Справа № 440/2552/20
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2020-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 серпня 2020 року м. ПолтаваСправа №440/2552/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Пуленко М.І.

та представників сторін:

від позивача Кішко Д.О.,

від відповідача Прокопчук О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Зіньків-Агротранс" до Головного управління ДПС у Полтавській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

1.Стислий виклад позовних вимог та їх обґрунтування.

Приватне акціонерне товариство "Зіньків-Агротранс" (надалі - ПрАТ "Зіньків-Агротранс", позивач) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області (надалі також відповідач, податковий орган), у якому позивач просив скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.12.2019 №№ , , .

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на неправомірність спірних податкових повідомлень-рішень, оскільки при формуванні податкових зобов`язань зі сплати податку на прибуток та податку на додану вартість за спірний період, позивачем у повній мірі дотримані вимоги Податкового кодексу України. За твердженням позивача, здійснення господарських операцій з придбання майна та здачі його в оренду відповідають меті господарської діяльності платника податку та підтверджені належними і достовірними документами бухгалтерського обліку. До того ж, на переконання позивача, нарахування амортизації на відповідне майно обумовлене його використанням в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності підприємства.

2. Позиція відповідача.

Відповідач позов не визнав, у відзиві представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність /т. 1, а.с. 206-209/. Свою позицію мотивував посиланням на доводи, викладені у акті від 22.11.2019 №1457/16-31-05-01-10/24388693 про результати документальної планової виїзної перевірки ПрАТ "Зіньків-Агротранс". Зокрема, зазначив, що перевіркою встановлено заниження позивачем фінансового результату до оподаткування податком на прибуток загалом у розмірі 60847036,00 грн внаслідок відображення у бухгалтерському та податковому обліку операцій з придбання обладнання та основних засобів. Звертав увагу на те, що відразу після оформлення операції купівлі майна у ТОВ "Придніпровський олійноекстраційний завод" позивач уклав договори продажу цього самого майна ТОВ "Кернел Трейд" з умовою відстрочення його передачі покупцю. На цій підставі, податковий орган вважав, що відповідні основні засоби та обладнання мали обліковуватись позивачем як необоротні активи, утримувані для продажу, внаслідок чого у ПрАТ "Зіньків-Агротранс" були відсутні підстави для нарахування амортизаційних відрахувань на це майно. Окрім того, перевіркою позивача встановлено, що вищезгадане майно у квітні 2019 року продано ТОВ "Придніпровський олійноекстраційний завод" за заниженою вартістю, що призвело до заниження бази оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання у розмірі 1707103,05 грн.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

У підготовчому засіданні 23.07.2020 суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні 29.07.2020 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог.

Обставини справи

ПрАТ "Зіньків-Агротранс" () зареєстроване як юридична особа 15.07.1996, взяте на облік в органах державної податкової служби як платник податків з 30.10.1996.

Головним управлінням ДПС у Полтавській області, відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, статті 77, пункту 81.1 статті 81, пункту 82.1 статті 82 Податкового кодексу України, у період з 28.10.2019 по 8.11.2019 проведено планову виїзну документальну перевірку ПрАТ "Зіньків-Агротранс" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Правомірність підстав та порядку проведення перевірки позивач не оспорює.

За результатами перевірки складено акт від 22.11.2019 №1457/16-31-05-01-10/24388693 /т. 1, а.с. 223-242/, за висновками якого встановлено порушення позивачем вимог:

пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 140.4.2 пункту 140.4 статті 140 ПК України, пунктів 1, 3, 4, 6, 9 розділу ІІ П(С)БО 27 "Необоротні активи, утримувані для продажу, та припинена діяльність", що призвело до заниження податку на прибуток загалом у розмірі 10866769,00 грн та завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток загалом у розмірі 917722,00 грн;

пункту 188.1 статті 188 ПК України, внаслідок чого завищено від`ємне значення податку на додану вартість за червень 2019 року у розмірі 1707103,00 грн.

Заперечення платника податків на акт перевірки, надані листом ПрАТ "Зіньків-Агротранс" від 6.12.2019 вих.№15, відхилені податковим органом, про що надано відповідь від 17.12.2019 вих.№15547/10/16-31-05-01-18 /т. 1, а.с. 47-50, 51-53/.

На підставі акта перевірки Головним управлінням ДПС у Полтавській області 20.12.2019 сформовані податкові повідомлення рішення:

№ про зменшення розміру від`ємного значення суми ПДВ за червень 2019 року на 1707103,00 грн /т. 1, а.с. 68-69/;

№ про збільшення суми грошового зобов`язання зі сплати податку на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 13583462,50 грн, з них: основний платіж - 10866770,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 2716692,50 грн /т. 1, а.с. 64-65/;

№ про зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 2018 рік у розмірі 440604,00 грн та за І півріччя 2019 року у розмірі 477118,00 грн /т. 1, а.с. 66-67/.

Скарга платника податків на зазначені податкові повідомлення-рішення відхилена ДПС України рішенням від 2.03.2020 вих.№8127/6/99-00-08-05-01-06 /т. 1, а.с. а.с. 54-55, 56-63/.

Не погодившись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами абзацу пункту 44.2 статті 44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

А відповідно до статті 135 Податкового кодексу України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

У силу пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).

Відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 7.02.2013 №73, витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками); доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників); збиток - перевищення суми витрат над сумою доходу, для отримання якого були здійснені ці витрати; прибуток - сума, на яку доходи перевищують пов`язані з ними витрати.

Методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про необоротні активи, утримувані для продажу, та групу активів, що належить до вибуття в результаті операції продажу, та розкриття такої інформації у фінансовій звітності визначені Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 27 "Необоротні активи, утримувані для продажу, та припинена діяльність" (надалі - П(С)БО 27), затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 7.11.2003 №617 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 3.10.2007 №1100, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2003 за №1054/8375.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ П(С)БО 27 необоротний актив та група вибуття визнаються утримуваними для продажу у разі, якщо: економічні вигоди очікується отримати від їх продажу, а не від їх використання за призначенням; вони готові до продажу у їх теперішньому стані; їх продаж, як очікується, буде завершено протягом року з дати визнання їх такими, що утримуються для продажу; умови їх продажу відповідають звичайним умовам продажу для подібних активів; здійснення їх продажу має високу ймовірність, зокрема якщо керівництвом підприємства підготовлено відповідний план або укладено твердий контракт про продаж, здійснюється їх активна пропозиція на ринку за ціною, що відповідає справедливій вартості.

Період завершення продажу може бути продовжено на строк більше одного року в разі, якщо це обумовлено обставинами, які перебувають поза контролем підприємства, яке продовжує виконувати план продажу.

Пунктами 3, 4 розділу ІІ П(С)БО 27 визначено, що первісне визнання необоротних активів та групи вибуття як утримуваних для продажу проводиться на дату, коли щодо активів, групи вибуття задовольняються умови, наведені в пункті 1 цього розділу, або на дату оприбуткування активів, придбаних з метою продажу.

Якщо необоротні активи, група вибуття визнаються утримуваними для продажу після дати балансу, то таке визнання здійснюється на наступну дату балансу.

Якщо таке визнання відбувається після дати балансу, але до затвердження фінансової звітності, то інформація про необоротні активи, групу вибуття, утримувані для продажу, розкривається в примітках до фінансової звітності.

Згідно з пунктом 6 розділу ІІ П(С)БО 27 необоротні активи, група вибуття, які визнані утримуваними для продажу, припиняють визнаватися у складі необоротних активів.

На необоротні активи, утримувані для продажу, у т.ч. необоротні активи, що входять до групи вибуття, амортизація не нараховується.

У силу пункту 9 розділу ІІ П(С)БО 27 необоротні активи та група вибуття, утримувані для продажу, відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності на дату балансу за найменшою з двох величин - балансовою вартістю або чистою вартістю реалізації.

Статтею 1 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що під економічною вигодою розуміється потенційна можливість отримання підприємством грошових коштів від використання активів. При цьому під господарською операцією розуміється дія або подія яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань власному капіталі, відомості про яку містяться в первинному документі що підтверджує її здійснення.

Оцінка судом обставин справи

Верховний Суд у своїх постановах у податкових спорах послідовно (зокрема, постанови від 22.08.2018 у справі №2а-6538/12/2670, від 19.09.2019 у справі №804/7009/13-а, від 28.05.2020 у справі №826/21456/15) зазначає, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод (податкового кредиту).

Недоведеність наявності вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на їх формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

Крім того, у постанові від 28.05.2020 у справі №826/15364/17 Верховний Суд зазначив, що податкова вигода може бути визнана необґрунтованою, зокрема, у випадках, якщо для цілей оподаткування операції обліковані не у відповідності з їх дійсним економічним змістом або враховані операції, що не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру).

Недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

У цій справі спір виник з огляду на такі правовідносини.

Податковою перевіркою встановлено, що між ТОВ "Придніпровський олійноекстраційний завод" (продавець) та ПрАТ "Зіньків-Агротранс" (покупець) 28.02.2018 укладено договір купівлі-продажу №28-02, за умовами якого продавець зобов`язувався передати покупцеві, а покупець - прийняти та оплатити рухоме майно, перелік якого наведено у додатку №1 до цього договору, загальною вартістю 437902081,20 грн, у т.ч. ПДВ - 72983680,20 грн, розташоване у м. Кропивницькому Кіровоградської області /т. 1, а.с. 224-226/.

Крім того, між ТОВ "Придніпровський олійноекстраційний завод" (продавець) та ПрАТ "Зіньків-Агротранс" (покупець) 31.03.2018 укладено договір купівлі-продажу №01-03, за умовами якого продавець зобов`язувався передати покупцеві, а покупець - прийняти та оплатити рухоме майно, перелік якого наведено у додатку №1 до цього договору, загальною вартістю 344021408,40 грн, у т.ч. ПДВ - 57336901,40 грн, розташоване у м. Кропивницькому Кіровоградської області /т. 1, а.с. 226-227/.

Факт передачі майна покупцю відображений у актах приймання-передачі майна від 28.02.2018 та від 31.03.2018 відповідно.

Водночас, 28.02.2018 позивачем укладено договір купівлі-продажу майна №01-ОС-ЗА-КТ з ТОВ "Кернел Трейд", умовами якого передбачено відчуження отриманого від ТОВ "Придніпровський олійноекстраційний завод" на підставі договору купівлі-продажу майна від 28.02.2018 №28-02 майна ТОВ "Кернел Трейд". При цьому пунктом 4.1 договору визначено, що товар починає поставлятися продавцем за умови здійснення покупцем передплати у розмірі не менше 100% від вартості майна, а відповідно до пункту 3.1. договору продавець зобов`язаний передати покупцеві майно у строк до 31.12.2019 включно /т. 1, а.с. 70-73/.

Так само, 31.03.2018 ПрАТ "Зіньків-Агротранс" укладено договір купівлі-продажу майна №02-ОС-ЗА-КТ /т. 1, а.с. 74-76/, умовами якого передбачено відчуження отриманого від ТОВ "Придніпровський олійноекстраційний завод" на підставі договору купівлі-продажу майна від 31.03.2018 №01-03 майна ТОВ "Кернел Трейд". Пунктом 4.1 договору визначено, що товар починає поставлятися продавцем за умови здійснення покупцем передплати у розмірі не менше 100% від вартості майна, а відповідно до пункту 3.1. договору продавець зобов`язаний передати покупцеві майно у строк до 31.12.2019 включно.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що відразу після набуття майна у власність позивач вчинив дії щодо його відчуження ТОВ "Кернел Трейд".

При цьому суд враховує, що на підставі договору купівлі-продажу від 28.02.2018 №28-02 позивач придбав майно за ціною 437902081,20 грн, у т.ч. ПДВ - 72983680,20 грн, а відповідно до договору від 28.02.2018 №01-ОС-ЗА-КТ реалізував це майно за ціною 437902735,11 грн, у т.ч. ПДВ - 72983789,18 грн, різниця становить 653,91 грн, у т.ч. ПДВ - 108,98 грн.

У свою чергу, на підставі договору купівлі-продажу від 31.03.2018 №01-03 позивач придбав майно за ціною 344021408,40 грн, у т.ч. ПДВ - 57336901,40 грн, а відповідно до договору від 31.03.2018 №02-ОС-ЗА-КТ реалізував це майно за ціною 344027348,40 грн, у т.ч. ПДВ - 57337891,40 грн, різниця становить 5940,00 грн, у т.ч. ПДВ - 990,00 грн.

Отже, дохід ПрАТ "Зіньків-Агротранс" від вищеописаних операцій купівлі-продажу майна становитиме 5494,93 грн, що навіть не покриває затрати на укладення відповідних договорів та вчинення дій щодо приймання-передачі майна від ТОВ "Придніпровський олійноекстраційний завод" до ПрАТ "Зіньків-Агротранс".

Оцінивши вищеописані господарські операції суд погоджується з доводами податкового органу про те, що набуте позивачем на підставі договорів купівлі-продажу від 28.02.2018 №28-02 та від 31.03.2018 №01-03 майно мало бути обліковане як необоротні активи, утримувані для продажу, адже операції з цим майном відповідають умовам, визначеним у пункті 1 розділу ІІ П(С)БО 27.

Як наслідок, у силу положень пункту 6 розділу ІІ П(С)БО 27 у позивача були відсутні підстави для нарахування амортизаційних відрахувань на таке майно.

Оцінюючи доводи позивача про те, що придбане ПрАТ "Зіньків-Агротранс" у ТОВ "Придніпровський олійноекстраційний завод" майно з метою отримання доходу від його використання передане позивачем в оренду, суд виходить з такого.

Дійсно, до матеріалів справи залучено копії договорів оренди майна від 1.03.2018 №01-ОР та від 1.04.2018 №02-ОР, за умовами яких ПрАТ "Зіньків-Агротранс" (орендодавець) передало ТОВ "Придніпровський олійноекстраційний завод" (орендар) у тимчасове платне користування майно, перелік якого визначено у додатках №1 до зазначених договорів.

Дослідивши у судовому засіданні додатки до договорів оренди майна суд встановив, що у користування ТОВ "Придніпровський олійноекстраційний завод" позивачем передано те саме майно, що було придбане ПрАТ "Зіньків-Агротранс" у ТОВ "Придніпровський олійноекстраційний завод" на підставі договорів купівлі-продажу від 28.02.2018 №28-02 та від 31.03.2018 №01-03 /т. 1, а.с. 79-81, 87, 147-150/, що не заперечує позивач.

Договірними сторонами щомісячно підписані акти надання послуг, у яких зафіксовано факт надання майна в оренду та вартість цих послуг /т. 1, а.с. 90-111, 154-174/.

Послуги з оренди майна оплачені орендарем шляхом перерахування коштів на рахунки орендодавця, що підтверджено залученими до матеріалів справи копіями банківських виписок /т. 1, а.с. 112-144, 175-198/.

У контексті наведеного суд визнає безпідставними доводи позивача про отримання доходів від здачі майна в оренду, адже як зазначено самим позивачем у позовній заяві дохід від операційної оренди активів у 2018 році за договором оренди майна від 1.03.2018 №01-ОР становив 22251155,25 грн, а витрати цього періоду (амортизація основних засобів) - 22243466,73 грн. За період з 1.01.2019 по 30.06.2019 дохід від оренди майна склав 12222962,10 грн, а витрати - 12244882,10 грн.

Так само, за договором оренди майна від 1.04.2018 №02-ОР дохід від операційної оренди активів у 2018 році становив 15829397,10 грн, а витрати - 15823927,52 грн. За період з 1.01.2019 по 30.06.2019 дохід від оренди майна склав 10552932,90 грн, а витрати - 10552900,00 грн.

Таким чином, сукупно фінансовий результат операцій щодо здачі майна в оренду є збитковим (- 8729,00 грн), адже за договором від 1.03.2018 №01-ОР позивачем за період з 1.03.2018 по 30.06.2019 загалом отримано збиток у розмірі 14231,48 грн (дохід від оренди - 34474117,35 грн, витрати на амортизацію - 34488348,83 грн), а за договором від 1.04.2018 №02-ОР - прибуток у у розмірі 5502,48 грн (дохід від оренди - 26382330,00 грн, витрати на амортизацію - 26376827,52 грн).

Суд враховує доводи позивача про те, що фактичне відчуження майна ТОВ "Кернел Трейд" не відбулось, адже дане підприємство не перерахувало ПрАТ "Зіньків-Агротранс" 100% передоплати за товар, що був предметом договорів купівлі-продажу від 28.02.2018 №01-ОС-ЗА-КТ та від 31.03.2018 №02-ОС-ЗА-КТ.

Разом з цим суд зауважує, що наведені обставини не могли бути відомі платнику податків на момент укладення договорів купівлі-продажу. А тому доводи позивача про відсутність підстав для обліку вищезгаданого майна як необоротних активів, утримуваних для продажу, з огляду на відміну операції купівлі-продажу цього майна у квітні 2019 року, суд визнає необґрунтованими.

До того ж, суд бере до уваги ту обставину, що після відміни договорів купівлі-продажу майна ТОВ "Кернел Трейд" позивач відразу ж реалізував відповідне майно ТОВ "Придніпровський олійноекстраційний завод", що підтверджено залученою до матеріалів справи копією договору купівлі-продажу від 1.04.2019 №01-ОС-04 /т. 2, а.с. 7-16/.

Тобто, набуте позивачем у лютому - березні 2018 року від ТОВ "Придніпровський олійноекстраційний завод" майно остаточно було реалізоване ПрАТ "Зіньків-Агротранс" його первісному власнику - ТОВ "Придніпровський олійноекстраційний завод".

При цьому, продаж майна відбувся за ціною нижче, аніж вартість його придбання (різниця становить 10242618,29 грн, у т.ч. ПДВ - 1707103,05 грн).

Доводи позивача про те, що майно реалізоване ТОВ "Придніпровський олійноекстраційний завод" за його балансовою вартістю з вирахуванням суми амортизації суд визнає необґрунтованими, адже, як встановлено вище, підстави для нарахування амортизації на таке майно у позивача були відсутні.

Суд зауважує, що під терміном "господарська діяльність" з метою застосування норм Податкового кодексу України розуміється діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) підчас здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій. Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.231 Податкового кодексу України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Поняття економічного ефекту не розкрито в Податковому кодексі України. Однак із загального розуміння характеру економічної діяльності можна дійти висновку, що економічний ефект - це приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

При цьому не обов`язково, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому. Також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі. Зокрема, операція може виявитися збитковою, і це є один із варіантів перебігу подій при здійсненні господарської діяльності.

Проте з визначеного Податковим кодексом України поняття ділової мети слідує, що обов`язково повинен бути намір платника податків отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості.

Тобто, наведене вище є підставою для висновку, що не є господарською діяльністю операція, яка позбавлена розумної економічної причини, та сформована лише з метою отримання податкових вигод.

Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності, а відтак, їх наслідки не підлягають відображенню в податковому обліку.

З`ясування наміру платника податку на отримання економічного ефекту від господарської операції передбачає аналіз умов та обставин її здійснення. При цьому економічний ефект не повинен полягати виключно в зменшенні податкового навантаження на хоча б одного з учасників операції.

Відповідно, економічний ефект відсутній в операціях, які призводять до збільшення задекларованих витрат платника та зменшують об`єкт його оподаткування без можливості отримання додаткового приросту активів чи збереження їх вартості.

При цьому варто виходити з того, якою в тій чи іншій ситуації має бути поведінка добросовісного суб`єкта господарювання, що за звичайних умов ведення господарської діяльності зацікавлений у найбільшому скороченні своїх витрат.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19.06.2020 у справі №160/1446/19, що враховуються судом на підставі приписів частини п`ятої статті 242 КАС України.

Зважаючи на вищевикладені фактичні обставини, суд констатує, що спірні відносини не містять у собі наявності розумних економічних причин (позбавлені ділової мети), адже за вищепереліченими договорами фактичного відчуження активів не відбулось. Так, згадане вище майно увесь час перебувало у володінні та користуванні ТОВ "Придніпровський олійноекстраційний завод" як його первісного власника.

При цьому суд виходить з того, що обладнання та основні засоби, як предмет вищеописаних операцій, фактично розташоване за адресою: 25014, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Мурманська, 53. У свою чергу, зазначена адреса з відкритих даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцем реєстрації ТОВ "Придніпровський олійноекстраційний завод".

Позивач активів у м. Кропивницькому Кіровоградської області не має, виробничу діяльність з використанням вищеописаного майна у спірний період не здійснював.

Фінансовий результат цих господарських операцій є збитковим.

На підставі вищезазначеного, суд дійшов висновку, що операції з купівлі-продажу майна за договорами від 28.02.2018 №28-02, від 31.03.2018 №01-03 та від 1.04.2018 №01-ОС-04 були відображені позивачем у бухгалтерському та податковому обліку з метою отримання податкових вигод та не мали на меті реального набуття активів у власність задля їх використання у господарській діяльності підприємства з метою отримання прибутку.

За вищевикладених обставин, суд погоджується з доводами податкового органу щодо безпідставності формування ПрАТ "Зіньків-Агротранс" інших операційних витрат за спірний період внаслідок нарахування амортизації на рухоме майно загалом у розмірі 60847035,67 грн, що призвело до заниження платником об`єкта оподаткування податком на прибуток у загальному розмірі 10866769,00 грн та завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 917722,00 грн, а також завищення від`ємного значення ПДВ за червень 2019 року на суму 1707103,00 грн з огляду на реалізацію майна за ціною, нижче вартості його придбання.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з цим, як визначено частиною першою цієї статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідачем у ході розгляду справи доведено правомірність висновків податкової перевірки як підстави для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Натомість, позивач, всупереч вимогам частини першої статті 9, частини першої статті 77 КАС України, не надав суду доказів на спростування висновків податкового органу про порушення ПрАТ "Зіньків-Агротранс" вимог податкового законодавства.

Так само, суду не надано доказів, що свідчили б про невідповідність оскаржених рішень вимогам частини другої статті 2 КАС України.

Зважаючи на встановлені в ході розгляду справи фактичні обставини, беручи до уваги вищенаведені норми права, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ПрАТ "Зіньків-Агротранс" повністю.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 21020,00 грн, що підтверджено платіжним дорученням від 24.03.2020 №42 /т. 1, а.с. 199/. Вказану суму судового збору зараховано до спеціального фонду Державного бюджету, що підтверджено випискою /т. 1, а.с. 200/.

Відповідач доказів понесення судових витрат під час розгляду цієї справи суду не надав.

З огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності витрат доказів понесення судових витрат відповідачем, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 2, 3, 5-10, 71-77, 90, 132, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Зіньків-Агротранс" до Головного управління ДПС у Полтавській області про скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до положень статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку та строки, визначені статтями 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст складено 13 серпня 2020 року.

Суддя О.О. Кукоба