу на лікарських посадах; 2) для визначення права на врахування стажу відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до Інституту очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова направлено запит № 317/03-18 від 22.01.2020р. щодо підтвердження відсутності окремого відділення реанімації (а.с. 77).

Аналіз наведених обставин у контексті спірних правовіднисин свідчить про те, що відповідач формально оформив нове рішення про відмову у призначенні грошової допомоги, вказавши в ньому про відсутність у позивача 35-річного страхового стажу на лікарських посадах. Натомість повідомлення заявника про можливість обчислення періодів роботи у відділеннях анестезіології з урахуванням вимог ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у разі подання документів, що підтверджують відсутність відділень реанімації не здійснено.

Запит до Інституту очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Інституту очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова № 317/03-18 щодо підтвердження відсутності окремого відділення реанімації направлено відповідачем 22.01.2020р., а нове рішення про відмову у призначенні грошової допомоги №3692 прийнято 24.01.2020р., тобто через два дні після направлення зазначеного запиту, не очікуючи відповіді на нього та не з`ясувавши суттєві для прийняття такого рішення обставини. Протилежного відповідач не довів та належними доказами не підтвердив.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач працює у Державній установі «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова НАМН України» на посаді лікаря -анестезіолога відділення анестезіології і реанімації з 05.08.1990р.

Відповідно до ч.4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Так, за приписами ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України» № 303 від 8.10.1997 р. проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічне положення також міститься у п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993р.

Пункт 3 зазначеного Порядку встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005р. (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1) (далі - Порядок №22-1), при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Враховуючи, що відповідачем не виконано вимог п. 4.2 Порядк № 22-1 щодо встановлення строку пенсіонеру з необхідністю надання додаткових документів, підтверджуючих факт відсутності окремого відділення реанімації в Інституті очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова, а також не отримання такої інформації на запит, направлений до Інституту очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова, відповідачем не з`ясовано наявності у позивача права на врахування стажу відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а відтак передчасно та безпідставно відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, право на отримання якої встановлено п. 7-1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне стархування».

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Визначаючись щодо позовних вимог про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Одеській області щодо відмови у виплаті грошової допомоги; зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу, суд враховує, що за приписами ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Фактично, необхідною передумовою застосування ч. 2 ст. 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Як встановлено ч. 1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 р. у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 р. у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

За приписами ч.2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч.4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Фактично, необхідною передумовою застосування ч. 2 ст. 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства та встановлених обставин, з метою ефективного захисту прав позивача, суд дійшов висновку, що належним та достатнім способом захисту буде: визнання протиправними та скасування рішення ГУ ПФУ в Одеській області№ 3692 від 13.09.2019р. «Про відмову у призначенні грошової допомоги», рішення ГУ ПФУ в Одеській області №3692 від 24.01.2020р. «На заміну рішення про відмову у призначенні грошової допомоги» від 13.09.2019»; зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення грошової допомоги, передбаченої п. 7-1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне стархування» з урахуванням висновків суду.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням висновку суду про часткове задоволення позову, наявні підстави для стягнення з ГУ ПФУ в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судового збору у розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ) про визнання протиправними дій щодо відмови у виплаті грошової допомоги, зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу,- задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 3692 від 13.09.2019р. «Про відмову у призначенні грошової допомоги».

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №3692 від 24.01.2020р. «На заміну рішення про відмову у призначенні грошової допомоги» від 13.09.2019».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення грошової допомоги, передбаченої п. 7-1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне стархування» з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83; ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя: Г.П. Самойлюк

.