Справа № 580/2853/20
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2020-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року справа № 580/2853/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово в складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши у письмовому провадженні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського Олега Володимировича, третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ТОВ "Фінансова компанія "Поліс" про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

07.07.2020 до Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі-позивач) до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського Олега Володимировича (далі-відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 20.12.2019 про відкриття виконавчого провадження №60921036 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 28.09.2019 №10062;

- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 16.01.2020 у виконавчому провадженні №60921036 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

В обґрунтування позову зазначено, що виконавче провадження всупереч вимог закону відкрите не за місцем перебування боржника та його майна. З цього приводу посилався на постанову Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №826/7696/16.

Ухвалою від 29.07.2020 задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Зупинено стягнення за постановою від 16.01.2020 у виконавчому провадженні №60921036 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та заборонено приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Табінському Олегу Володимировичу вчиняти виконавчі дії у виконавчому провадженні №60921036 - до набрання законної сили рішенням суду у справі №580/2853/20.

Ухвалою від 03.08.2020 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження в адміністративній справі та призначив підготовче засідання. Також залучив до участі в справі третьою особою на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог ТОВ "Фінансова компанія "Поліс" (далі - третя особа).

У встановлений судом строк відповідач відзиву на позов не надав, про причини його неподання не повідомив. Третя особа пояснень на позов не надала.

У чергове судове засідання 13.08.2020 повідомлену у встановленому законом порядку учасники справи не прибули.

13.08.2020 позивач подав суду клопотання про відкладення провадження у справі.

Відповідно до ч.4 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

На підставі ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Тому неприбуття учасників справи не перешкодило її розгляду.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право відповідно до ч.9 ст.205 КАС України розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що перешкод для розгляду справи, визначені статтею 205 КАС України, немає, з огляду на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, наявні підстави здійснювати подальший розгляд справи по суті у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.

Дослідивши письмові докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні позову, з огляду на таке.

Суд встановив, що на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. від 28.09.2019 щодо стягнення з позивача на користь ТОВ "Фінансова компанія "Поліс" заборгованості за кредитним договором на загальну суму 153882,12грн. приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Табінський Олег Володимирович постановою від 20.12.2020 відкрив виконавче провадження №60921036.

Тому позивач звернувся в суд з вищевказаним позовом.

Відповідно до ст.1 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - ЗУ №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження згідно зі ст.2 вказаного Закону здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Органи та особи, які здійснюють примусове виконання рішень, зазначені в ст.5 ЗУ №1404-VIII.

Зокрема, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім:

1) рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною;

2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету;

3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону;

4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи;

5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини;

6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності;

7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб;

8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена;

9) рішень про конфіскацію майна;

10) рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання;

11) інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Протягом першого року зайняття діяльністю приватного виконавця, приватний виконавець не може здійснювати примусове виконання рішень за якими сума стягнення становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Строк зайняття діяльністю приватного виконавця обчислюється з дня внесення інформації про приватного виконавця до Єдиного реєстру приватних виконавців України. До строку зайняття діяльністю приватного виконавця не зараховується строк зупинення діяльності приватного виконавця.

Частиною 1 ст.18 Закону №1404-VІІІ на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

На підставі п.3 ч.1 ст.3 Закону №1404-VІІІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Місце виконання рішення визначається в порядку ст.24 ЗУ №1404-VIII.

Так, згідно з ч.2 вказаної статті Закону приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Відповідно до ч.3 ст.24 ЗУ №1404-VIII виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

З матеріалів виконавчого провадження суд встановив, що у заяві про відкриття виконавчого провадження зазначено фактичну адресу позивача - АДРЕСА_1 .

У згаданому вище виконавчому написі приватного нотаріуса зазначено адресу реєстрації позивача - АДРЕСА_2 .

Частиною 3 ст.26 Закону № 1404-VIII визначено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Тому таку адресу можна вважати місцем перебування фізичної особи.

Суд встановив, що під час примусового виконання рішення на запит відповідача Пенсійний фонд України надав відповідь від 23.12.2019 №, що позивач працевлаштований в ТОВ «ЕКО», яке знаходиться за адресою: м. Київ, пр-т Науки, 8.

Також вищевказаний виконавчий напис приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. від 28.09.2019, на виконання якого спірною постановою відкрите виконавче провадження, є чинним та у встановленому законом порядку не скасований.

Посилання позивача, що кредитний договір, на підставі якого вчинений вищевказаний виконавчий напис розірваний на підставі рішення Господарського суду Черкаської області від 16.04.2009 №02/565, суд не врахував, оскільки підставою для відкриття виконавчого провадження є чинний виконавчий напис, правомірність якого не оспорена у встановленому законом порядку.

Суд врахував висновки Верховного Суду в ухвалі від 25.01.2019 у справі №511/1342/17, що обов`язкові для врахування судом відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, в якій вказано, що державний виконавець не має обов`язку перевіряти місцезнаходження боржника, що зазначив стягувач у виконавчому документі. Тому не було підстав вважати, що виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання та повертати його стягувачу.

Частиною 5 ст.26 Закону №1404-VІІІ визначено обов`язок виконавця винести постанову про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа.

Водночас частиною 4 ст.4 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

боржника визнано банкрутом;

Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

юридичну особу - боржника припинено;

виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Наявність цих підстав для повернення позивачу виконавчого документа позивач не довів, а його протилежні доводи спростовані під час розгляду справи.

Суд звертає увагу, що якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, нормами п.6 Розділу 5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, передбачено передачу виконавчого провадження.

З огляду на вказане суд дійшов висновку, що відповідач, відкриваючи спірним рішенням виконавче провадження за місцем перебування (роботи) боржника, діяв з дотриманням меж, порядку та способу дій, встановлених ст.24 ЗУ №1404-VIII, а протилежні доводи позивача не є обґрунтованими.

Посилання позивача на постанову ВС від 25.06.2019 у справі №826/7696/16 не є обґрунтованим, оскільки у вказаній справі фактичні обставини не є подібними цьому спору. Зокрема, в ній суд перевіряв законність відкриття виконавчого провадження щодо повернення лізингоодержувачем транспортного засобу і вказав на відсутність доказів, які б підтверджували місце перебування транспортного засобу станом на момент подання заяви про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, у наведеній справі ВС аналізував норми Закону України від 21.04.1999 №606-XIV "Про виконавче провадження", який станом на час виникнення спірних правовідносин у цій справі втратив чинність.

Врахувавши вищевикладене суд дійшов висновку, що спірне рішення про відкриття виконавчого провадження є правомірним, а позовна вимога щодо його скасування не підлягає задоволенню.

Щодо правомірності постанови від 16.01.2020 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, суд врахував таке.

Заходи примусового виконання рішень визначені ст.10 Закону №1404-VІІІ, які передбачають:

звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.68 Закону №1404-VІІІ стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Зважаючи, що докази наявності у позивача коштів на рахунках та майна, для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, відсутні, зважаючи на дані органу Пенсійного фонду про його працевлаштування в ТОВ «ЕКО», суд дійшов висновку, що спірна постанова є обґрунтованою та не підлягає скасуванню.

Отже, позовні вимоги не підлягають задоволенню, а понесені судові витрати - поверненню.

Оскільки судом задоволено заяву позивача про забезпечення позову, відповідно до ч.6 ст.157 у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо відмови у задоволенні позову заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 287, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 .

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.А. Рідзель