Справа № 520/8628/2020
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2020-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

13.08.2020 р. справа №520/8628/2020 Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденко А.В., за участі секретаря - Стрєлка О.В., позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - Шафоростової О.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом

ОСОБА_1
до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях
прозобов`язання вчинити певні дії, -
встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, громадянин, колишній працівник) у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: зобов`язання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 заробітної плати у вигляді своєчасно не донарахованих та не виплачених коштів за щорічні (основні та додаткові) оплачувані відпустки з березня 2009 року по грудень 2015 року, а також своєчасно не донарахованих та не виплачених коштів матеріальної допомоги у розмірі середнього заробітку за період з березня 2009 по грудень 2015 та за невикористані дні відпустки за попередні періоди по 10 жовтня 2016 року, з урахуванням щодо виплачених грошових доходів на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2018 по справі № 2040/5838/18, а саме: індексації заробітної плати за період з жовтня 2014 по грудень 2015 року включно згідно ч. 6 ст. 95 КЗпП України та ст. 33 Закону України «Про оплату праці» та премії за період з березня 2009 по грудень 2015 року включно з урахуванням доплати персональної надбавки за високі досягнення у праці згідно з п. 2.2 Положення про порядок преміювання працівників центрального апарату, регіональних відділень Фонду державного майна України за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 06.06.2006 №885 та з п. 2.2 Положення про порядок преміювання працівників центрального апарату, регіональних відділень та представництв Фонду державного майна України за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, затвердженого наказом ФДМУ від 19 липня 2012 року №3144.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що роботодавець не провів повного розрахунку з оплати праці у розрізі трьох платежів, а саме: заробітної плати за час відпустки, заробітної плати у вигляді недообчисленої матеріальної допомоги, грошової компенсації за дні невикористаної відпустки. За твердженням заявника недоплата виникла через неврахування таких компонентів заробітної плати як індексація та премії.

Відповідач, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях, з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи незгоду зазначив, що під час звільнення з найманим працівником було проведено повний розрахунок.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник у період 14.10.2008р.-10.10.2016р. працював у Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Харківській області (далі за текстом - Регіональне відділення), юридичним та фактичним правонаступником якого є відповідач.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2018р. по справі №2040/5838/18 підтверджені обставини заниження Регіональним відділенням у період березень 2009р.-грудень 2015р. розміру заробітної плати заявника за рахунок ненарахування 7.776,59грн. індексації та 13.918,08грн. премії.

Після набрання законної сили означеним судовим актом Регіональним відділенням було проведено виплату боргу, але не здійснено коригувань здійснених у минулому розрахунків розміру заробітної плати заявника за час відпусток та розміру заробітної плати у вигляді матеріальної допомоги. Також Регіональним відділенням не проводились коригування в частині виплати розміру грошової компенсації за невикористані дні відпусток.

Не погоджуючись із відповідністю закону форми та змісту правової поведінки державного органу, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтею 43 Конституції України проголошено, що кожен має право на працю, а також, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Суспільні відносини з приводу отримання громадянином винагороди за виконану у якості найманого працівника роботу унормовані приписами Закону України «Про оплату праці», Кодексу законів про працю України, а також положеннями профільних нормативних актів з приводу проходження публічної служби.

У випадку заявника таким актом є положення Закону України «Про державну службу», а саме: Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993р. №3723-XII (до 31.12.2015р.), Закону України "Про державну службу" від 17.11.2011р. № 4050-VI (до 30.04.2016р.) та Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015р. №889-VIII (з 01.05.2016р.).

Оскільки заявник оскаржує повноту оплати праці у період до 31.12.2015р., то застосовними є положення Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993р. №3723-XII.

Згідно з ч.2 ст.33 указаного закону заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок, а у силу ч.6 цієї ж статті закону державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

За визначенням ст.2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Статтями 33 і 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено застосування до заробітної плати механізмів індексації та компенсації відповідно.

При цьому, у силу ст.2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" застосування механізму індексації призводить до збільшення арифметичної величини грошової винагороди за виконану найманим працівником роботу, а відповідно до ст.2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" застосування механізму компенсації такого наслідку не тягне, позаяк є разовим платежем.

Статтею 21 Закону України «Про відпустки» визначено, що заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до її початку. Порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, відпустки у зв`язку з усиновленням дитини, відпустки для підготовки та участі в змаганнях, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, за час відпустки найманому працівникові виплачується платіж саме у вигляді заробітної плати, а відтак, і базовою розрахунковою величиною для обрахування цього платежу є розмір заробітної плати.

Слушність означеного висновку підтверджується і змістом п.3 затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995р. № 100 Порядку обчислення середньої заробітної плати, де указано, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Згідно з п.п.3 п.2 постанови КМУ від 09.03.2006р. №268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" (котра діяла у спірний проміжок часу) базовою розрахунковою величиною для обрахування як матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, так і допомоги для оздоровлення при наданні щорічної відпустки також є середньомісячна заробітна плата працівника.

Звідси слідує, що заниження заробітної плати за рахунок неврахування індексації та премії з непереборною невідворотністю спричиняє заниження платежу з оплати часу відпустки та платежу по матеріальній допомозі.

У спірних правовідносинах обставини заниження заробітної плати заявника за переліченими компонентами установлені рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2018р. по справі №2040/5838/18 і тому не підлягають повторному доведенню згідно з ч.4 ст.78 КАС України.

На виконання вимог ст.9 КАС України суд зобов`язав заявника конкретизувати висловлені претензії у грошовому вимірі.

На виконання вимог суду заявником зазначено, що недообчислена заробітна плата за час відпусток у період березень 2009р.-грудень 2015р. складає - 1.143,08грн., а недообчислена матеріальна допомога за період березень 2009р.-грудень 2015р. складає - 1.415,14грн.

Відносно грошової компенсації за невикористані дні відпусток заявником письмово повідомлено суд про визнання обставин відсутності днів невикористаних відпусток, що зумовлює відмову у позові за цим епізодом.

На виконання вимог ст.9 КАС України суд зобов`язав відповідача подати контррозрахунок із недообчисленої заробітної плати за час відпусток та недообчисленої матеріальної допомоги.

Відповідач зазначив, що усі розрахунки по оплаті праці проведені у повному обсязі, а документи про облік робочого часу та відпусток, а також про обчислення заробітної плати знищені.

З огляду на викладене, суд змушений констатувати, що факт заниження заробітної плати заявника за період березень 2009р.-грудень 2015р. підтверджений рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2018р. по справі №2040/5838/18.

Оскільки оплата часу відпусток заявника та виплата матеріальної допомоги заявнику здійснювались Регіональним відділенням виходячи із заниженого розміру заробітної плати, то усі обрані відповідачем доводи з даного приводу слід визнати юридично неспроможними.

Критерії законності рішення (діяння, тобто управлінського волевиявлення як такого) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України і обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, суд констатує, що у ході розгляду справи владним суб`єктом не подано доказів відповідності закону обраної форми та змісту правової поведінки з приводу відсутності наслідків рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2018р. по справі №2040/5838/18 в аспекті виникнення необхідності у проведенні корегування минулих розрахунків розміру платежів з оплати часу відпусток заявника та виплаченої заявникові матеріальної допомоги.

Натомість суд наголошує на існуванні таких наслідків, адже законом запроваджено прямий причинно-наслідковий зв`язок між заниженням розміру заробітної плати та спричиненим цим заниженням розміру платежу з оплати часу відпусток найманого працівника та заниженням розміру платежу з матеріальної допомоги.

Надані заявником розрахунки відповідачем не спростовані, арифметично не виходять за межі установленої рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2018р. по справі №2040/5838/18 недообчисленої заробітної плати заявника.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, суд зважає, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18) обов`язковою умовою визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах не забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України у відносинах з оплати праці заявника.

Допущені владним суб`єктом порушення спричинили настання негативних наслідків, що є визначеною процесуальним законом підставою для задоволення позову за епізодами оплати часу відпусток та виплати матеріальної допомоги.

У той же час, визнані заявником обставини відсутності днів невикористаної відпустки зумовлюють відмову у позові за вимогою про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Зобов`язати Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях (місцезнаходження - 61057, Україна, Харківська область, м. Харків, м-н Тетральний, б.1; ідентифікаційний код - 43023403) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місцезнаходження - АДРЕСА_1 ; р.н.о.к.п.п. - НОМЕР_1 ) заробітну плату у якості оплати часу відпусток за період березень 2009р.-грудень 2015р. у сумі 1.143 (одна тисяча сто сорок три) грн. 08коп.

Зобов`язати Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях (місцезнаходження - 61057, Україна, Харківська область, м. Харків, м-н Тетральний, б.1; ідентифікаційний код - 43023403) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місцезнаходження - АДРЕСА_1 ; р.н.о.к.п.п. - НОМЕР_1 ) заробітну плату у якості недообчисленої матеріальної допомоги за період березень 2009р.-грудень 2015р. у сумі 1.415 (одна тисяча чотириста п`ятнадцять) грн. 14коп.

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення виготовлено у повному обсязі у порядку ч.3 ст.243 КАС України 14 серпня 2020 року; набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя Сліденко А.В.