Справа № 420/5065/20
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2020-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5065/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 серпня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6; ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (65044, м. Одеса, вул. Пироговська, 6; ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, в якій позивач просить: визнати протиправною бездіяльність відповідача Міністерство оборони України щодо не нарахування та несплати позивачу одноразової грошової допомоги в зв`язку з визнанням його інвалідом 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, зобов`язати відповідача Міністерство оборони України нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 з 01.08.2014р. по 12.08.2015р. Під час проходження військової служби позивач брав участь у проведенні антитерористичної операції та 03.06.2015р. отримав поранення під час виконання обов`язків військової служби. Під час первинного огляду органами МСЕК 21.03.2016р. позивача визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини. У зв`язку з покращенням стану здоров`я в результаті проведеного медичного огляду 07.04.2017р. позивач визнаний придатним до військової служби. З 03.05.2017р. по 14.08.2017р. позивач перебував на військовій службі за контрактом у Військовій частині НОМЕР_3 та його стан здоров`я суттєво погіршився, в зв`язку з чим позивач перебував на лікуванні у Військовому медичному клінічному центрі Південного регіону та в подальшому звільнений з військової служби за станом здоров`я. Крім того, органами МСЕК 29.20.2019р. його визнано особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок хвороби, пов`язаної із захистом Батьківщини. Проте, Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат позивачу протиправно відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги в зв`язку з визнанням його інвалідом ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Від Міністерства оборони України надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 30935/20 від 07.08.2020р. ), в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що на законодавчому рівні встановлено імперативну заборону на виплату одноразової грошової допомоги у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності. З дня первинного встановлення позивачу III групи інвалідності (21.03.2016р.) та до дня зміни групи інвалідності на II (29.10.2019р.) минуло понад два роки. Відтак, посилаючись на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постановах від 09.11.2018 р. у справі № 759/5707/16-а, від 07.02.2019 р. у справі № 127/12061/17, відповідач зазначив щодо відсутності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги.

Від Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки надійшли пояснення щодо позовної заяви (вх. № 27131/20 від 13.07.2020 р.), в яких в обґрунтування правової позиції зазначено, що за результатами розгляду заяви позивача від 21.11.2019р. щодо виплати одноразової допомоги та доданих до неї документів Одеським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки складено висновок № 8879 від 05.12.2019р. щодо виплати одноразової грошової допомоги, який разом з усіма наданими позивачем документами було подано до розпорядника бюджетних коштів. Розглянувши подані документи, комісія Міністерства оборони з питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оскільки групу інвалідності будо останньому встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності. Відповідне рішення було занесено до п. 20 протоколу Комісії № 182 від 27.12.2019р. та про прийняте рішення позивача було повідомлено листом Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 4410 від 20.05.2020р. На думку третьої особи, зазначене рішення відповідача є правомірним, оскільки згідно наданих позивачем документів (довідки МСЕК серії 10ААВ від 21.03.2016р. № 794590, довідки МСЕК серії 12ААВ від 29.10.2019р. № 718048), позивачу групу інвалідності було встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності. З урахуванням приписів ч. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20.12.1991р., у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється.

Ухвалою від 17.06.2020 р. відкрито провадження по справі та визначено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

За приписами ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

21.11.2019р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою щодо виплати йому одноразової грошової допомоги і зв`язку з встановленням інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини.

До зазначеної заяви було додано копії: довідки МСЕК серії 10ААВ від 21.03.2016р. № 794590, довідки МСЕК серії 12ААВ від 29.10.2019р. № 718048; сторінок паспорта та ідентифікаційного номера, свідоцтва про хворобу № 730 від 19.04.2018р., довідки про травми № 42 від 26.06.2015р.; довідки про участь в АТО № 800 від 27.04.2018р. № 1007 від 11.2014р.

Одеським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки складено висновок № 8879 від 05.12.2019р. щодо виплати одноразової грошової допомоги, який разом з усіма наданими позивачем документами було подано до розпорядника бюджетних коштів.

Комісією Міністерства оборони з питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум за наслідками розгляду документів позивача відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оскільки групу інвалідності останньому було встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності. Відповідне рішення було занесено до п. 20 протоколу Комісії № 182 від 27.12.2019р. та про прийняте рішення позивача було повідомлено листом Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 4410 від 20.05.2020р. При цьому зазначено, що допомогу у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності виплачено у сумі 206700 грн. (а.с. 18).

Листом Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 20.05.2020 р. (вих. №4410) повідомлено позивача про прийняте Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум протокольне рішення № 182 від 27.12.2019р. про відмову у здійсненні доплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною групи інвалідності (а.с. 17).

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Спірні правовідносин регулюються Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991р. (далі - Закон № 2011-XII) та постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 р. «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Закон № 2011-XII відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Стаття 16 Закону № 2011-XII передбачає випадки, у разі настання яких виплачується одноразова грошова допомога, зокрема у разі встановлення інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби.

Судом встановлено, що не заперечується учасниками справи, що на виконання ст. 16 цього Закону позивач як інвалід третьої групи, причина настання якої пов`язана з проходженням військової служби, отримав одноразову грошову допомогу у сумі 206700 грн.

Стаття 16-3 Закону України № 2011-XII регулює порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до п. 4 якої, якщо протягом двох років військовослужбовцю після первинного встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Відповідно до п. 2 ст.16-2 та п. 9 ст. 16-3 Закону України № 2011-XII Кабінет Міністрів України, згідно з постановою №975 від 25.12.2013 р. затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі -Порядок №975).

Згідно з п. 3 цього Порядку, днем виникнення права на отримання грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертизи комісії.

Судом встановлено, що згідно з випискою з акту огляду медико-соціальною експертною комісією №794590 від 21.03.2016 р. Обласною медико-соціальною експертною комісією №1 м. Одеси ОСОБА_1 було встановлено третю групу інвалідності за захворюванням, пов`язаним пов`язаного із захистом Батьківщини (а.с.6).

Тобто днем виникнення у ОСОБА_1 права на отримання грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у зв`язку з встановленням третьої групи інвалідності є 21.03.2016 р., що підтверджено вищевикладеними нормами Порядку №975.

Згідно довідки МСЕК серії 12ААВ від 29.10.2019р. № 718048, Обласною медико-соціальною експертною комісією №1 м. Одеси ОСОБА_1 було встановлено другу групу інвалідності за захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини (а.с.8).

Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" був доповнений статтями 16-1, 16-2, 16-3 та 16-4 на підставі Закону України від 04.07.2012 № 5040-VI "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців", який набрав чинності з 1 січня 2014 року.

Підпунктом "б" частини 1 статті 16-2 Закону № 2011-XII (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності) визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

При цьому, пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011-XII (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності) передбачено, що у разі якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Наведені норми узгоджуються зі змістом пункту 8 Порядку №975 (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності), відповідно до якого якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

В контексті спірних правовідносин суд зазначає, що положення пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII застосовується до усіх правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01 січня 2014 року.

Отже, законодавство, чинне на момент виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, обмежувало дворічним строком можливість отримання такої допомоги у більшому розмірі у зв`язку з подальшою зміною групи інвалідності.

Згодом, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2017 року, пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-XII було доповнено абзацом другим такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".

Таким чином, пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011-XII (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) було встановлено, що у разі якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

З наведеного вбачається, що обидві норми пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII (його 1 і 2 абзаци) передбачають обмеження дворічним строком періоду, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, дворічним строком. При цьому, дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності.

Суд звертає увагу, що як на час первинного встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності (21.03.2016 р.), так і на час встановлення під час повторного огляду інвалідності ІІ групи (29.10.2019р.) законодавство обмежувало право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі дворічним строком.

Здійснивши системний аналіз норм Закону №2011-XII та Порядку №975 у редакції, чинній на час первинного встановлення позивачеві інвалідності, суд дійшов висновку, що законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності, проте при зміні групи інвалідності протягом двох років з моменту її первинного встановлення.

Позиція суду також узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 22 серпня 2019 року у справі №826/7472/18 (адміністративне провадження №К/9901/66162/18), які відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII, враховується судом при вирішенні цієї справи.

Як було встановлено судом, позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини, у зв`язку з чим позивачу була виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 206700 грн.

Таким чином, позивач скористався своїм правом на отримання одноразової допомоги у випадку встановлення інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, передбаченим статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

З 29.10.2019р. позивачу, за наслідками повторного огляду, було встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, тобто після спливу дворічного терміну, з моменту встановлення йому 21.03.2016 р. ІІІ групи інвалідності.

Отже, позивачу встановлено вищу групу інвалідності у понад дворічний термін після встановлення первинної інвалідності, що виключає його право на отримання одноразової грошової допомоги у збільшеному розмірі.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.п. 9, 13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6; ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (65044, м. Одеса, вул. Пироговська, 6; ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя: Г.П. Самойлюк

.