Справа № 823/1417/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/1417/18 Суддя (судді) першої інстанції: В.П. Тимошенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Епель О.В., Чаку Є.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства фінансів України на проголошену об 15 годині 37 хвилин ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року, повний текст якої складено 30 липня 2019 року, у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства "Черкасиводоканал" Черкаської міської ради до Міністерства фінансів України, третя особа - Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії та стягнення шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2018 року Комунальне підприємство «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради (далі - Позивач, КП «Черкасиводоканал) звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства фінансів України (далі - Відповідач, Мінфін України), третя особа - Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (далі - Третя особа), в якому просило суд:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства фінансів України при виконанні Державного бюджету України на 2017 рік в частині незабезпечення сплати (перерахування) на користь КП "Черкасиводоканал" субвенцій з державного бюджету на погашення різниці в тарифах, яка виникла та залишилася не погашеною станом на 01.01.2016 року на загальну суму 8929704,00 грн;

- стягнути з Міністерства фінансів України на користь КП "Черкасиводоканал" Черкаської міської ради" суму завданої майнової шкоди в розмірі 710362,45 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 03.08.2018 у адміністративній справі №823/1417/18 позовом комунального підприємства «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Міністерства фінансів України при виконанні Державного бюджету України на 2017 рік в частині незабезпечення сплати (перерахування) на користь комунального підприємства "Черкасиводоканал" Черкаської міської ради субвенцій з державного бюджету на погашення різниці в тарифах, яка виникла та залишилася не погашеною станом на 01.01.2016 на загальну суму 8929704,00 грн.;

- зобов`язано Міністерство фінансів України (01008, м. Київ, вул. М. Грушевського, 12/29, ідентифікаційний код 00013480) прийняти рішення про перерахування субвенції згідно з розподілом відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 №332 та договорів про організацію взаєморозрахунків №332/005 від 07.07.2017, №332/038 від 16.08.2017 та №332/040 від 23.11.2017;

- стягнуто з Міністерства фінансів України (01008, м. Київ, вул. М. Грушевського, 12/29, ідентифікаційний код 00013480) на користь комунального підприємства "Черкасиводоканал" Черкаської міської ради (вул. Гетьмана Сагайдачного, 12, м. Черкаси, 18001, ідентифікаційний код 03357168) суму завданої майнової шкоди в розмірі 710362 (сімсот десять тисяч триста шістдесят дві) грн 45 коп.;

- у решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2019 вищевказане рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У липні 2019 року Міністерство фінансів України подало до Черкаського окружного адміністративного суду заяву, в якій відповідач просить роз`яснити рішення суду від 03.08.2018 року у справі № 823/1417/18 в частині щодо зобов`язання Міністерства фінансів України прийняти рішення про перерахування субвенції згідно з розподілом відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 року № 332 та договорів про організацію взаєморозрахунків № 332/005 від 07.07.2017 року, № 332/038 від 16.08.2017 року та від 23.11.2017 року № 332/040.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 року у задоволенні заяви відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що вказана резолютивна частина рішення суду не викликає труднощів у розумінні, є достатньо чіткою, а суд не може вказувати яким саме чином Відповідач має виконувати рішення суду та не може здійснювати повторну переоцінку фактичних обставин справи у визначений заявником спосіб.

Не погоджуючись з викладеним в ухвалі рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та прийняти нове рішення про задоволення заяви про роз`яснення судового рішення. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що Мінфін України позбавлено можливості виконати рішення суду, оскільки чинним законодавством не передбачено механізм перерахування субвенцій після закінчення відповідного бюджетного періоду.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.07.2020 року було відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 12.08.2020 року.

У відзиві на апеляційну скаргу Позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. При цьому, погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній ухвалі.

У судовому засідання представник Відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули.

Крім того, від Третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без її участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника Відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду є чітким і зрозумілим та не потребує додаткового роз`яснення, у той час як Позивач просить роз`яснити яким саме чином слід його виконувати, що не охоплюється інститутом роз`яснення судового рішення.

З такими висновками суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.

Зі змісту наведеного законодавчого припису випливає, що роз`яснено може бути рішення суду у разі, якщо без такого роз`яснення його тяжко виконати, оскільки має місце значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. Тобто роз`яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта, викладення рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі.

У заяві про роз`яснення рішення зазначається, що саме у резолютивній частині рішення є незрозумілим, в чому полягає незрозумілість рішення, які припускаються варіанти тлумачення рішення, як це впливає на його виконання.

Аналіз вищезазначеної норми дає підстави для висновку про те, що роз`яснення судового рішення за своєю правовою суттю є одним із способів усунення його недоліків, яке не передбачає виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом. Роз`яснення судового рішення можливе тоді, коли воно є незрозумілим. В ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Зрозумілість судового рішення полягає в логічному, чіткому, переконливому викладенні змісту рішення. Чіткість викладення передбачає, зокрема, що: терміни, вжиті у судовому рішенні, відповідають тому змісту, який вони мають за законодавством України; такі терміни чітко співвідповідають з поняттями, які вони позначають; текст правової норми, застосованої судом, відтворюється без перефразування і при цьому зрозуміло, де наводиться правова норма, а де суд дає своє тлумачення її змісту.

Судове рішення не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнюючи чи унеможливлюючи його виконання.

Як вбачається зі змісту рішення суду від 03.08.2018 року, останнім зобов`язано Міністерство фінансів України прийняти рішення про перерахування субвенції згідно з розподілом відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 року № 332 та договорів про організацію взаєморозрахунків № 332/005 від 07.07.2017 року, № 332/038 від 16.08.2017 року та від 23.11.2017 року № 332/040.

Тобто, у даному рішенні приписано провести перерахунок субвенції відповідно до вимог чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства та ряду вказаних судом договорів.

Викладене, у свою чергу, свідчить про відсутність підстав стверджувати, що резолютивна частина судового рішення дає можливість неоднозначного її тлумачення, що може ускладнити його виконання.

Твердження Апелянта про те, що станом на 2019 рік вищевказане рішення суду у вищевказаній частині не неможливо виконати через відсутність відповідного механізму, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 року №332 після закінчення відповідного бюджетного періоду, а відповідно до норм Бюджетного кодексу України, не профінансовані за 2017 рік договори про організацію взаєморозрахунків вважаються такими, що втратили чинність, судовою колегією оцінюється критично з огляду на таке.

Як було вірно зазначено судом першої інстанції, субвенція на відшкодування різниці між встановленими тарифами та фактичними витратами на надання житлово-комунальних послуг, у розумінні Бюджетного кодексу України та Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» є державною соціальною гарантією, механізм реалізації якої визначений Кабінетом Міністрів України, зокрема, у постанові від 18.05.2017 року №332 «Про затвердження Порядок та умови надання у 2017 році вказаної субвенції».

При цьому, Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат, гарантованих державою (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 року у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 року у справі №21-977во10, від 03.12.2010 року у справі № 21- 44а10).

Указана правова позиція була висловлена також Конституційним Судом України, зокрема, у рішеннях від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, від 17.03.2004 року № 7-рп/2004, від 01.12.2004 року № 20-рп/2004, від 09.07.2007 року № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету. Зокрема, у рішенні від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Аналогічний правовий висновок зазначено, зокрема, у рішенні Верховного Суду від 15 лютого 2018 року у справі № 820/6514/17.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 254, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Міністерства фінансів України - залишити без задоволення, а ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року про відмову у роз`ясненні судового рішення - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

Є.В. Чаку

Повний текст постанови складено " 12" серпня 2020 року.