Справа № 380/2394/20
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2020-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/2394/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Львівський окружний адміністративний суд в складі:
Головуючого-судді Сакалоша В.М.,
секретаря судового засідання Гулкевича В.О.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Гурєва О.В.,
представника відповідача Оліярника Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Галицько-Франківського об`єднаного районного військового комісаріата м. Львова про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, -
в с т а н о в и в :
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період 01.07.2015 р. по 17.09.2018 р.;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження служби з 01.07.2015 р. по 17.09.2018 р.
Ухвалою від 26.03.2020 суд відкрив провадження у справі та залучив до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Галицько-Франківський об`єднаний районний військовий комісаріат м. Львова.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно на переконання ОСОБА_3 у період проходження ним військової служби з 01.07.2015 по 17.09.2018 не була своєчасно нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення, про що він довідався з особистих карток грошового забезпечення за 2015 та 2018 роки. З огляду на це, ОСОБА_4 звернувся до ВЧ НОМЕР_1 з письмовою заявою про нарахування та проведення виплати індексації. Однак на дане звернення отримав відповідь, якою фактично відмовлено у задоволенні вимог.
Відповідач надав відзив на позов. На спростування позовних вимог зазначив, що грошове забезпечення позивача було нерегулярним та незначним і рідко за повний місяць. Додатково вказав, що нараховують індексацію коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, яким установлюється в розмірі 103%. Вираховується як добуток прожиткового мінімуму та величини індексу споживчих цін . Також наголосив що дана виплата залежить від обсягу фінансування на відповідний рік, яке було обмеженим, щодо виплати індексації позивачу за період проходження військової служби в інших військових частинах, то жодного документу який би підтверджував, або спростовував отримання ОСОБА_1 індексації в такий період, позивачем не надано, а відповідач такими не володіє.
ОСОБА_1 надав відповідь на відзив, наголошує, що відповідач визнає той факт, що ним не здійснювалася виплата індексації. Зазначає, що на час звільнення мав би отримати грошове забезпечення включно з індексацією за всі попередні пекріоди.
В судовому засіданні позивач та його представник вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві.
Третя особа ,явку представника не забезпечила, клопотань чи пояснень по суті спору суду на час розгляду справи не надала.
З огляду на наведене у суду немає підстав передбачених ст. 205, ст. 206 КАС України для відкладення розгляду справи.
Заслухавши доводи сторін , дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до послужного списку ОСОБА_1 військову службу у Збройних Силах України він проходив з 05.08.1994.
Позивач безтерміново має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 виданим 03.02.2015.
Наказом командувача військ Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 10.08.2018 №343 ОСОБА_1 звільнено в запас за пп. «ж» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем).
Згідно Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №190 з 17.09.2018 року ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Календарна вислуга років ОСОБА_1 у Збройних Силах становить 23 роки 08 місяців 28 діб.
Листом від 07.02.2020 №691-вих ВЧ НОМЕР_3 (в якій на фінансовому забезпеченні знаходиться ВЧ НОМЕР_1 ) повідомила ОСОБА_1 про відсутність фінансового ресурсу в Міністерстві Оборони України для виплати індексації в січні 2016 року лютому 2018 року.
Вважаючи означений лист фактичною незаконною відмовою у проведенні нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення за оспорюваний період, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.
При прийнятті рішення, суд керується такими правовими нормами.
Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону №2011-XII).
При цьому правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон №1282-XII).
У статті 1 Закону №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Згідно з частиною першою індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (частина перша статті 4 Закону №1282-XII).
Частинами першою-другою статті 5 Закону №1282-XII встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частина шоста статті 5 Закону №1282-XII).
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078).
Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06 лютого 2003 року №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абзац 8 пункту 4 Порядку №1078).
Згідно з пунктом 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 20.11.2019 по справі №620/1892/19 де розглядалися подібні правовідносини.
Як вже встановлено судом та не спростовано відповідачем у період з січня 2016 року по лютий 2018 року індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 не виплачувалася.
Суд звертає увагу, що обґрунтовуючи правомірність своїх дій щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, відповідач у своїх запереченнях не посилається на відсутність обставин, передбачених статтею 4 Закону №1282-ХІІ для проведення індексації. А зазначає лише про те, що у межах бюджетних асигнувань ВЧ НОМЕР_1 , коштів передбачених на виплату індексації не надходило.
Щодо цього суд зазначає, що відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.
У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Суд зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.07.2019 у справі №240/4911/18 та від 07.08.2019 у справі № 825/694/17.
На переконання суду, виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.
Також суд критично оцінює покликання відповідача на ті обставини, що грошове забезпечення позивача було не регулярним і не значним, оскільки таке за період відсутності не нараховувалося, а тому і не випливає на обов`язок відповідача здійснювати всі передбачені законодавством нарахування та виплати належні в періоди безпосереднього проходження служби.
Щодо конкретного періоду за який ОСОБА_1 належить нарахування та виплата індексації грошового забезпечення суд зазначає наступне.
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, вчинення дій чи бездіяльності, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
ВЧ НОМЕР_1 не надано суду належних доказів на спростування позовних вимог в частині протиправності своїх дій що полягають у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження служби у цій військовій частині. Більш того відповідачем не заперечуються вказані обставини.
Разом з тим, вимога позивача в частині зобов`язання нарахувати та виплатити ВЧ НОМЕР_1 йому індексацію грошового забезпечення у періоди коли він проходив військову службу у інших військових частинах задоволенню не підлягає, оскільки нарахування суми індексації належить до дискреції та компетенції саме тієї бюджетної установи де проходить службу військовослужбовець, а суд не може підміняти функції інших органів.
Враховуючи наведене суд вважає протиправними дії відповідача ВЧ НОМЕР_4 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення у період проходження ним служби у ВЧ НОМЕР_1 .
З огляду на зазначене позов підлягає задоволенню частково.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження служби у Військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України.
В іншій частині позову відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.
Повний текст рішення складено 14.08.2020.

Суддя В.М. Сакалош