Справа № 120/21/20-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2020-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/21/20-а

Головуючий у 1-й інстанції: Крапівницька Н.Л.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

13 серпня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Курка О. П. Білої Л.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 березня 2020 року (ухвалене в м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вінницького міського суду Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Територіальне управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області, Державна судова адміністрація України про визнання відмови неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом до Вінницького міського суду Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Територіальне управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області, Державна судова адміністрація України про визнання відмови неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 13 березня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

15 травня 2020 року до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2020 року розгляд справи було призначено в порядку письмового провадження.

Однак, під час розгляд справи в порядку письмового провадження, колегія суддів прийшла до висновку про неможливість вирішення справи на основі наявних у ній доказів, у зв`язку з чим 08 липня 2020 року була прийнята ухвала, якою призначено розгляд справи у відритому судовому засіданні.

22 липня 2020 року до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Відповідач та треті особи в судове засідання не з`явились, про час, день та місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином. Причини неявки до суду не відомі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, про що 11 серпня 2019 року було винесено ухвалу.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що після закінчення Національної юридичної академії ім. Ярослава Мудрого, наказом начальника управління юстиції у Вінницькій області №124-к від 09.08.1996 року ОСОБА_1 прийнята на посаду стажиста судді Староміського районного суду м. Вінниці.

Відповідно до наказу голови Староміського районного суду м. Вінниці №123-к від 02.11.1999 року ОСОБА_1 призначена на посаду судді Староміського районного суду.

27.11.2019 року позивач звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з заявою, в якій просила зарахувати їй до стажу роботи на посаді судді, що дає право на одержання доплати до посадового окладу за вислугою років, стажу роботи на посаді стажиста судді Староміського районного суду м. Вінниці.

За результатами розгляду вказаної заяви відповідачем надано відповідь від 11.01.2020 року №02-01/5/2020, якою у задоволені заяви ОСОБА_1 було відмовлено.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що жодним нормативно - правовим актом не передбачено включення посади "стажист судді" до переліку посад, робота на яких включається до стажу державної служби, у зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку щодо відсутності підстав для зарахування до стажу державної служби час роботи ОСОБА_1 на посаді стажиста судді за період з 01.08.1996 року по 01.11.1999 року в Староміському районному суді м. Вінниці.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Система правового захисту суддів, зокрема їх матеріального забезпечення, встановлена Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII, який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд та положення якого узгоджуються з вимогами міжнародно-правових актів щодо незалежності суддів і спрямовані на забезпечення стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, а також є гарантією поваги до гідності людини, її прав та основоположних свобод.

Згідно ч.1 ст.135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 2 статті 135 Закону №1402-VIII передбачено, що суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Зокрема, ч.5 ст.135 Закону №1402-VIII визначено, що суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Законом України від 12.07.2018 р. №2509-УІІІ "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд" (набрав чинності 05.08.2018 р.) статтю 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" доповнено частиною другою, згідно якої до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Верховний Суд, Вища рада правосуддя, Вища кваліфікаційна комісія суддів України, Рада суддів України, Державна судова адміністрація України, Національна школа суддів України, враховуючи внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висловили свою думку у спільному листі від 05.11.2018 №41783/0/9-18/2664/0/2-18/01-6757/18/9рс-1112/18/1-22433/18/02/3878 «Про зарахування(перерахунок) стажу роботи на посаді судді», відповідно до якого до стажу роботи на посаді судді зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, тобто застосовуються вимоги, що діяли на момент такого призначення (обрання).

При цьому, абзацом 4 пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII закріплено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Зазначена норма пов`язує визначення законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи на посаді судді, із часом призначення чи обрання суддею.

Колегія суддів зауважує, що вказана норма не містить будь-яких обмежень щодо виду роботи в галузі права (юридичного стажу).

Згідно ст. 127 ч. 3 Конституції України, в редакції з 28.06.1996 р. до 05.07.2001 року, яка діяла на момент призначення ОСОБА_1 суддею, на посаду судді міг бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який мав вищу юридичну освіту і стаж роботи у галузі права не менш як три роки, проживав в Україні не менш як десять років та володів державною мовою.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме із записів трудової книжки, після закінчення Національної юридичної академії України ім. Ярослава Мудрого ( в червні 1996 року) з 01.08.1996 року по 01.11.1999 року, згідно наказу Управління юстиції Вінницької області № 124 від 09.08.1996 року була прийнята на посаду стажиста судді Староміського районного суду м. Вінниці та отримувала заробітну плату.

02.11.1999 року ОСОБА_1 згідно наказу №123-к Староміського районного суду Вінницької області була призначена на посаду судді вказаного суду.

Дані обставини свідчать про наявність підстав для зарахування позивачу до стажу судді період роботи стажиста судді.

Пунктом 12 статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, до якої відноситься служба в судових органах.

Згідно ч. 1 ст. 148 Закону № 1402-VIII, фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи повинні утримуватися від заяв та дій, що можуть підірвати незалежність судової влади.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в справі «Золотас проти Греції» стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, заява № 66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, заява № 49429/99).

Виходячи зі змісту апеляційної скарги та оскаржуваного судового рішення, судова колегія визнає апеляційну скаргу обґрунтованою, а викладені в ній доводи такими, що спростовують висновки суду першої інстанції.

Тому, зважаючи на вказані обставини колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно провів аналіз діючого законодавства, яке регламентує вказані правовідносини, не надав правильного обґрунтування всім належним доказам позивача, у зв`язку з чим прийшов до невірного висновку по досліджених доказах, без врахування позиції Верховного Суду, чим порушив норми матеріального та процесуального права.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 КАС України).

Враховуючи, що за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн, а за подання апеляційної скарги - 1152,60 грн., то за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 1921 грн.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вінницького міського суду Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Територіальне управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області, Державна судова адміністрація України про визнання відмови неправомірною та зобов`язання вчинити дії скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Вінницького міського суду Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Територіальне управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області, Державна судова адміністрація України про визнання відмови неправомірною та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати неправомірною відмову Вінницького міського суду Вінницької області в зарахуванні ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді стажу роботи на посаді стажиста судді Староміського районного суду м. Вінниці, тривалістю три роки, що надавав право для призначення на посаді судді, відповідно до ст.137 ч.3 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", що дає право на одержання доплати до посадового окладу за вислугу років.

Зобов`язати Вінницький міський суд Вінницької області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді стажу роботи на посаді стажиста судді Староміського районного суду м. Вінниці, тривалістю три роки, що надавав право для призначення на посаді судді, відповідно до ст.137 ч.3 Закону України " Про судоустрій і статус суддів", що дає право на одержання доплати до посадового окладу за вислугу років.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Вінницького міського суду Вінницької області судові витрати на сплату судового збору у розмірі 1921 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривні).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Курко О. П. Біла Л.М.