Справа № 1.380.2019.005865
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2020-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.005865 пров. № А/857/5639/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Гінди О.М., Мікули О.І.

за участю секретаря судового засідання Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу управління Служби безпеки України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року, прийняте суддею Сакалоша В.М. в м.Львові, о 11 годині 06 хвилині, повний текст складено 20 лютого 2020 року, у справі № 1.380.2019.005865 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Служби безпеки України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 19.12.2019 року, просить визнати протиправною бездіяльність управління Служби безпеки України у Львівській області щодо не проведення повного розрахунку при звільненні, - невиплату на день виключення зі списків (31.03.2018 року) грошової премії за березень 2018 року, грошової премії в розмірі місячного грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а також не нарахування та невиплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової календарної відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 роки; зобов`язати управління Служби безпеки України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення, яке становить 15744,25 грн. із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44; стягнути з управління Служби безпеки України у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 01.04.2018 року по день постановлення судом рішення, із застосуванням показника: 532,66 грн. за кожен день затримки, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем 08.08.2019 із затримкою в 495 календарних днів після виключення його із списків УСБУ у Львівській області на підставі наказу від 01.07.2019 №376-ос було виплачено компенсацію вартості за неотримане речове майно в сумі 17262,26 грн. При звільненні йому не нараховано і не виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки. Відповідно до ст.117 КЗпП України вважає, що йому підлягає до виплати середній заробіток за час затримки розрахунку, яким слід вважати період з дня що слідує за днем виключення зі списків 01.04.2018 по день фактичного розрахунку.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Львівській області щодо не проведення із позивачем повного розрахунку при звільненні, - невиплату на день виключення зі списків (31.03.2018 року) грошової премії за березень 2018 року, грошової премії в розмірі місячного грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а також не нарахування та невиплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової календарної відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 роки. Зобов`язано управління Служби безпеки України у Львівській області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення, яке становить 15744,25 грн. із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44. Стягнуто з управління Служби безпеки України у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 01.04.2018 року по день постановлення судом рішення, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору та порушено норми матеріального права.

Премія була встановлена рішенням Голови СБУ, а не керівника УСБУ у Львівській області, і, відповідно, оплачувалась за рахунок ЦУ СБ України, а не УСБУ у Львівській області. Станом на день надходження наказу Голови СБУ від 07.03.2018 № 327-ос на адресу УСБУ у Львівській області фонд преміювання не мав коштів, а зазначена сума 15613,33 грн. для виплати позивачу не поступила.

Безпосередньо зазначені преміальні кошти надійшли на адресу регіонального органу безпеки лише в середині травня 2018 року, після чого відразу ж переведені позивачу на картковий рахунок.

Таким чином, відповідачем не вчинено бездіяльність.

Щодо премії за березень 2018 року, то така була нарахована позивачу за результатами його роботи в березні 2018 року, з врахуванням його виключення зі списків 31.03.2018 виплачена після його звільнення.

Зобов`язання виплатити одноразову грошову допомогу при звільнення виникло після видачі наказу про виключення його зі списків особового складу, тобто після 31.03.2018 року. Розрахунок заборгованості було проведено вчасно. Виплата заборгованості була проведена негайно після отримання відповідних бюджетних коштів.

Вважає, безпідставним застосування позивачем до спірних правовідносин положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 №100, оскільки ОСОБА_1 ніколи не перебував у трудових відносинах з УСБУ у Львівській області.

Щодо компенсації сум податків з доходу фізичних осіб при стягненні середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, то нарахування та виплата компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, то таке суперечитиме вимогам п.1, 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженим постановою КМУ від 15.01.2004 № 44.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, який є аналогічним змісту позовної заяви та додаткових пояснень. Просить залишити без змін рішення суду.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, позивача, який просить залишити без змін рішення суду, представника відповідача, який просить задоволити апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що наказом голови СБУ України від 07.03.2018 №327-ос ОСОБА_1 був звільнений у запас СБУ з правом носіння військової форми одягу.

Наказом начальника УСБУ у Львівській області від 28.03.2018 №210-ос ОСОБА_1 з 31.03.2018 виключений зі списків особового складу УСБУ у Львівській області та всіх видів забезпечення.

ОСОБА_1 безтерміново має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що стверджується посвідченням серія НОМЕР_1 видане 18.06.2015.

У зв`язку з надходженням 08.08.2019 на картковий рахунок позивача відкритий у ЛОУ АТ Ощадбанк коштів, відправником яких є УСБУ у Львівській області, ОСОБА_1 звернувся до відповідача з запитом про надання повної та детальної інформації про грошові суми нараховані йому при звільненні, проведені нарахування і виплати грошового забезпечення за останні 12 місяців перед звільненням, а також з проханням скерувати довідки про розмір його середньомісячного грошового забезпечення.

Листом від 12.09.2019 №62/21/0-435/14 УСБУ у Львівській області надало ОСОБА_1 запитувану інформацію, а також відмовило у оформленні довідок про середню заробітну плату за останні відповідно 2 та 12 календарних місяців військової служби.

17.09.2019 ОСОБА_1 звернувся до начальника УСБУ у Львівській області з питанням нарахування та виплати йому грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення на день звільнення та середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Листом від 15.10.2019 №62/16/0-501/14 УСБУ у Львівській області повідомило ОСОБА_1 , що з урахуванням вимог ч.17 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, ст. 16-2 та ст. 24 Закону України Про відпустки підстави для виплати йому грошової компенсації, зазначеної у зверненні на даний час відсутні.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною та такою що порушує права, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції мотивував це тим, що відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту з 2015 року по 2018 рік; не проведено розрахунок у повному обсязі на день звільнення, тим самим визнавши протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Львівській області щодо не проведення із позивачем повного розрахунку при звільненні.

Апеляційний суд частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ Про військовий обов`язок і військову службу (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ч. 1 с. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ (далі - Закон 2011-ХІІ), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює за кріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктом 12 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (далі - Закон № 3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96 Про відпустки (далі - Закон № 504/96) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96 учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом № 3551-XII, особам, реабілітованим відповідно до Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Пунктом 8 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону № 504/96. Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей абз. 3 п. 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ.

У випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України Про відпустки та пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року у зразковій справі № 620/4218/18 (Пз/9901/4/19).

Судом встановлено, що додаткова відпустка ОСОБА_1 як учаснику бойових дій не надавалась, компенсація не була нарахована та виплачена, а тому апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту з 2015 року по 2018 рік.

Щодо премії за березень 2018 року, то така була виплачена позивачу за результатами його роботи в березні 2018 року, з врахуванням його виключення зі списків 31.03.2018 виплачена після його звільнення, що не заперечує відповідач.

Оскільки з позивачем не проведено розрахунок у повному обсязі на день звільнення, то апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідача слід зобов`язати нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні, виходячи з наступного.

З довідки про розмір грошового забезпечення вбачається, що розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 на день звільнення становив 15744,25 грн.

Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами - частина 1 ст. 3 КЗпП України.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок № 100) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 2 даного Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 (у редакції чинній станом на момент спірних правовідносин), грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Згідно із абз. 3 п. 2 Порядку № 100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до пункту 5 даного Порядку нарахування ви плат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб" - пункт 3 цього Порядку.

Відповідно до п. 8 Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, враховуючи вищевикладене, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, зокрема щодо належного матеріального та побутового забезпечення, враховуючи особливості військової служби, з метою стимулювання досягнення високих результатів у службовій діяльності. Звільнена особа з військової служби на день виключення зі списків особового складу військової час тини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що на день звільнення з позивачем не проведено розрахунок у повному обсязі.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про нарахування та виплату відповідачем позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 01.04.2018 року по день постановлення судом рішення, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44 та погоджується з розрахунком суду, який не оспорюється.

Спеціальним законодавством врегульовано основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей: правове становище осіб, які проходять військову службу у тому числі звільнення з військової служби, а також порядок та умови оплати праці, а саме Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, а в частині яка не врегульована вказаним законодавством, застосовуються норми Кодексу законів про працю України.

Проте, вказаними нормативно-правовими актами не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку.

Такий порядок встановлений Кодексом законів про працю України,

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, якщо спір вирішено на користь працівника.

Таким чином, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Враховуючи те, що нормами спеціального законодавства не врегульовано порядок виплати військовослужбовцям грошового забезпечення за час затримки розрахунку, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Кодексу законів про працю України. чим спростовується твердження апелянта про неправильне застосування судом до даних правовідносин саме Кодексу законів про працю України.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 06.06.2018 р. у справі № 803/1105/16 (провадження № К/9901/11863/18)

Враховуючи те, що управління Служби Безпеки України у Львівській області довело, що не проведення із ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні, виплати вищезазначених сум відбулось не з вини відповідача, оскільки рішення про такі виплати приймалися на підставі наказів та внутрівідомчих вказівок Служби Безпеки України в силу специфіки фінансування регіонального управління. Кошти перераховані СБУ України, яка не була залучена до розгляду справи, управлінням СБУ у Львівській області негайно були перераховані на картковий рахунок позивача.

Відтак, апеляційний суд вважає, що в задоволенні позовної вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність управління Служби безпеки України у Львівській області щодо не проведення із позивачем повного розрахунку при звільненні, - невиплату на день виключення зі списків (31.03.2018 року) грошової премії за березень 2018 року, грошової премії в розмірі місячного грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а також не нарахування та невиплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової календарної відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 роки, слід відмовити.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року у справі № 1.380.2019.005856, слід скасувати в частині визнання протиправною бездіяльність управління Служби безпеки України у Львівській області щодо не проведення із ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні, - невиплату на день виключення зі списків (31.03.2018 року) грошової премії за березень 2018 року, грошової премії в розмірі місячного грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а також не нарахування та невиплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової календарної відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 роки, та прийняти в цій частині постанову, якою відмовити в задоволенні даної вимоги. В решті рішення суду залишити без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то воно не може бути скасоване чи змінене з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст.ст.308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління Служби безпеки України у Львівській області задоволити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року у справі № 1.380.2019.005856, - скасувати в частині визнання протиправною бездіяльність управління Служби безпеки України у Львівській області щодо не проведення із ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні, - невиплату на день виключення зі списків (31.03.2018 року) грошової премії за березень 2018 року, грошової премії в розмірі місячного грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а також не нарахування та невиплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової календарної відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 роки, та прийняти в цій частині постанову, якою відмовити в задоволенні даної вимоги.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді О. М. Гінда
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 14.08.2020