Справа № 826/2216/16
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2020-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 826/2216/16

адміністративне провадження № К/9901/18638/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Чиркіна С.М.,

суддів: Бевзенка В.М., Шарапи В.М.,

перевіривши касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2020 у справі № 826/2216/16 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Матвієнка Андрія Анатолійовича, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У 2016 році ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Матвієнка Андрія Анатолійовича (далі - відповідач), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невключення позивача до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в АТ "Дельта Банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в межах гарантованої суми відшкодування - 200 000,00 грн;

- визнати протиправними дії відповідача щодо включення кредиторських вимог позивача у розмірі 22 927 349,77 грн до сьомої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів відповідно до статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб";

- зобов`язати відповідача подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про позивача як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування у розмірі 12 090,87 за рахунок Фонду (в межах гарантованої суми відшкодування - 200 000,00 грн);

- зобов`язати внести пропозицію щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів шляхом включення кредиторських вимог позивача у розмірі 22 922 912,94 грн до четвертої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів відповідно до статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.01.2017,залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.02.2018, позов задоволено.

Постановою Верховного Суду від 12.01.2017 апеляційну скаргу відповідача задоволено частково:

- постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.01.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01.02.2018 скасовано;

- провадження в часині вимог про визнання протиправними дії відповідача щодо включення кредиторських вимог позивачки у розмірі 22 927 349,77 грн до сьомої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів відповідно до статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та зобов`язання відповідача внести пропозицію щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів шляхом включення кредиторських вимог позивачки у розмірі 22 922 912,94 грн до четвертої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів відповідно до статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" закрито;

- справу в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невключення позивачки до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в АТ "Дельта Банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в межах гарантованої суми відшкодування - 200 000,00 грн та зобов`язання відповідача подати до Фонду додаткову інформацію про позивачку як вкладницю, якій необхідно здійснити виплату відшкодування у розмірі 12 090,87 грн за рахунок Фонду (в межах гарантованої суми відшкодування - 200 000,00 грн) направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2020, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2020, позов задоволено.

28.07.2020 на адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга відповідача, в якій скаржник просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2020 і прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд встановив, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, з огляду на таке.

За приписами пункту 20 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Згідно із пунктом 10 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, в контексті вимог пункту 20 частини першої статті 4, пункту 10 частини шостої статті 12 та статті 262 КАС України справа відноситься до справ незначної складності.

За правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

У касаційній скарзі скаржник не навів обставин, передбачених у пункті 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Таким чином, касаційна скарга подана на судові рішення, які не можуть бути оскаржені.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи, що оскаржувані судові рішення прийнято у справі незначної складності, передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткові обставини відсутні, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Цей висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумаченню закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), враховуючи особливий характер функції Верховного Суду як суду касаційної інстанції, Суд може визнати, що процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (рішення від 19.12.1997 у справі "Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії").

Керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2020 у справі № 826/2216/16 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Матвієнка Андрія Анатолійовича, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.

Надіслати скаржнику копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач: С.М. Чиркін

Судді: В.М. Бевзенко

В.М. Шарапа