Справа № 240/9039/19
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2020-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/9039/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черняхович І.Е

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

13 серпня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Курка О. П. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року (ухвалене в м. Житомир) у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

06 липня 2020 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

Сторони в судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

За таких умов, згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, про що 11 серпня 2020 року було прийнято протокольну ухвалу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з 01.07.2016 перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку 3 групи, що підтверджується витягом з реєстру платників єдиного податку (том 1 а.с.20). З наявного у матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що основним видом діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є неспеціалізована оптова торгівля (код згідно КВЕД - 46.90) (том 1 а.с.18-19).

Крім того, згідно з витягом з реєстру платників податку на додану вартість №856 (а.с.21) позивач, починаючи з 01.07.2016 зареєстрований платником податку на додану вартість.

15 листопада 2018 року Головним управлінням ДФС у Житомирській області на виконання плану-графіка проведення документальних планових перевірок самозайнятих осіб на 2018 рік було видано наказ №2522, яким призначено провести з 11 грудня 2018 року документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з метою перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, повноти нарахування і своєчасності сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період його діяльності з 31.03.2016 по 31.12.2017 (том 1 а.с.22).

Відповідно до п.77.4 ст. 77 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. При цьому, право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання вимог ст. 77 ПК України Головним управлінням ДФС у Житомирській області було надіслано ФОП ОСОБА_1 повідомлення від 15.11.2018 №999/06-30-13-04 про проведення у нього з 11 грудня 2018 року документальної планової виїзної перевірки. Копія наказу про проведення документальної планової перевірки від 15.11.2018 №2522 та письмове повідомлення від 15.11.2018 №999/06-30-13-04 були направлені поштою та 21.11.2018 вручені позивачу особисто.

З матеріалів справи встановлено, що в період з 11.12.2018 по 22.12.2018 та з 26.12.2018 по 02.01.2019 (на підставі наказу від 20.12.2018 №2777 "Про продовження строків проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 ) Головним управлінням ДФС у Житомирській області на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.77.1, п.77.4 ст.77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України, п. 1 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та відповідно до наказу від 15.11.2018 №2522 і плану - графіка проведення документальних перевірок суб`єктів господарювання на 2018 рік, була проведена планова виїзна документальна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 31.03.2016 по 31.12.2017, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 31.03.2016 по 31.12.2017.

За результатами перевірки був складений акт від 10.01.2019 №17/06-30-13-05/ НОМЕР_1 , в якому зафіксовано ряд допущених позивачем порушень (том 1 а.с.25-65).

Зі змісту акту від 10.01.2019 №17/06-30-13-05/ НОМЕР_1 вбачається, що контролюючим органом під час перевірки повноти визначення позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість за період з 01.07.2016 по 31.12.2017 було встановлено заниження податкових зобов`язань на суму 183743,00 грн., у тому числу за серпень 2016 року у сумі ПДВ - 1760,00 грн., за вересень 2016 року у сумі ПДВ - 483,00 грн., за жовтень 2016 року у сумі ПДВ - 430,00 грн., за листопад 2016 року у сумі ПДВ - 7,00 грн., за грудень 2016 року у сумі ПДВ - 1255,00 грн., за лютий 2017 року у сумі ПДВ - 263,00 грн., за березень 2017 року у сумі ПДВ - 36789,00 грн., за квітень 2017 року у сумі ПДВ - 18524,00 грн., за травень 2017 року у сумі ПДВ - 33886,00 грн., за червень 2017 року у сумі ПДВ - 1833,00 грн., за липень 2017 року у сумі ПДВ - 53331,00 грн., за серпень 2017 року у сумі ПДВ - 20793,00 грн., за вересень 2017 року у сумі ПДВ - 1539,00 грн., за жовтень 2017 року у сумі ПДВ - 9817,00 грн., за листопад 2017 року у сумі ПДВ - 733,00 грн., за грудень 2017 року у сумі ПДВ - 2300,00 грн. (том 1 а.с.56-57).

Так, перевіряючим було виявлено, що в порушення п. 185.1. ст. 185, п. 187.1. ст.187 ПК України ФОП ОСОБА_1 не включено у відповідних звітних періодах до податкового зобов`язання суми ПДВ в розмірі 23104,11 грн. а саме:

-до податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2016 року (від 19.09.2016 №) ним не було включено до податкових зобов`язань суму ПДВ - 1760,11 грн. по ФОП ОСОБА_2 , оскільки в Єдиному реєстрі податкових накладних зареєстровано податкових накладних на загальну суму ПДВ - 3520,00 грн., а в податкову декларацію з податку на додану вартість включено загальну суму ПДВ - 1 760,11 грн.;

-до податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2017 року (від 18.08.2017 №) не включено до податкових зобов`язань суму ПДВ 1344,00 грн. по ПП "АГРОПОТІЇВКА", оскільки в Єдиному реєстрі податкових накладних зареєстровано податкових накладних на загальну суму ПДВ - 4388,75 грн., а в податкову декларацію з податку на додану вартість було включено загальну суму ПДВ - 3044,75 грн.;

-до податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2017 року (від 19.09.2017 №) не включено до податкових зобов`язань суму ПДВ 20000,00 грн., оскільки в гр.2, гр.4, гр.7 Книги обліку доходів і витрат для платників єдиного податку третьої групи, які є платниками податку на додану вартість було відображено дохід від провадження діяльності - суму без податку на додану вартість у розмірі 651713,40 грн., натомість, згідно банківських виписок по розрахунковим рахункам ФОП ОСОБА_1 отримав дохід у безготівковій формі у сумі 551713,40 грн., а решта у сумі 100000,00 грн. була отримана у готівковій формі, що на переконання контролюючого органу свідчить про заниження позивачем доходу на 100000,00 грн., та як наслідок не нарахування із вказаного доходу податкових зобов`язань з ПДВ в сумі 20000,00 грн. (том 1 а.с.41)

Крім того, посадовими особами контролюючого органу було виявлено, що ФОП ОСОБА_1 до складу податного кредиту в податкових деклараціях з ПДВ за період з 01.07.2016 по 31.12.2017 було включено суми податку на додану вартість в розмірі 161291,00 грн. за придбані товарно-матеріальні цінності, які згідно даних проведеної перевірки використовувались не у межах господарської діяльності або щодо яких відсутня інформація про подальшу їх реалізацію в період з 01.07.2017 по 31.12.2017, а також вони відсутні у залишках товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2017 та станом на 31.12.2017. При цьому, із вищезазначеної бази оподаткування в розмірі 161291,00 грн. позивачем не були нараховані податкові зобов`язання. З огляду на що перевіряючими було зроблено висновок про порушення вимог абз. "г" п. 198.5 ст. 198, п.189.1 ст.189, п.201.1, п.201.7, п.201.10 ст.201 ПК України та заниження ФОП ОСОБА_1 податкових зобов`язань з податку на додану вартість у сумі ПДВ 161291,00 грн., в тому числі: за вересень 2016 року у сумі ПДВ 483,00 грн., за жовтень 2016 року у сумі ПДВ 430,00 грн., за листопад 2016 у сумі ПДВ 7,00 грн., за грудень 2016 року у сумі ПДВ 1255,00 грн., за лютий 2017 року у сумі ПДВ 263,00 грн., за березень 2017 року у сумі ПДВ 36789,00 грн., за квітень 2017 року у сумі ПДВ 18524,00 грн., за травень 2017 року у сумі ПДВ 33886,00 грн., за червень 2017 року у сумі ПДВ 1833,00 грн., за липень 2017 року у сумі ПДВ 52639,00 грн., за серпень 2017 року у сумі ПДВ 793,00 грн., за вересень 2017 року у сумі ПДВ 1539,00 грн., за жовтень 2017 року у сумі ПДВ 9817,00 грн., за листопад 2017 року у сумі ПДВ 733,00 грн., за грудень 2017 року у сумі ПДВ 2300,00 гривень (том 1 а.с.41-42).

Також в ході перевірки було виявлено, що ФОП ОСОБА_1 було виписано TOB "РТІ ГРУП" податкову накладну від 07.07.2017 №6 на суму 3915 грн., в т.ч. ПДВ 652,50 грн. (номенклатура товару: Ковшик 125 (в-125). В подальшому в Єдиному реєстрі податкових накладних було зареєстровано розрахунок коригування кількісних та вартісних показників від 28.07.2017 №2 (причина коригування: "Не правильно виписана податкова накладна") до податкової накладної від 07.07.2017 №6 на суму -652,50 грн. Однак, в декларації за липень 2017 року та додатку 1 до декларації з податку на додану вартість не було проведено коригування податкових зобов`язань на суму ПДВ - 652,50 грн. Враховуючи вищезазначене, було зроблено висновок, що ФОП ОСОБА_1 завищено податкові зобов`язання за липень 2017 року на суму 652,50 грн., чим порушено вимоги п. 185.1. ст. 185, п. 187.1 ст.187, п. 188.1 ст.188 ПК України (том 1 а.с.43-44).

Окрім того, зі змісту акту від 10.01.2019 №17/06-30-13-05/ НОМЕР_1 вбачається, що перевіркою повноти визначення ФОП ОСОБА_1 податкового кредиту з податку на додану вартість за період з 01.07.2016 по 31.12.2017 встановлено завищення позивачем задекларованого податкового кредиту у податкових деклараціях з податку на додану вартість по наступних контрагентах:

- до податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2016 року (19.10.2016 №) було включено до податкового кредиту суму ПДВ 1184,22 грн. по ТОВ INTER CARS UKRAINE, проте в Єдиному державному реєстрі податкових накладних по даному контрагенту відсутня зареєстрована податкова накладна;

- до податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2016 року (15.11.2016 №) було включено до податкового кредиту суму ПДВ 1169,00 грн. по ТОВ INTER CARS UKRAINE, проте в Єдиному державному реєстрі податкових накладних по даному контрагенту відсутня зареєстрована податкова накладна.

З огляду на що, контролюючим органом було встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 п.185.1 ст.185, п.198.1 ст.198, п.200.4 ст. 200, п.201.10ст. 201 ПК України, яке виявилось у завищенні ним податкового кредиту у податкових деклараціях з податку на додану вартість на загальну суму ПДВ 2353,00 гривень, у тому числі за вересень 2016 року в сумі 1184,00 грн. та за жовтень 2016 року в сумі 1169,00 грн. (том 1 а.с.46).

Вищезазначені порушення стали підставою для висновку контролюючого органу про порушення ФОП ОСОБА_1 абз. "а" п.187.1 ст. 187, п.188.1 ст.188, п.189.1 ст. 189, абз. "г" п.198.5 ст. 198, п.200.1, абз. "в" п.200.4 ст. 200, п.201.1, п.201.7, п.201.10 ПК України, яке виявилось у заниженні ним податкових зобов`язань з податку на додану вартість за період з 01.07.2016 по 31.12.2017 загальну суму 186097,00 грн. (23104,11 грн. + 161291,00 грн. - 652,50 грн. + 2353,00 грн.) (том 1 а.с.48, 56-57).

З них, зокрема за серпень 2016 року у сумі ПДВ 1760,00 грн., за вересень 2016 року у сумі ПДВ 1667,00 грн., за жовтень 2016 року у сумі ПДВ 1599,00 грн., за листопад 2016 року у сумі ПДВ - 7,00 грн., за грудень 2016 року у сумі ПДВ - 1255,00 грн., за лютий 2017 року у сумі ПДВ - 263,00 грн., за березень 2017 року у сумі ПДВ - 36789,00 грн., за квітень 2017 року у сумі ПДВ - 18524,00 грн., за травень 2017 року у сумі ПДВ - 33886,00 грн., за червень 2017 року у сумі ПДВ - 1833,00 грн., за липень 2017 року у сумі ПДВ - 53331,00 грн., за серпень 2017 року у сумі ПДВ - 20793,00 грн., за вересень 2017 року у сумі ПДВ - 1539,00 грн., за жовтень 2017 року у сумі ПДВ - 9817,00 грн., за листопад 2017 року у сумі ПДВ - 733,00 грн., за грудень 2017 року у сумі ПДВ - 2300,00 грн. (том 1 а.с.48).

Зі змісту акту від 10.01.2019 №17/06-30-13-05/ НОМЕР_1 також вбачається, що контролюючим органом під час перевірки своєчасності реєстрації податкових накладних виписаних за період з 01.07.2016 по 31.12.2017 було встановлено, що в порушення п. 201.1 ст. 201, п.201.10 ст. 201 ПК України ФОП ОСОБА_1 на дату виникнення податкових зобов`язань не складено податкові накладні в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та не зареєстровано такі накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін на загальну суму ПДВ - 179116,00 грн., в тому числі за лютий 2017 року у сумі ПДВ - 263,00 грн., за березень 2017 року у сумі ПДВ - 36789,00 грн., за квітень 2017 року у сумі ПДВ - 18524,00 грн., за травень 2017 року у сумі ПДВ - 33886,00 грн., за червень 2017 року у сумі ПДВ - 1833,00 грн., за липень 2017 року у сумі ПДВ - 52639,00 грн., за серпень 2017 року у сумі ПДВ - 20793,00 грн., за вересень 2017 року у сумі ПДВ - 1539,00 грн., за жовтень 2017 року у сумі ПДВ - 9817,00 грн., за листопад 2017 року у сумі ПДВ - 733,00 грн., за грудень 2017 року у сумі ПДВ - 2300,00 грн. (том 1 а.с.44, 44 зворотній бік, 53).

Копія акту перевірки від 10.01.2019 №17/06-30-13-05/ НОМЕР_1 10 січня 2019 року була отримана ФОП ОСОБА_1 , що підтверджується його підписом та печаткою на останньому аркуші акту (а.с.53 зворотній бік).

Не погоджуючись із висновками контролюючого органу щодо виявлених порушень, ФОП ОСОБА_1 надіслав до Головного управління ДФС у Житомирській області заперечення на акт перевірки від 10.01.2019 №17/06-30-13-05/ НОМЕР_1 (том 1 а.с.54-57).

За наслідками розгляду вказаних заперечень, Головним управлінням ДФС у Житомирській області була надана ФОП ОСОБА_1 відповідь від 04.02.2019 №1677/14/06-30-13-05-13, в якій повідомлено, що висновки акту документальної планової виїзної перевірки від 10.01.2018 №17/06-30-13-05/ НОМЕР_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 31.03.2016 по 31.12.2017, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 31.03.2016 по 31.12.2017 залишено без змін (том 1 а.с.58-65).

В подальшому, Головним управління ДФС у Житомирській області на підставі виявленого порушення абз. "а" п.187.1 ст. 187, п.188.1 ст.188, п.189.1 ст. 189, абз. "г" п.198.5 ст. 198, п.200.1, абз. "в" п.200.4 ст. 200, п.201.1, п.201.7, п.201.10 ПК України щодо заниження ФОП ОСОБА_1 податкових зобов`язань з податку на додану вартість за період з 01.07.2016 по 31.12.2017 загальну суму 186097,00 грн., було винесено податкове повідомлення рішення від 07.02.2019 №, яким позивачу було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 232621,25 грн., з них 186097,00 грн. - сума заниженого податкового зобов`язання з ПДВ та 46524,25 грн. - сума штрафних санкцій, застосованих на підставі пп.54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п.58.1, п.58.2 ст. 58 ПК України (том 1 а.с.68-69).

Натомість, у зв`язку з порушенням позивачем п. 201.1 ст. 201, п.201.10 ст. 201 ПК України, яке виявилось у не складенні та не реєстрації ним в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних на загальну суму ПДВ - 179116,00 грн., Головним управлінням ДФС у Житомирській області було винесено податкове повідомлення-рішення від 07.02.2019 №, яким до ФОП ОСОБА_1 на підставі пп.54.3.2 п.54.3 ст.54, п.58.1, п.58.2 ст.58 ПК України було застосовано штраф у розмірі 89558,00 грн. (том 1 а.с.66-67).

Не погоджуючись з винесеними податковими-повідомленнями рішеннями від 07.02.2019 № та від 07.02.2019 № позивачем було подано скаргу до Державної фіскальної служби України (том 1 а.с.70-71, 73-74).

Державною фіскальною службою України було розглянуто скаргу позивача та прийнято рішення від 25.04.2019 №19681/6/99-99-11-05-01-25, яким залишено без змін зазначені податкові-повідомлення рішенням від 07.02.2019 № та від 07.02.2019 №, а скаргу ФОП ОСОБА_1 залишено без задоволення (том 1 а.с.78-80).

Вважаючи протиправним податкове повідомлення-рішення від 07.02.2019 № на суму 89558,00 грн. та податкове-повідомлення рішенням від 07.02.2019 № в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану на суму 181291,00 грн. (з них: 20000,00 грн. - податкові зобов`язання з податку на додану вартість, нараховані контролюючим органом з отриманого позивачем в серпні 2017 року доходу в розмірі 100000,00 грн. та 161291,00 грн. - сума занижених податкових зобов`язань з податку на додану вартість, які були донараховані контролюючим органом, у зв`язку з тим, що придбані позивачем за вказані кошти товарно-матеріальні цінності не використовувались не у межах господарської діяльності або щодо них була відсутня інформація про подальшу їх реалізацію в період з 01.07.2017 по 31.12.2017, а також вони були відсутні у залишках товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2017 та станом на 31.12.2017), а також нарахованих із суми 181291,00 грн. штрафних санкцій, позивач звернувся до суду для їх скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Аналізуючи доводи апелянта щодо правомірності дій відповідача в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану на суму 20000,00 грн., нарахованого контролюючим органом з отриманого позивачем в серпні 2017 року доходу в розмірі 100000,00 грн., суд зазначає наступне.

Як вбачається з акту від 10.01.2019 №17/06-30-13-05/ НОМЕР_1 , в ході перевірки відповідачем було встановлено, що 30.08.2017 ФОП ОСОБА_1 в графі 2, графі 4 та графів 7 Книги обліку доходів і витрат для платників єдиного податку третьої групи, які є платниками податку на додану вартість, було відображено дохід від провадження господарської діяльності в розмірі 651713,40 грн. (сума без податку на додану вартість). Натомість, згідно банківських виписок по розрахунковим рахункам 30.08.2017 ФОП ОСОБА_1 отримав дохід у безготівковій формі у сумі 551713,40 грн., а решта у сумі 100000,00 грн. була отримана ним у готівковій формі (п.2.6.1, п.2.2.2 та п.2.14.1 акту перевірки, том 1 а.с.32, 41, 50 зворотній бік).

З огляду на зазначене, контролюючим органом було зроблено висновок про заниження ФОП ОСОБА_1 доходу на 100000,00 грн., та як наслідок не нарахування із вказаного доходу податкових зобов`язань з ПДВ в сумі 20000,00 грн., оскільки до податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2017 року від 19.09.2017 № вказане податкове зобов`язання на суму ПДВ 20000,00 грн. включено не було (том 1 а.с.41).

Під час розгляду справи було встановлено, що дійсно позивачем в книзі обліку доходів і витрат №2 в розділі "Доходи" графа 4, 7 було зроблено запис від 30.08.2017 про отримання доходу в розмірі 651713,40 гривень. Однак, під час проведеної контролюючим органом перевірки ним було виявлено, що вказаний запис містить описку і вірним є запис щодо доходу за 30.08.2017 в розмірі 551713,40 грн.

При цьому, ФОП ОСОБА_1 наголошує, що виявивши вказану помилку, ним відразу було здійснено виправлення та надано перевіряючим відповідну копію книги та пояснення з приводу того, що 100000,00 грн., які перевіряючі вважають отриманням доходу у готівковій формі є виключно арифметичною помилкою. Вказані обставини, на переконання позивача, підтверджувались також і наданими для перевірки документами, а саме самою книгою обліку доходів і витрат №2 та додатком №5 до податкової декларації з ПДВ за серпень 2017 року.

Однак, вищезазначені доводи позивача при перевірці не були взято до уваги посадовими особами Головного управління ДФС у Житомирській області, натомість зроблено висновок про заниження ФОП ОСОБА_1 доходу на 100000,00 грн., та не нарахування ним із вказаного доходу податкових зобов`язань з ПДВ в сумі 20000,00 гривень.

Судом встановлено, що згідно відомостей, які містяться у книзі обліку доходів і витрат (для платників єдиного податку третьої групи, які є платниками ПДВ) № 2, яка велась ФОП ОСОБА_1 в ній дійсно містився запис в розділі "Доходи", графа 4, 7 про те, що 30.08.2017 року ФОП ОСОБА_1 отримав дохід в розмірі 651713,40 грн. (том 2 а.с.52 зворотній бік).

Проте, як встановлено під час розгляду справи в суді першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що після виявлення арифметичної помилки ФОП ОСОБА_1 було здійснено виправлення та зроблено в книзі відповідний запис про те, що 30.08.2017 року ним було отримано дохід в розмірі 551713,40 грн.

Вказана книга книга з внесеними виправленнями була надана перевіряючим та пояснення з приводу того, що 100000,00 грн., які перевіряючі вважають отриманням готівкових коштів є виключно арифметичною помилкою.

Суд зазначає, що вказані обставини підтверджується наданими під час перевірки документами.

Зокрема із самої книги обліку доходів і витрат, яка була надана перевіряючим, в розділі "Доходи" за серпень 2017 року вбачається, що загальна сума отриманих доходів за серпень 2017 року складає 806408,14 грн. з розрахунку (16064,99 грн. (03.08.2017) + 291,67грн. (07.08.2017) + 3250,00 грн. (09.08.2017) + 4941,67 грн. (10.08.2017) + 96593,08 грн. (11.08.2017)+ 125000,00 грн. (15.08.2017) + 8553,33 грн. (29.08.2017) + 551713,40 грн. (30.08.2017) (том 2 а.с.52 зворотній бік). Таким чином, загальна сума визначеного позивачем за серпень 2017 року доходу визначена правильно у розмірі 806408,14 грн., з урахуванням суми доходів за 30.08.2017 - 551713,40 грн., а не 651713,40 грн. При цьому, жодних виправлень в частині запису про загальну суму отриманих доходів за серпень 2017 року книга обліку доходів і витрат № 2, яка велась ФОП ОСОБА_1 , не містить.

Крім того, судом встановлено, що висновок контролюючого органу щодо заниження ФОП ОСОБА_1 доходу за серпень 2017 року на суму 100000,00 грн., був предметом розгляду адміністративної справи №240/8460/19.

Так, з рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30.10.2019 по справі №240/8460/19 вбачається, що під час розгляду вказаної справи судом досліджувалась звітність ФОП ОСОБА_1 за 2017 рік, яка була надана перевіряючим під час перевірки, зокрема додаток №5 до податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2017 року, який містить розшифровку податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів за відповідний період роботи.

Так, судом було встановлено, що в Таблиці 1 "Операції на митній території України, що оподатковуються податком на додану вартість за основною ставкою 7%, крім ввезення товарів на митну територію України" Розділу І Податкові зобов`язання, зазначено, що у ФОП ОСОБА_1 обсяг постачання (без ПДВ) за серпень 2017 року складає 806408,00 грн., що повністю співпадає із загальною сумою доходу, вказаною ним в книзі обліку доходів і витрат за серпень 2017 року з урахуванням виправленої описки (том 2 а.с.52 зворотній бік).

З огляду на зазначене, судом під час розгляду справи №240/8460/19 було зроблено висновок, що у книзі обліку доходів і витрат за 30.08.2017 ФОП ОСОБА_1 дійсно допущено описку у розмірі отриманого доходу, тобто отримання готівки в розмірі 100000,00 грн. у цей день не відбулось.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на вказані норми КАС України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обставини щодо того, що ФОП ОСОБА_1 у книзі обліку доходів і витрат №2 дійсно допущено описку у розмірі отриманого за 30.08.2017 доходу, не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що Головним управлінням ДФС у Житомирській області зроблено помилковий висновок про заниження ФОП ОСОБА_1 доходу за серпень 2017 року на суму 100000,00 грн., у зв`язку з чим податкове повідомлення - рішення № від 07.02.2019 в частині збільшення позивачу податкового зобов`язання з ПДВ на суму 20000,00 грн., нараховану контролюючим органом на вищезазначений дохід, та в частині штрафних санкцій в розмірі 5000,00 грн., нарахованих відповідно до п. 123.1. ст. 123 ПК України на суму збільшеного податкового зобов`язання з ПДВ є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо висновку контролюючого органу про заниження ФОП ОСОБА_1 податкових зобов`язань з податку на додану вартість у сумі ПДВ 161291,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Так, зі змісту змісту акту перевірки від 10.01.2019 №17/06-30-13-05/ НОМЕР_1 вбачається, що підставою для висновку про заниження ФОП ОСОБА_1 податкових зобов`язань з податку на додану вартість в сумі 161291,00 грн. стало те, що в ході перевірки контролюючим органом було встановлено, що в податкових деклараціях з ПДВ за період з 01.07.2016 по 31.12.2017 позивач до складу податного кредиту включив суми податку на додану вартість в розмірі 161291,00 грн. за придбані в період з вересня 2016 року по грудень 2017 року товарно-матеріальні цінності (паливно-мастильні матеріали, клей для плитки, акрилову штукатурка, муфта, цементно-піщана стяжка та інші ТМЦ). Однак, згідно наданих для перевірки первинних документів перевіряючи ми було встановлено, що в період з 01.07.2016 по 31.12.2017 вказані товарно-матеріальні цінності, що були включені до податкового кредиту, не були реалізовані ФОП ОСОБА_1 .

У зв`язку з цим, Головним управління ДФС у Житомирській області було надано позивачу запит від 15.11.2018 №5537/14/06-30-13-04 з вимогою надати інформацію про залишки товарно - матеріальних цінностей станом на 01.01.2017 та станом на 31.12.2017, а також запит від 19.12.2018 №6436/14/06-30-13-05 з вимогою надати письмові пояснення щодо використання в господарській діяльності та отримання від такого використання доходу по здійсненим операціям з придбання товарно-матеріальних цінностей (додаток №9 до акту перевірки) та надати інформацію щодо об`єктів, які підлягали ремонту, реконструкції, модернізації та іншим видам поліпшень основних засобів.

Однак, в акті від 10.01.2019 №17/06-30-13-05/ НОМЕР_1 відповідачем зазначено, що станом на 10.01.2019 відповідь від ФОП ОСОБА_1 на вказані запити до Головного управління ДФС у Житомирській області не надходила. При цьому, контролюючим органом було встановлено, що згідно наданих на перевірку документів та згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 12.12.2017 №107113500 ФОП ОСОБА_1 не має у власності нерухоме майно, а за результатами аналітичного пошуку транспортних засобів в системі «НАІС ДДАІ» МВС України від 12.12.2017 встановлено, що у нього відсутнє рухоме майно.

Головним управлінням ДФС у Житомирській області було зроблено висновок, що позивачем до складу податкового кредиту було включено суми податку на додану вартість в розмірі 161291,00 грн. за придбані товарно-матеріальні цінності, які згідно проведеної перевірки використовуються не у межах господарської діяльності або відсутня інформація щодо подальшої їх реалізації в період з 01.07.2017 по 31.12.2017, а також вони відсутні у залишках товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2017 та станом на 31.12.2017.

Оскільки, позивачем станом на дату не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду не було нараховано податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування в сумі 161291,00 грн. та не складено й не зареєстровано відповідних податкових накладних, відповідачем було зроблено висновок про порушення позивачем вимог абз. "г" п. 198.5 ст. 198, п.189.1 ст.189, п.201.1, п.201.7, п.201.10 ст.201 ПК України та заниження ним податкових зобов`язань з податку на додану вартість у сумі ПДВ 161291,00 грн.

Колегія суддів вважає вказаний висновок помилковим, з огляду на слідуюче.

Відповідно до п.291.2. ст. 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою (п. 291.3. ст. 291 ПК України).

При цьому, згідно з п.291.4. ст. 291 ПК України суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку, зокрема: третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень.

Підпунктом 1 пункту 292.1. статті 292 ПК України визначено, що доходом платника єдиного податку для фізичної особи - підприємця є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті.

Датою отримання доходу платника єдиного податку є дата надходження коштів платнику єдиного податку у грошовій (готівковій або безготівковій) формі, дата підписання платником єдиного податку акта приймання-передачі безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг). Для платника єдиного податку третьої групи, який є платником податку на додану вартість, датою отримання доходу є дата списання кредиторської заборгованості, за якою минув строк позовної давності (п. 292.6. ст. 292 ПК України).

Згідно з п. 292.13. ст. 292 ПК України дохід визначається на підставі даних обліку, який ведеться відповідно до статті 296 цього Кодексу.

Відповідно до п. 185.1. ст. 185 ПК України операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.

Абзацом «а» пункту 198.1. ст. 198 ПК України закріплено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України).

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, про те, що позивач в податкових деклараціях з ПДВ за період з 01.07.2016 по 31.12.2017 до складу податного кредиту включив суми податку на додану вартість в розмірі 161291,00 грн.

Зазначена сума ПДВ в розмірі 161291,00 грн. була розрахована позивачем виходячи з вартості придбаних в період з вересня 2016 року по грудень 2017 року товарно-матеріальних цінностей (будівельних матеріалів, електротоварів, паливно-мастильних матеріалів та запасних частин на автомобілі).

При цьому, наявними у матеріалах справи копіями податкових накладних та видаткових накладних підтверджується придбання ФОП ОСОБА_1 протягом 2017 року товарно-матеріальних цінностей на загальну суму податку на додану вартість в розмірі 161291,00 грн., з них 141735,87 грн. ПДВ з придбаних товарно-матеріальних цінностей у вигляді будівельних матеріалів, а решта ПДВ з паливно-мастильних матеріалів та запасних частин на автомобілі (том 1 а.с.83-194).

Однак, у зв`язку з відсутністю доказів їх використання в межах господарської діяльності або ж доказів реалізації вказаних товарно-матеріальних цінностей в період з 01.07.2017 по 31.12.2017 чи наявності їх у залишках товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2017 та станом на 31.12.2017, контролюючий орган прийшов до висновку, що вказані цінності були реалізовані позивачем протягом перевіряємого періоду, однак без належного оформлення відповідних документів, в тому числі й податкових накладних, що й стало підставою для висновку контролюючого органу про заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 161291,00 грн.

З матеріалів справи встановлено, що до складу податкового кредиту в розмір 161291,00 грн. позивачем було включено податок на додану вартість у розмірі 17266,44 грн. з придбаних ним паливно-мастильних матеріалів та запасних частин на автомобілі.

При цьому, під час розгляду справи в суді першої інстанції було встановлено, що ФОП ОСОБА_1 на підставі договорів позички транспортних послуг у свої господарській діяльності (в тому числі й для перевезення вантажів) використовує три транспортні засоби, що належать третім особам. У зв`язку з цим, ним і були придбані паливно-мастильні матеріалів та запасні частини на автомобілі, які були використанні для забезпечення функціонування вказаних транспортних засобів.

Зокрема, з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що 15 жовтня 2016 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 був укладений договір позички транспортних послуг №01, згідно з п. 1. та 3 якого ОСОБА_2 зобов`язується протягом строку дії договору надавати ФОП ОСОБА_1 за домовленістю з ним транспортні послуги (перевезення людей та вантажів) на належному йому транспортному засобі Nissan NV200, 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 (том 1 а.с.194-195).

При цьому, належність ОСОБА_2 в період з 09.08.2016 по 30.06.20118 вказаного транспортного засобу Nissan NV200 (2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 ) на праві власності підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (том 1 а.с.196) та інформацією, зазначеною в листі Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Житомирській області від 29.10.2019 №15175/41/28/03-2019 (том 2 а.с.129).

Крім того, 05 січня 2017 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 був укладений договір позички транспортних послуг №01, згідно з п. 1. та 3 якого ОСОБА_3 зобов`язується протягом строку дії договору надавати ФОП ОСОБА_1 за домовленістю з ним транспортні послуги (перевезення людей та вантажів) на належному їй транспортному засобі AUDI 30, 1987 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 (том 1 а.с.197-198).

При цьому, належність на праві приватної власності вказаного транспортного засобу AUDI 30 (1987 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 ) ОСОБА_3 підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 (том 1 а.с.199) та інформацією, зазначеною в листі Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Житомирській області від 01.10.2019 №13507/41/28/03-2019 (том 2 а.с.119).

Також, 03 березня 2017 року між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_1 був укладений договір позички транспортних послуг №03, згідно з п. 1. та 3 якого ОСОБА_4 зобов`язується протягом строку дії договору надавати ФОП ОСОБА_1 за домовленістю з ним транспортні послуги (перевезення людей та вантажів) на належному йому транспортному засобі ГАЗ 330232-14, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 (том 1 а.с.200-201).

Належність вказаного транспортного засобу ГАЗ 330232-14 (2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 ) ОСОБА_4 підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 (том 1 а.с.202) та інформацією, зазначеною в листі Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Житомирській області від 02.10.2019 №13512/41/28/03-2019 (том 2 а.с.118).

В пункті 4 вказаних договорів позички транспортних послуг №01 від 15.10.2016, №01 від 05.01.2017, №03 від 03.03.2017 міститься домовленість сторін про те, що користувач ФОП ОСОБА_1 зобов`язується забезпечувати за власний рахунок технічне обслуговування, поточний та капітальний ремонт транспортного засобу, забезпечувати транспортний засіб паливно-мастильними матеріалами та нести витрати, пов`язані з використанням транспортного засобу.

Зі змісту вказаних пунктів договорів вбачається, що обов`язок щодо забезпечення вказаних вище автомобілів паливно-мастильними матеріалами, а також запасними частинами для здійснення їх ремонту був покладений на ФОП ОСОБА_1 .

Саме у зв`язку із зазначеними договірними зобов`язаннями позивачем в перевіряємий період закуповувались паливно-мастильні матеріали та запасних частин на автомобілі, що підтверджується наявними у матеріалах справи податковими накладними та видатковими накладними (том 1 а.с.124-126, 130-132, 157-165, 169-172, 182-185, 187-188, 190-193), а сума податку на додану вартість з придбання вказаних паливно-мастильних матеріалів та запасних частин на автомобілі була включена позивачем до податкового кредиту в розмір 161291,00 грн.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Водночас, п.198.1 ст.198 ПК України, передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

При цьому, згідно з п. 198.2. ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Згідно п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З системного аналізу вищезазначених норм вбачається, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів із метою їх використання в господарській діяльності. Однак, використання товарів в господарській діяльності має бути підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції та є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до п.п. 14.1.36 ст. 14 ПКУ господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 є неспеціалізована оптова торгівля, а тому забезпечення доставки проданого чи придбаного товару позивачем, на підставі договорів позички транспортних послуг, у свої діяльності використовувались транспортні засоби Nissan NV200, НОМЕР_7 та ГАЗ 330232-14. При цьому, наявними у матеріалах справи подорожніми листами автомобіля (том 1 а.с.221-250, том 2 а.с.1-34) підтверджується, що власники зазначених автомобілів перебуваючи у розпорядженні ФОП ОСОБА_1 здійснювали перевезення вантажів за дорученням позивача. Натомість, наявними у матеріалах справи актами списання товарно-матеріальних цінностей (том 1 а.с.207-220) підтверджується, списання паливно-мастильних матеріалів на заправку вказаних транспортних засобів.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем доведено та підтверджено наявними у матеріалах справи документами використання паливно-мастильних матеріалів та запасних частин на автомобілі в межах господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, на переконання суду апеляційної інстанції, сума податку на додану вартість, що була сплачена позивачем при їх купівлі, правомірно була включена ним до суми податного кредиту в розмірі в розмірі 161291,00 грн.

Також, з матеріалів справи встановлено, що до складу заниженого позивачем податкового зобов`язання з ПДВ в розмір 161291,00 грн. відповідачем було включено податок на додану вартість у розмірі 141735,87 грн. з придбаних товарно-матеріальних цінностей у вигляді будівельних матеріалів.

Вищезазначена сума ПДВ була включена Головним управлінням ДФС у Житомирській області до суми заниженого податкового зобов`язання з ПДВ, у зв`язку з відсутністю доказів реалізації позивачем вказаних товарно-матеріальних цінностей в період з 01.07.2017 по 31.12.2017 чи доказів наявності їх у залишках товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2017 та станом на 31.12.2017, внаслідок чого відповідачем було зроблено висновок про те вказані цінності були реалізовані позивачем протягом перевіряємого періоду, однак без належного оформлення відповідних документів, в тому числі й податкових накладних, що й стало підставою для висновку контролюючого органу про заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість на вказану суму.

Однак колегія суддів, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що вказаний висновок контролюючого органу є помилковим, з огляду на наступне.

Як вже було встановлено, наявними у матеріалах справи копіями податкових накладних та видаткових накладних підтверджується придбання позивачем протягом 2017 року товарно-матеріальних цінностей (будівельних матеріалів) на суму податку на додану вартість в розмірі 141735,87 грн. (том 1 а.с.83-194).

Згідно п.198.1 ст.198 ПК України у позивача виникло право на віднесення зазначеної суми ПДВ до податкового кредиту виникає, що й було зроблено позивачем.

Підпунктом "а" пункту п. 185.1. ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до п.187.1 ст.187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Зі змісту вищезазначених норм вбачається, що обов`язок щодо нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість виникає у платника податку виключно після здійснення ним з операції з постачання товарів замовнику та зарахування коштів з оплати цих товарів від замовника на банківський рахунок платника податку або ж після здійснення платником податку операції з постачання товарів замовнику та відвантаження вказаних товарів.

Таким чином, включаючи до складу заниженого податкового зобов`язання з ПДВ в розмір 161291,00 грн. податок на додану вартість з придбаних товарно-матеріальних цінностей (у вигляді будівельних матеріалів) відповідач повинен був встановити факт здійснення ФОП ОСОБА_1 реалізації вказаних товарно-матеріальних цінностей саме у перевіряємий період.

Однак, висновок контролюючого органу щодо реалізації позивачем товарно-матеріальних цінностей ґрунтується виключно на відсутності під час перевірки доказів наявності їх у залишках ФОП ОСОБА_1 .

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що протягом 2017 року вказаний товар ФОП ОСОБА_1 продано не було, а тому станом момент перевірки він обліковувався у залишках, натомість частина вказаного товару була реалізована протягом 2018 року, а частина в листопаді 2018 року передана на комісію ФОП ОСОБА_1 .

Порядок ведення обліку та ведення звітності платників єдиного податку визначений ст.296 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п.296.1 ст.296 ПК України платники єдиного податку першої - третьої груп ведуть облік у порядку, визначеному підпунктами 296.1.1 - 296.1.3 цього пункту.

Відповідно до пп.296.1.2 п.296.1 ст.296 Податкового кодексу України платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які є платниками податку на додану вартість, ведуть облік доходів та витрат за формою та в порядку, що встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів такі платники єдиного податку подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги.

Наказом Міністерства фінансів України №579 від 19.06.2015 було затверджено Книгу обліку доходів і витрат для платників єдиного податку третьої групи, які є платниками податку на додану вартість та Порядок ведення книги обліку доходів і витрат для платників єдиного податку третьої групи, які є платниками податку на додану вартість (далі - Порядок №579).

Так, згідно з п.6 вказаного Порядку №579 платник податку заносить до Книги відомості в такому порядку:

у розділі I „Доходи": 1) у графі 1 зазначається дата запису; 2) у графах 2-7 відображається дохід від провадження господарської діяльності, що оподатковується за ставкою, визначеною підпунктом 1 пункту 293.3 статті 293 глави 1 розділу XIV Кодексу, без податку на додану вартість; 3) у графі 2 зазначається отримана сума коштів за продані товари, виконані роботи, надані послуги протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (окремо в готівковій та безготівковій), матеріальній або нематеріальній формі; 4) у графі 3 вказується сума повернутих коштів за продані товари, виконані роботи, надані послуги та/або передплати; 5) у графі 4 зазначається скоригована сума доходу за продані товари, виконані роботи, надані послуги на суму повернутих коштів за продані товари, виконані роботи, надані послуги та розраховується як різниця граф 2 і 3; 6) у графі 5 вказується вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), наданих платнику податку згідно з договорами дарування та іншими договорами, укладеними згідно із законодавством, за якими не передбачено грошової або іншої компенсації вартості таких товарів (робіт, послуг) чи їх повернення, а також товари, передані платнику податку на відповідальне зберігання і використання таким платником; 7) у графі 6 відображається сума кредиторської заборгованості, за якою минув строк позовної давності; 8) у графі 7 відображається загальна сума доходу як сума граф 4, 5 і 6; 9) у графах 8 і 9 відображаються вид та сума доходу, що оподатковується за ставкою 15 % відповідно до підпунктів 1, 3, 4 пункту 293.4 статті 293 глави 1 розділу XIV Кодексу;

у розділі II „Витрати": 1) у графі 1 зазначається дата запису; 2) у графах 2 і 3 відображаються витрати, пов`язані з придбанням товарів (робіт, послуг) без податку на додану вартість, у тому числі суми, що сплачуються згідно з договором постачальнику (продавцю), за вирахуванням непрямих податків; суми ввізного мита; суми непрямих податків у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), які не відшкодовуються платникам податку; транспортно-заготівельні витрати; інші витрати, які безпосередньо пов`язані з придбанням товарів (робіт, послуг) і доведенням їх до стану, в якому вони придатні для використання у запланованих цілях; 3) у графі 4 відображається сума витрат на оплату праці у разі використання праці найманих осіб; 4) у графі 5 відображається сума сплаченого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; 5) у графі 6 зазначається сума інших витрат, які понесені у зв`язку з провадженням господарської діяльності платника податку, зокрема витрат на зв`язок, сплату орендних та комунальних платежів тощо; 6) у графі 7 відображається загальна сума витрат на провадження господарської діяльності як сума граф 3, 4, 5 і 6.

Відповідно до п. 4 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 "Запаси", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 № 246, запаси - активи, які: утримуються для подальшого продажу (розподілу, передачі) за умов звичайної господарської діяльності; перебувають у процесі виробництва з метою подальшого продажу продукту виробництва; утримуються для споживання під час виробництва продукції, виконання робіт та надання послуг, а також управління підприємством/установою.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV) бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Згідно з ч.2 ст.3 Закону №996-XIV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством.

Частиною 3 ст.2 Закону №996-XIV визначено, що суб`єкти підприємницької діяльності, яким відповідно до законодавства надано дозвіл на ведення спрощеного обліку доходів і витрат, ведуть бухгалтерський облік і подають фінансову звітність у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності.

Отже, на фізичну особу, зареєстровану у встановленому законом порядку суб`єктом підприємницької діяльності, поширюються правила ведення бухгалтерського обліку і подання фінансової звітності у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності.

Так, зокрема, платник єдиного податку третьої групи, який є платником податку на додану вартість, здійснює ведення Книги обліку доходів і витрат для платників єдиного податку третьої групи, які є платниками податку на додану вартість. При цьому, суд наголошує на тому, що Порядком № 579 не передбачено ведення обліку товарних запасів (їх залишку) фізичними особами - підприємцями, які перебувають на спрощеній системі оподаткування.

Висновки контролюючого органу щодо здійснення ФОП ОСОБА_1 реалізації товарно-матеріальних цінностей (будівельних матеріалів) у перевіряємий період та відповідно відсутність їх у залишку товарних запасів на момент перевірки спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. Зокрема, копіями податкових та видаткових накладних підтверджується, що частина товарно-матеріальних цінностей (будівельних матеріалів) була реалізована позивачем у 2018 році, тобто в період, що не входив до предмету перевірки (том 2 а.с.35-47). Інша частина товарно-матеріальних цінностей (будівельних матеріалів) згідно з договором комісії №2 від 15.11.2018 та акту приймання передачі до нього була передана позивачем для реалізації комісіонеру ФОП ОСОБА_1 .

Таким чином, зазначеними податковими накладними, видатковими накладними та договором комісії №2 від 15.11.2018 підтверджується, що реалізація ФОП ОСОБА_1 зазначених в акті перевірки товарно-матеріальних цінностей відбулася у 2018 року. З огляду на що, обов`язок щодо нарахування податкового зобов`язання з ПДВ відповідно до п. 187.1. ст. 187 ПК України виник у позивача в 2018 році, тобто в період, що не був предметом перевірки.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що Головним управлінням ДФС у Житомирській області зроблено помилковий висновок про заниження ФОП ОСОБА_1 податкового зобов`язання з податку на додану вартість внаслідок реалізації в перевіряємий період (в 2017 році) товарно-матеріальних цінностей без належного оформлення відповідних документів, в тому числі й податкових накладних.

З огляду на вищенаведені обставини та норми чинного законодавства, судова колегія приходить до висновку про помилковість висновку відповідача щодо заниження ФОП ОСОБА_1 податкового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 161291,00 грн., та як наслідок про протиправність податкового повідомлення - рішення № від 07.02.2019 в частині збільшення позивачу податкового зобов`язання з ПДВ на суму 161291,00 грн. та в частині штрафних санкцій в розмірі 40322,75 грн., нарахованих відповідно до п. 123.1. ст. 123 ПК України на суму збільшеного податкового зобов`язання з ПДВ.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції прийняв правильне рішення, що податкове-повідомлення рішення № від 07.02.2019 № від 07.02.2019 в частині суми 226613,75 грн. (з них: 181291,00 грн. = 20000,00 грн. + 161291,00 грн. - сума збільшення податкового зобов`язання з ПДВ; 45322,75 грн. = 5000,00 грн. + 40322,75 грн. - сума штрафних санкцій) є протиправним та підлягає скасуванню.

Даючи оцінку доводам апелянта частині правомірності винесення податкового повідомлення - рішення №5 від 07.02.2019 на суму 89558,00 гривень, судова колегія вказує на слідюче.

Зі змісту акту від 10.01.2019 №17/06-30-13-05/ НОМЕР_1 вбачається, що підставою для його прийняття та застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафу у розмірі 89558,00 грн. стало встановлене контролюючим органом порушення позивачем п. 201.1 ст. 201, п.201.10 ст. 201 ПК України, яке виявилось у не складенні ним податкових накладних та не реєстрації їх в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму ПДВ - 179116,00 грн. (том 1 а.с.44, 44 зворотній бік, 53).

Однак, як вбачається з наявного у матеріалах справи розрахунку до вказаного податкового повідомлення - рішення №5 від 07.02.2019 (том 2 а.с. 134) штраф у розмірі 89558,00 грн. був нарахований відповідачем на суму ПДВ в розмірі 20000,00 грн. (за отриманий позивачем дохід в серпні 2017 року в розмірі 100000,00 грн.,) та на суму ПДВ 159116,00 грн. (по товарно-матеріальних цінностях, щодо яких встановлено їх використання не у межах господарської діяльності, або відсутня інформація щодо їх реалізації чи залишку).

Оскільки, як під час розгляду справи в суді першої інстанції та к і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції було встановлено протиправність збільшення відповідачем ФОП ОСОБА_1 грошового зобов`язання з ПДВ на вказані суми - 20000,00 грн. (за отриманий позивачем дохід в серпні 2017 року в розмірі 100000,00 грн.,) та на 161291,00 грн. (за товарно-матеріальні цінності), то відповідно і застосування відповідачем штрафних санкцій за не складення позивачем податкових накладних на зазначені суми неправомірно донарахованого відповідачем грошового зобов`язання з ПДВ - є протиправним.

У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що податкове повідомлення - рішення №5 від 07.02.2019 на суму штрафу - 89558,00 гривень є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, щодо задоволення адміністративного позову.

При цьому, апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені ст. 317 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню, оскільки доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Натомість оскаржуване рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Курко О. П. Біла Л.М.