Справа № 826/18177/15
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

Іменем України

12 серпня 2020 року

Київ

справа №826/18177/15

адміністративне провадження №Зв/9901/81/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Шевцової Н. В.,

суддів Смоковича М. І.,

Радишевської О. Р.,

за участю

секретаря судового засідання Івашка О. Л.

учасників справи:

представника відповідача-1 Степаненко А. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року в справі № 826/18177/15

за позовом ОСОБА_1

до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Донецької області, Пенсійного фонду України, Управління Пенсійного фонду України у м. Селидове Донецької області,

за участю третьої особи - Державної казначейської служби України

про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У серпні 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Державної судової адміністрації України (далі - відповідач 1), Апеляційного суду Донецької області, Пенсійного фонду України, Управління Пенсійного фонду України у м. Селидове Донецької області, за участю третьої особи - Державної казначейської служби України, у якому просив:

1.1. визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті вихідної допомоги судді у зв`язку з відставкою;

1.2. зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити вихідну допомогу судді у зв`язку з відставкою у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою;

1.3. визнати протиправними дії Пенсійного фонду України щодо заперечення права позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці,

1.4. визнати незаконним і скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в місті Селидове щодо відмови в призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання від 14 серпня 2015 року;

1.5. зобов`язати управління Пенсійного фонду України в місті Селидове призначити позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з дня наступного після відрахування зі штату суду, тобто з 25 липня 2015 року у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

2. Постановою Окружного адміністративного міста Києва від 22 грудня 2015 року відмовлено у задоволенні позову.

3. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при вирішенні питання щодо наявності у судді, який пішов у відставку, права на отримання вихідної допомоги, слід керуватися нормами закону, який врегульовує спірні відносини, у редакції, чинній на дату прийняття рішення про звільнення судді у відставку. Станом на дату звільнення позивача з посади були відсутні передбачені Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI) підстави для виплати вихідної допомоги у зв`язку з виходом у відставку.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

4. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року постанову суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково.

4.1. Зобов`язано Державну судову адміністрацію України нарахувати ОСОБА_1 вихідну допомогу судді, який вийшов у відставку у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, тобто за посадою судді апеляційного суду Донецької області та перерахувати її Апеляційному суду Донецької області для виплати.

4.2. Зобов`язано Апеляційний суд Донецької області виплатити позивачу нараховану вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, тобто за посадою судді Апеляційного суду Донецької області.

4.3. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України у м. Селидове Донецької області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання від 14 серпня 2015 року.

4.4. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у м. Селидове Донецької області призначити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з дня наступного після відрахування зі штату суду, тобто з 25 липня 2015 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

5. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач мав право на отримання вихідної допомоги, оскільки право на відставку реалізовано ним до набрання чинності Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-VII (далі - Закон № 1166-VII).

6. Суд апеляційної інстанції зазначив, що оскільки право на відставку позивачем реалізовано до набрання чинності Законом № 1166-VII, ОСОБА_1 має право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою відповідно до частини першої статті 136 Закону Україну «Про судоустрій і статус суддів», що є підставою для зобов`язання відповідача вчинити відповідні дії.

7. За висновками суду апеляційної інстанції, право на відставку позивачем реалізоване до набрання чинності як Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, яким Закон України «Про судоустрій і статус суддів» викладений у новій редакції, так і Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213 -VIII (06 березня 2014 року - дата звернення позивача до Верховної Ради України із заявою про звільнення його з посади судді у відставку).

8. Внаслідок того, що відповідно до частини третьої статті 141 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213 -VIII звужено розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці порівняно зі статтею 138 Закону № 2453-, тому наявні всі правові підстави для нарахування та виплати позивачу щомісячного грошового утримання судді у відставці у відповідному розмірі.

Короткий зміст рішення суду касаційної інстанції

9. Постановою Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року касаційну скаргу Державної судової адміністрації України задоволено частково.

9.1. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року скасовано в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Державної судової адміністрації України нарахувати ОСОБА_1 вихідну допомогу судді, який вийшов у відставку у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою та перерахування її Апеляційному суду Донецької області для виплати та зобов`язання Апеляційного суду Донецької області виплатити позивачу нараховану вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, тобто за посадою судді Апеляційного суду Донецької області. Прийнято в цій частині нову постанову про відмову в позові.

9.2. В іншій частині постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року залишено без змін.

10. Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції в частині, суд касаційної інстанції виходив з того, що Законом №1166-VII (підпункт 1 пункту 28 розділу ІІ), який набрав чинності з 01 квітня 2014 року, внесено зміни до Закону №2453-VI та виключено статтю 136 Закону. Враховуючи, що на момент прийняття постанови Верховної Ради України №1515-VІІІ про звільнення позивача із посади судді, норми статті 136 Закону №2453-VI, які передбачали виплату суддям вихідної допомоги у разі виходу у відставку, були виключені, суд апеляційної інстанції дійшов помилкових висновків про наявність підстав для нарахування та виплати позивачу такої допомоги.

11. Суд касаційної інстанції зауважив, що вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку і не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов`язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю.

12. Касаційний суд урахував, що доводи касаційної скарги зводяться до порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права при розгляді позовних вимог щодо нарахування та виплати позивачу вихідної допомоги, а отже суд був позбавлений можливості перегляду висновків судового рішення апеляційного суду в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Управління Пенсійного фонду України у м. Селидове Донецької області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання від 14 серпня 2015 року та зобов`язання УПФУ призначити позивачу щомісячне довічного грошового утримання судді у відставці.

ІІ. ПРОВАДЖЕННЯ ЗА ВИКЛЮЧНИМИ ОБСТАВИНАМИ

13. 12 травня 2020 року до Верховного Суду надійшла заява позивача про перегляд постанови Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року з підстави, визначеної пунктом першим частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

14. На обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилається як на виключну обставину на рішення Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 просить скасувати постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року у справі №826/18177/15 та ухвалити нове рішення, яким залишити без задоволення касаційну скаргу Державної судової адміністрації України та залишити без змін постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року.

15. Як зазначає позивач, Конституційний Суд України у наведеному рішенні дійшов, зокрема, висновку, що встановлений перехідних період, пов`язаний з набранням чинності підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону №1166-VII, з 31 березня по 01 квітня 2014 року є очевидно недостатнім, оскільки не охоплює фактичної тривалості встановленого законодавством порядку реалізації суддею права на відставку. Внаслідок цього судді, які станом на 01 квітня 2014 року вже мали право на відставку та вихідну допомогу, але продовжували перебувати на посаді судді, стимульовані вихідною допомогою, не змогли належним чином підготуватися до нового юридичного регулювання.

16. 18 травня 2020 року ухвалою Верховного Суду відкрито провадження за заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами та витребувано з Окружного адміністративного суду міста Києва матеріали справи № 826/18177/15.

17. 01 червня 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив Державної судової адміністрації України (далі - ДСА України) на заяву про перегляд постанови за виключними обставинами.

18. У відзиві на заяву ДСА України вказує, що суддям, які виходили у відставку з 01 квітня 2014 року до 30 вересня 2016 року, виплата вихідної допомоги законодавством не передбачалася.

19. На думку відповідача, посилання позивача як на виключну обставину на рішення Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 є безпідставним, оскільки положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону №1166-VII втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

20. За змістом статті 152 Конституції України, як зазначає відповідач, рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для відносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.

21. На підтвердження доводів, наведених у відзиві, ДСА України посилається на правові позиції Верховного Суду, викладені в постановах від 23 січня 2019 року в справі № 820/2462/17, від 25 липня 2019 року в справі № 804/3790/17, від 23 грудня 2019 року в справі № 814/1274/17.

22. Крім того, ДСА України у відзиві на заяву підкреслює, що з метою застосування приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України рішення не повинно ще бути виконаним, водночас рішення, про перегляд якого просить позивач, взагалі не передбачає примусового виконання, оскільки ним відмовлено у задоволенні позовних вимог.

23. 03 серпня 2020 року на адресу Верховного Суду надійшло клопотання Апеляційного суду Донецької області про розгляд справи без участі відповідача.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

24. Згідно з частиною першою статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

25. Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

26. Частиною шостою статті 361 КАС України передбачено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

27. Згідно з частиною першою статті 136 Закону №2453-VI (до 01 квітня 2014 року) було передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

28. Стаття 136 Закону № 2453-VIбула виключена відповідно до положень підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України Закону № 1166-VII.

29. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року №2136-VIII (далі - Закон №2136-VIII): до повноважень Суду належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

30. За статтею 91 Закону №2136-VIII закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

31. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої позивачем заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, Верховний Суд виходить з такого.

32. Рішенням Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України „Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VII, яким виключено статтю 136 Закону Закону №2453-VI

33. Частиною другою статті 152 Конституції України передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

34. Конституційний Суд України у Рішенні від 24 грудня 1997 року № 8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій) зазначив, що частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

35. У Рішенні від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до Конституції України" від 8 грудня 2004 року №2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

36. Таким чином, за змістом статті 152 Конституції України рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.

37. Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про Конституційний Суд України» до повноважень Суду належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

38. У пункті 2 резолютивної частині Рішення від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 вирішив, що положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VII, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

39. За таких обставин Рішення Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

40. Аналогічної позиції щодо оцінки як виключної обставини Рішень Конституційного Суду України дотримується Верховний Суд у постановах від 23 січня 2019 року у справі № 820/2462/17, від 25 липня 2019 року у справі № 804/3790/17, від 23 грудня 2019 року в справі № 814/1274/17 та ін.

41. Крім того, Верховний Суд погоджується з доводами ДСА України, що рішення не може вважатись невиконаним в контексті приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, оскільки рішення, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено, не передбачає примусового виконання.

42. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2019 року в справі № 808/2492/18.

43. Верховний Суд також ураховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини однією з визначальних обставин, за яких легітимні (законні) очікування можуть охоронятися статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є законодавче закріплення права особи на отримання спірного майна (коштів, соціальних виплат тощо) або коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Разом з тим, не можна вважати законним очікування, коли у національному законодавстві відсутня норма права, яка передбачає право особи на отримання спірного майна (коштів, соціальних виплат, тощо) (напр. рішення Європейського суду з прав людини від 26 червня 2014 року в справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та 71378/10).

44. У цій справі судами попередніх інстанцій установлено, що у національному законодавстві на момент прийняття постанови Верховної Ради України №1515-VІІІ про звільнення позивача із посади судді, норми статті 136 Закону №2453-VI, які передбачали виплату суддям вихідної допомоги у разі виходу у відставку, були виключені, отже, підстави стверджувати про порушення статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод також відсутні.

45. За таких обставин та нормативного регулювання підстави для скасування постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року в справі № 826/18177/15 відсутні.

Керуючись статтями 250, 361-369 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

УХВАЛИВ :

1. Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року в справі № 826/18177/15.

2. Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Головуючий суддя: Н. В. Шевцова

Судді: О. Р. Радишевська

М. І. Смокович

Повний текст ухвали складено 12 серпня 2020 року.