Справа № 240/3710/20
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2020-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2020 року м. Житомир справа № 240/3710/20

категорія 111060000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду 16 березня 2020 року звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області, в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Житомирській області про сплату боргу (недоїмки) від 11 листопада 2019 року №Ф86987-54.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що в період з 07.11.2018 по 18.02.2019 вона, на підставі свідоцтва від 07.11.2018 №000999, виданого Радою адвокатів Житомирської області, здійснювала адвокатську діяльність. Оскільки прибутку від здійснення адвокатської діяльності позивач у вказаний період не отримувала, то єдиний соціальний внесок сплачувався нею у мінімальному розмірі, зокрема: 17.01.2019 вона сплатила єдиний соціальний внесок за IV квартал 2018 року в розмірі 1638,12 грн., а 14.04.2019 вона сплатила єдиний соціальний внесок за I квартал 2019 року в розмірі 1836,12 грн. Однак, 11 листопада 2019 року Головним управлінням ДПС у Житомирській області було сформовано щодо неї вимогу №Ф86987-54 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 6426,42 гривень. ОСОБА_1 вважає вказану вимогу від 11.11.2019 №Ф86987-54 про сплату боргу протиправною, тому що єдиний внесок за період з 07.11.2018 по 18.02.2019 вона сплатила, а починаючи з 18.02.2019 її право на зайняття адвокатською діяльністю відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" було зупинено на підставі її особистої заяви. Зазначила, що положення ч. 1 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на яку посилався відповідач у оскаржуваній вимозі, поширюються лише на платників, які відповідно до цього ж Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, а враховуючи те, що її право на зайняття адвокатської діяльності зупинено, то і обов`язок сплати єдиного внеску у неї відсутній. З огляду на зазначене, ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду.

Ухвалою судді від 17 березня 2020 року відкрито провадження у справі №240/3710/20 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у порядку письмового провадження). Крім того, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Одночасно з позовною заявою, ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила зупинити стягнення за виконавчим документом - вимогою Головного управлінням ДПС у Житомирській області від 11.11.2019 №Ф86987-54 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 6426,42 гривень.

Ухвалою від 17 березня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову було задоволено та вжито заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа - вимоги Головного управлінням ДПС у Житомирській області від 11.11.2019 №Ф86987-54 про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 6426,42 гривень - до набранням законної сили судовим рішенням у адміністративній справі № 240/3710/20.

03 квітня 2020 року до суду надійшов відзив Головного управлінням ДПС у Житомирській області на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач заперечував проти задоволення позовний вимог у зв`язку з їх безпідставністю. Таку позицію відповідач аргументував тим, що згідно з реєстраційних даних АІС "Податковий Блок" ОСОБА_1 з 08.11.2018 перебуває на обліку в Баранівській ДПІ Новоград-Волинського управління Головного управління ДПС у Житомирській області, як особа, що здійснює незалежну професійну діяльність. Заява про зупинення позивачем право на зайняття адвокатською діяльністю до податкового органу не надходила, а тому відповідна інформація про зупинення адвокатської діяльності відсутня у реєстраційній картці платника податків. Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що приписи пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" встановлюють обов`язок для особи, яка провадять незалежну професійну діяльність, сплатити єдиний внесок в розмірі не меншому за розмір мінімального страхового внеску, не залежно від того отримала вона дохід у звітному періоді чи ні. Так, згідно з обліковими даними інформаційної системи за позивачем станом на 31.10.2019 рахувався борг з єдиного внеску в розмірі 6426,42 гривень, самостійно нарахованого контролюючим органом за період з березня по вересень 2019 року, виходячи з розміру мінімального страхового внеску. На підставі вказаного, Головне управління ДПС у Житомирській області вважає, що сформована у відповідності до наявної у ОСОБА_1 станом на 31.10.2019 заборгованості вимога від 11.11.2019 №Ф86987-54 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску є такою, що відповідає діючому законодавству. Враховуючи вищезазначене, Головне управління ДПС у Житомирській області просило відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.48-49).

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

З наявного у матеріалах справи витягу з Єдиного реєстру адвокатів України судом встановлено, що починаючи з 07.11.2018 на підставі рішення Ради адвокатів Житомирської області від 17.10.2018 №15/2 ОСОБА_1 має право на заняття адвокатською діяльністю, що підтверджується відповідним свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю від 07.11.2018 №000999, виданим Радою адвокатів Житомирської області (а.с.19).

Відповідно до реєстраційних даних з АІС "Податковий блок" починаючи з 08.11.2018 ОСОБА_1 взята на податковий облік в Баранівській ДПІ Новоград-Волинського управління Головного управління ДПС у Житомирській області, як особа, що здійснює незалежну професійну діяльність (а.с.50-51).

Починаючи з 18.02.2019 право ОСОБА_1 на зайняття адвокатською діяльністю відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" було зупинено на підставі її особистої заяви.

Судом безспірно встановлено та не заперечувалось відповідачем, що в період здійснення адвокатської діяльності з 07.11.2018 по 18.02.2019 ОСОБА_1 відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" сплачувала єдиний внесок у мінімальному розмірі.

Зокрема наявним у матеріалах справи дублікатом квитанції від 17.01.2019 №0.0..1 (а.с.15) підтверджується, що за IV квартал 2018 року (тобто за період з 07.11.2018 по 31.12.2018) вона сплатила єдиний внесок в розмірі 1638,12 гривень, виходячи з розміру мінімального страхового внеску, який в 2018 році становив 819,06 гривень, а дублікатом квитанції від 14.04.2019 №0.0..1 (а.с.14) підтверджується, що за I квартал 2018 року (тобто за період з 01.01.2019 по 18.02.2019) вона сплатила єдиний внесок в розмірі 1839,12 гривень, виходячи з розміру мінімального страхового внеску у 2019 році - 918,06 гривень.

Після зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 в період з 21.02.2019 по 03.07.2019 працювала помічником судді в Печерському районному судді м. Києва, а починаючи з 12.07.2019 по даний час вона працює на посаді помічника судді Господарського суду міста Києва, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці позивача від 14.01.2014 серії НОМЕР_1 (а.с.20-23).

Відповідно до інтегрованої картки платника ЄСВ - особи, що здійснює незалежну професійну діяльність, станом на 31.10.2019 за ОСОБА_1 обліковувався борг зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 6426,42 гривень (а.с.52).

Вказана недоїмка в розмірі 6426,42 гривень утворилася у зв`язку із самостійним нарахуванням позивачу контролюючим органом єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з березня по вересень 2019 року, виходячи з розміру мінімального страхового внеску, який в 2019 році становив 918,06 гривень на місяць.

У зв`язку з наявністю вищезазначеної недоїмки Головне управління ДПС у Житомирській області сформувало та скерувало ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.11.2019 №Ф86987-54, у якій повідомило про наявність у неї заборгованості зі сплати єдиного внеску в сумі 6426,42 гривень, яка підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за днем одержання цієї вимоги (а.с.6).

Не погоджуючись із вказаною вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 11.11.2019 №Ф86987-54 та вважаючи її протиправною, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп.14.1.226 п.14.1 ст.14 Податкового кодекс України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені в Законі України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до частини 4 статті 8 Закону №2464-VI порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, а в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

За визначенням наданим у пункті 2 частини 1 статті 1 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 5 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI передбачено, що особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності є платниками єдиного внеску.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Обов`язки, передбачені частиною другою цієї статті, поширюються на платників, зазначених у пунктах 1, 4, 5, 5-1 та 16 частини першої статті 4 цього Закону, тобто й на осіб, які провадять незалежну професійну діяльність (частина 3 статті 6 Закону №2464-VI).

Частиною 5 статті 8 Закону №2464-VI встановлено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, тобто і для осіб, що провадять незалежну професійну діяльність, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, приписи пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI встановлюють, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, не залежно від того отримала вона у звітному періоді дохід від такої діяльності чи ні, зобов`язана сплатити за такий період єдиний внесок в розмірі не меншому за розмір мінімального страхового внеску.

За визначенням наведеним в пункті 5 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Згідно з абзацами 3 та 5 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

При цьому, періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до податкового органу (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч. 12 ст. 9 Закону №2464-VI).

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 14 Закону №2464-VI на органи доходів і зборів покладено обов`язок здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону.

При цьому, податкові органи мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску (п. 7 ч. 1 ст. 13 Закону №2464-VI).

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Розділом VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 (далі - Інструкція № 449), врегульований порядок стягнення заборгованості з платників.

Пунктом 1 розділу VI Інструкції № 449 передбачено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Згідно з пунктом 2 розділу VI Інструкції № 449 у разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити у звітності, що подається платником до органів доходів і зборів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Водночас, у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

В ході розгляду справи судом було безспірно встановлено та підтверджено інформацією з інтегрованої картки платника ЄСВ (а.с.52), що Головним управлінням ДПС у Житомирській області була нарахована ОСОБА_1 недоїмка з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з березня по вересень 2019 року в розмірі 6426,42 гривень. Вказана недоїмка в розмірі 6426,42 гривень була обчислена контролюючим органом, виходячи з розміру мінімального страхового внеску, який в 2019 році становив 918,06 гривень на місяць.

Частиною 4 статті 25 Закону №2464-VI передбачено, що податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена з метою стягнення недоїмки з єдиного внеску у разі його несплати платником у визначені цим Законом строки, надсилається податковим органом платнику в паперовій та/або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.

На виконання вищезазначених вимог законодавства та у зв`язку з наявністю недоїмки з єдиного внеску Головне управління ДПС у Житомирській області сформувало та направило фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.11.2019 №Ф86987-54., у якій повідомило про наявність у неї заборгованості зі сплати єдиного внеску в розмірі 6426,42 гривень, яка підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за днем одержання цієї вимоги (а.с.6).

Разом з тим, суд зазначає, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні, визначені Законом України від 05.07.2012 № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI).

За визначенням, наведеним у пунктах 1 та 2 частини 1 статті 1 Закону № 5076-VI адвокатом є фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом, натомість адвокатською діяльністю є незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно з частиною 1 статті 6 Закону № 5076-VI адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до ст. 13 Закону № 5076-VI, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Особі, яка склала присягу адвоката України, радою адвокатів регіону у день складення присяги безоплатно видаються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України (ст. 12 Закону № 5076-VI).

Водночас суд наголошує, що свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.

Пунктом 1 частини 1 ст. 31 Закону № 5076-VI визначено, що право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності.

Право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється: з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката (п.1 ч. 3 ст. 31 Закону № 5076-VI).

В свою чергу, положеннями ст. 32 Закону № 5076-VI визначено підстави, за наявності яких припиняється право на заняття адвокатською діяльністю шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Таким чином, законодавець розрізняє "зупинення" та "припинення" права на заняття адвокатською діяльністю, оскільки вони мають різну юридичну природу, та, відповідно, не є тотожними, з огляду на різний процедурний характер та особливості застосування.

Виходячи зі змісту ч. 5 та 6 ст. 31 Закону № 5076-VI протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Отже, правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк, у той час як наслідком припинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість її подальшого здійснення взагалі, у зв`язку з чим анулюється свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, починаючи з 18.02.2019 адвокатську діяльність ОСОБА_1 було зупинено у відповідності до вимог п. 1 ч. 1. ст. 31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" на підставі її заяви (а.с.19).

Тобто, позивач з 18.02.2019 не здійснювала адвокатської діяльності та не отримувала доходу від такої діяльності, оскільки не мала усіх визначених законом підстав для здійснення адвокатської діяльності, що свідчить про відсутність у неї обов`язку сплати єдиного внеску, як самозайнятої особи, незалежна професійна діяльність якої є зупиненою, що свідчить про безпідставність формування відповідачем оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.11.2019 №Ф86987-54.

Крім того, під час розгляду справи судом було безспірно встановлено, що після зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 в період з 21.02.2019 по 03.07.2019 працювала помічником судді в Печерському районному судді м. Києва, а починаючи з 12.07.2019 по даний час вона працює на посаді помічника судді Господарського суду міста Києва (а.с.20-23).

Вказане свідчить про те, що в спірний період, за який відповідачем була нарахована недоїмка з єдиного внеску в розмірі 6426,42 гривень, позивач була найманим працівником.

Згідно наявних у матеріалах справи індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) в період з 21.02.2019 по 03.07.2019 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за позивача сплачувало - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в місті Києві, а за період з 12.07.2019 по 31.01.2020 - Господарський суд міста Києва.

Відповідно до визначення, зазначеного в пункті 10 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI, страхувальниками є роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

В контексті вищезазначених норм суд приходить до висновку, що в спірний період, за який ОСОБА_1 була нарахована відповідачем недоїмка з єдиного внеску, позивач, в розумінні Закону №2464-VI, була застрахованою особою, єдиний внесок за яку сплачували її страхувальники - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в місті Києві та Господарський суд міста Києва.

Проте, вказані обставини безпідставно не були враховані відповідачем при винесенні оскаржуваної вимоги.

Оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то сплата Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в місті Києві та Господарським судом міста Києва єдиного внеску за застраховану особу - ОСОБА_1 в період, за який винесена оскаржувана вимога, забезпечила виконання мети збору єдиного внеску - захист прав позивача на отримання страхових виплат.

Вказане на переконання суду виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску ще й позивачем, як особою, яка є адвокатом, однак фактично права на здійснення адвокатської діяльності не мала, через її зупинення, та відповідно й дохід від такої діяльності не отримувала.

Доказів здійснення ОСОБА_1 незалежної професійної діяльності та отримання від такої діяльності доходів у період, за який винесена оскаржувана вимога, відповідач до суду не надав.

При розгляді даного спору судом враховано правову позицію Верховного Суду у справі №440/2149/19 від 04.12.2019 року відповідно до якої, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем. Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що оскаржувана вимога Головного управління ДПС у Житомирській області від 11 листопада 2019 року №Ф86987-54 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 6426,42 гривень є протиправною та підлягає скасуванню.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому суд відмічає, що "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Статтею 9 КАС України закріплено принцип законності, який вимагає, щоб органи державної влади та їх посадові особи діяли тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, під час розгляду справи не довів правомірності винесення оскаржуваної вимоги від 11 листопада 2019 року №Ф86987-54 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та не надав належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача.

Відтак, суд повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З наявної у матеріалах справи квитанцій від 10.03.2020 №81977 вбачається, що ОСОБА_1 при зверненні з даним позовом до суду сплатила судовий збір в розмірі 840,80 гривень.

Враховуючи задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 840,80 гривень.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7, м. Житомир, 10003; ) про визнання протиправною та скасування вимоги - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Житомирській області від 11 листопада 2019 року №Ф86987-54 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 6426,42 гривень.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7, м. Житомир, 10003; ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович