Справа № 280/2966/20
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2020-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ЗАКРИТТЯ ПРОВАДЖЕННЯ У СПРАВІ

12 серпня 2020 року Справа № 280/2966/20 м. Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження питання щодо закриття провадження у справі ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Олійника Дмитра Вікторовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Громадська організація «Добробут», про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

05 травня 2020 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Олійника Дмитра Вікторовича (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Громадська організація «Добробут» (далі третя особа), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень під №51054823, прийнятого 10 лютого 2020 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Олійником Дмитром Вікторовичем, яким відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру, що розташована: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 ;

зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Олійник Дмитра Вікторовича розглянути подану позивачем заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 4 лютого 2020 року за реєстраційним номером 38278084 для проведення державної реєстрації права власності на квартиру, що розташована: АДРЕСА_2 , а також документи подані для державної реєстрації прав та прийняти належне у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, розглянувши питання про закриття провадження у справі, дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, з наступних підстав.

Суд зазначає, що згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 свого рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 згаданої Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 2 частини 1 статті 3 КАС України визначено, що публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

В свою чергу, частиною 3 статті 19 КАС України передбачено, що адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Суддя зазначає, що під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу.

Суд зазначає, що органи місцевого самоврядування (їх підрозділи та посадові особи) можуть бути як суб`єктами приватних правовідносин, так і суб`єктами публічних правовідносин. Причому статус державних чи місцевих органів влади визначається виключно нормами публічного права, незалежно від того, які права - цивільні чи публічні вони мають намір реалізувати.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Аналогічну правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 23.10.2019 у справі № 826/836/17, від 22.01.2020 у справі № 826/8592/16.

Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Ураховуючи наведені вище нормативні положення, не є публічно-правовим спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права - фізичною особою чи юридичною особою, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що оскаржуване рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Запорізької міської ради Олійника Д.В. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №51054823, прийнятого 10 лютого 2020 року, мотивовано, серед іншого, тим, що чинним законодавством не передбачено передачу нерухомого майна членам громадських організацій.

Разом із тим, як стверджує позивач, до неї, на підставі рішень Громадської організації «Добробут», перейшло право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , яке позивач, у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», мала намір зареєструвати.

Звідси, на вирішення суду фактично поставлено питання щодо з`ясування права власності на вказану квартиру, а також питання наявності підстав для державної реєстрації речових прав на дане нерухоме майно за позивачем.

Частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Враховуючи, що між сторонами фактично виник спір про набуття права власності на квартиру АДРЕСА_3 , суд дійшов висновку про те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Вказане повністю узгоджується зі статтею 2 ЦПК України, яка завданням цивільного судочинства визначає справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відтак, в силу вищенаведених законодавчих приписів, судовий розгляд даного спору повинен здійснюватися місцевим загальним судом за правилами цивільного судочинства, у зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, зважаючи, що спірні правовідносини, які виникли між учасниками справи, не можуть бути предметом судового розгляду в порядку адміністративного судочинства, а повинні розглядатись в порядку цивільного судочинства, провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 238, 241, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження в адміністративній справі №280/2966/20 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_1 ) до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Олійника Дмитра Вікторовича (69063, м.Запоріжжя, вул.Жуковського, 36), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Громадська організація «Добробут» (72313, Запорізька область, м.Мелітополь, вул.Героїв Сталінграду, 23, ), про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок), яка сплачена за квитанцією від 29.04.2020 №0.0..1, оригінал якої зберігається в матеріалах адміністративної справи №280/2966/20.

Роз`яснити позивачу, його право на звернення з даним позовом до місцевого суду в порядку цивільного судочинства, а також те що відповідно до ч.2 ст.239 КАС України повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня її підписання.

Суддя І.В. Новікова