Справа № 120/1882/20-а
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2020-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 серпня 2020 р. справа № 120/1882/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Свентуха Віталія Михайловича,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука В.В.,

представника позивача: Корнійчука С.А.,

представника відповідача: Тиховського М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Корнійчука Сергія Анатолійовича до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Корнійчук Сергій Анатолійович до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-8131/15-20-СГ від 30 березня 2020 року позивачу повторно відмовлено в наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки на земельну ділянку з кадастровим номером :01:010:0041 накладено арешт із забороною вчинення суб`єктами державної реєстрації будь-яких реєстраційних дій щодо реєстрації договорів оренди землі, договорів купівлі-продажу та інших правочинів щодо зазначеної земельної ділянки.

Ухвалою суду від 12.05.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

25.05.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі, оскільки відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 17.10.2019 року по справі №127/27258/19 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:010:0041, з якої бажає отримати у власність позивач для ведення садівництва, накладено арешт із забороною вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо реєстрації договорів оренди землі, договорів купівлі-продажу та інших правочинів щодо зазначеної земельної ділянки.

Згідно частини 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Ухвалою суду від 28.05.2020 року розгляд справи відкладено на 04.06.2020 року.

Ухвалою від 04.06.2020 року відкладено розгляд справи на 07.07.2020 року.

Ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, занесеної секретарем судового засідання до протоколу судового засідання 07.07.2020 року, розгляд справи відкладено на 30.07.2020 року.

Ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, занесеної секретарем судового засідання до протоколу судового засідання 30.07.2020 року, у судовому засіданні оголошено перерву до 05.08.2020 року.

Ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, занесеної секретарем судового засідання до протоколу судового засідання 05.08.2020 року, клопотання представника позивача про залишення клопотання про призначення судово-психологічної експертизи без розгляду задоволено. Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди вирішено не розглядати, у зв`язку із не підтриманням представником позивача.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання надати дозвіл підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини які викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях.

Дослідивши подані сторонами докази, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд встановив наступне.

12.06.2019 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, сільськогосподарського призначення, державної форми власності, орієнтовною площею 0,12 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність, за кадастровим номером: :01:010:0041, яка розташована на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області. Згідно опису прийнятих документів, до вказаного клопотання додано графічні матеріали із позначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-12363/15-19-СГ від 23.07.2019 року позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення, на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, із цільовим призначенням - для індивідуального садівництва (код цільового призначення - 01.05). Відмову мотивовано тим, що у клопотанні не вказано який саме вид документації відповідно до статті 25 Закону України "Про землеустрій" та статті 118 Земельного кодексу України позивач бажає виготовити.

Не погоджуючись із вказаним наказом, позивач оскаржив його у судовому порядку.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02.03.2020 року по справі №120/4220/19-а адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-12363/15-19-СГ від 23.07.2019 року про відмову у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою ОСОБА_1 ;

- зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення садівництва, державної форми власності, орієнтовною площею 0,12 га, яка розташована на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, та прийняти обґрунтоване рішення у формі наказу з урахуванням окреслених у рішенні висновків, та правової оцінки суду.

На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02.03.2020 року по справі №120/4220/19-а, Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області видано наказ №2-8131/15-20-СГ від 30.03.2020 року, яким повторно відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Відповідач відмову мотивував тим, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.10.2019 року по справі №127/27258/19 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:010:0041 накладено арешт із забороною вчинення суб`єктами державної реєстрації будь-яких реєстраційних дій щодо реєстрації договорів оренди землі, договорів купівлі-продажу та інших правочинів щодо зазначеної земельної ділянки.

Вважаючи даний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Згідно з пунктом "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно зі частинами 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частин 6 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч. 7 ст. 118 ЗК України).

Судом встановлено, що підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою стало накладення ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області №127/27258/19 від 17.10.2019 року арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:010:0041 із забороною вчинення суб`єктами державної реєстрації будь-яких реєстраційних дій щодо реєстрації договорів оренди землі, договорів купівлі-продажу та інших правочинів щодо зазначеної земельної ділянки.

Надаючи оцінку правомірності прийнятого відповідачем наказу, суд враховує поняття арешту та його завдання, що регламентовані положеннями статті 170 Кримінально процесуального кодексу України (далі - КПК України).

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

На переконання суду, надання позивачу дозволу на розроблення документації із землеустрою призведе до перетворення земельної ділянки з кадастровим номером :01:010:0041 на яку ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області накладено арешт, що не відповідає завданню арешту майна, визначеного статтею 170 КПК України.

До такого висновку суд дійшов виходячи із системного аналізу та послідовності дій, які передбачені при реалізації отриманого дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Зокрема, нормативно-правові акти України передбачають наступний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання дозволу на розробку документації із землеустрою (ст. 118 ЗК України);

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

3) розроблення проекту землеустрою та його погодження (ст. 50 ЗУ "Про землеустрій", 186-1 ЗК України);

4) державна реєстрація сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі (Постанова КМУ "Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру" №1051 від 17.10.2012 року);

5) подання погодженого проекту землеустрою до відповідного органу, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, на затвердження (ст. 122 ЗК України);

6) реєстрація права власності (користування) на земельну ділянку (ст. 125 ЗК України).

Суд поділяє позицію відповідача та зауважує, що на етапі реалізації отриманого дозволу на розроблення документації із землеустрою при формуванні земельної ділянки та її державної реєстрації у Державному земельному кадастрі (етап 4) відбудуться зміни, а саме земельна ділянка, на яку накладено арешт, припинить своє існування за кадастровим номером :01:010:0041 та буде перетворена на два окремих об`єкти, один з яких бажана позивачем земельна ділянка.

Тобто, об`єкт арешту зазнає змін та перетворень, що в силу завдань арешту майна (ч. 2 ст. 170 КПК України) є неприпустимим.

Як вбачається із клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою позивачем визначено конкретну земельну ділянку із зазначенням її кадастрового номеру, а не орієнтовно бажану та визначену у викопіюванні. Тобто, позивачем заявлено намір отримати частину земельної ділянки із земельної ділянки за кадастровим номером :01:010:0041, на яку ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області накладено арешт, що призведе до порушення нормативно-правового акту, яким визначено завдання арешту.

Суд враховує, посилання позивача на правові висновки Верховного Суду №21-358а13 від 10.12.2013 року, №820/3507/15 від 07.06.2016 року та №806/3787/13 від 11.10.2016 року, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Однак, вказані правові висновки Верховного Суду при розгляді даної справи не підлягають застосуванню, оскільки вони спрямовані на врегулювання правовідносин при інших обставинах та не містять висновку щодо застосування статті 170 КПК України в поєднанні із виключними підставами для відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою (ч. 7 ст. 118 ЗК України).

Разом з тим, суд виходить із недопустимості внесення будь-яких змін чи перетворень в об`єкт арешту та вважає, що в даному випадку наявні вичерпні підстави для відмови у задоволенні клопотання позивача, передбачені частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України, зокрема, невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, при прийнятті оскаржуваного рішення діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що у разі відмови у задоволені позову судовий збір не відшкодовується.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, ст. 22, 116, 118, 122 Земельного кодексу України, ст. 170 статті 170 Кримінально процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027, ).

Рішення у повному обсязі складено 10.08.2020 року.

Суддя Свентух Віталій Михайлович