Справа № 240/10385/20
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

17 серпня 2020 року м. Житомир справа № 240/10385/20

категорія 112030300

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Лавренчук О.В., перевіривши виконання вимог законодавства при поданні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просить:

- визнати протиправною відмову відповідача, оформлену листом від 20.12.2019 №Б-5888, Б-5887 у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 11.01.2011 по 30.06.2011, з 25.01.2014 по 30.06.2014;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, нарахованої на підставі постанови Народицького районного суду від 01.08.2011 по справі №2-а-2199/11 за період з 11.01.2011 по 30.06.2011 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, нарахованої на підставі постанови Народицького районного суду від 19.09.2014 за період з 25.01.2014 по 30.06.2014 по день фактичної виплатидонарахованої частини пенсії.

Перевіривши позовну заяву на її відповідність вимогам ст. 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), суддею встановлено, що позовна заява подана до суду з пропуском шестимісячного строку звернення, визначеного ст. 122 КАС України, а тому судом було постановлено ухвалу від 09 липня 2020 року, якою позовну заяву залишено без руху та надано строк для подання до суду заяви про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

До суду 04 серпня 2020 року надійшла заява ОСОБА_1 , в якій позивач зазначила, що строк звернення до суду був пропущений нею з поважних причин, а тому просила його поновити. В обґрунтування заяви вказала, що є людиною похилого віку, хворіє на дисцикуляторну енцифілопатію, стан після перенесеного інсульту, із 10 грудня 2017 року знаходилась на лікуванні при денному стаціонарі в КНП «Народницькій лікарні», з подальшим амбулаторним лікуванням та спостереженням сімейного лікаря з діагнозом наслідки перенесеного гострого порушення мозкового кровообігу, що підтверджується довідкою лікарні. Тому за станом здоров`я не мала можливості зрозуміти та оскаржити дії пенсійного фонду. Хоча пенсія виплачувалась щомісячно, однак про її розрахунок ( з яких складових - доплат, підвищень, компенсацій вона складається) відповідач мене не повідомляв. Проведення розрахунку розміру пенсії є обов`язком відповідача та має індивідуальний характер. На законодавчому рівні не визначено обов`язку відповідача щомісячно надавати розрахунок пенсії, тобто фактично можна дізнатися про це тільки після звернення до органів пенсійного фонду. У рішенні суду (постановах Народицького районного суду Житомирської області ), за яким я отримала кошти, сума виплати не зазначена, тільки зазначено обов`язок відповідача нарахувати та виплатити мені пенсію, без конкретизації суми, що унеможливлювало можливість із суми отриманих коштів про не нарахування та невиплату компенсації. Враховуючи похилий вік та хворобу, юридичну необізнаність я не могла в повній мірі усвідомлювати, що Пенсійний фонд не виплачує мою пенсію за рішенням суду у повному розмірі. Тому вважаю, що причини пропуску мною строку на оскарження відмови Пенсійного фонду є поважними.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Частинами 1, 2 статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Суд відмічає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Встановлений ст. 122 КАС України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, процесуальне законодавство пов`язує початок перебігу строку на звернення до адміністративного суду з моментом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Так з матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду стала виплата їй Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, нарахованих на підставі постанов Народицького районного суду.

Статтею 2 Закону України від 19.10.2000 №2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів (в тому числі й пенсії), нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно з ст. 4 Закону України від 19.10.2000 №2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

При цьому, зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається та не заперечується позивачем, що сума нарахованої ОСОБА_1 на виконання постанови Народицького районного суду Житомирської області у справі №2-а-2199/11 пенсії в розмірі 17699,24 грн була виплачена їй 15 грудня 2017 року, а на виконання постанови Народицького районного суду Житомирської області у справі №284/1167/14-а пенсії в сумі нарахованої пенсії в розмірі 19617,43 грн виплачено 16 грудня 2017 року. Однак, як вказує позивач у позовній заяві компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати вищезазначеної пенсії їй у грудні 2017 року виплачена не була.

Суд зазначає, що доказами того, що особа знала про порушення своїх прав є не тільки її дії, спрямовані на захист порушених прав, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Суд вважає, що саме з моменту виплати ОСОБА_1 пенсії без компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати, позивач дізналася (мала реальну можливість дізнатися) про порушення своїх прав Головним управлянням Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Відтак, перебіг строку звернення до адміністративного суд почався для позивача у грудні 2017 року та закінчився у червні 2018 року, після спливу шестимісячного строку, з дня, коли позивач дізналась про порушення свого права на виплату компенсації втрати частини доходів.

Суд не вважає поважними причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом, що викладені у заяві, оскільки згідно доданої до заяви довідки від 30.07.2020, позивач із 10 грудня 2017 року перебувала на лікуванні при денному стаціонарі, з подальшим амбулаторним лікуванням, а згідно довідки від 02.07.2020, позивач перебувала на лікуванні при денному стаціонарі із 18.06.2020 по 22.06.2020.

Інших доказів, що у період із січня 2018 року по червень 2020 року позивач не мала можливості звернутись до суду з даним позовом, до матеріалів позовної заяви та заяви про поновлення строку звернення до суду, позивачем не надано.

Враховуючи викладене, суд вважає, що із даним адміністративним позовом до суду ОСОБА_1 звернулася 03.07.2020 (відмітка поштового штемпеля на конверті), тобто з пропуском встановленого ст. 122 КАС України, строку на звернення до суду.

Частиною 1 ст. 121 КАС України встановлено, що суд за заявою учасника справи може поновити пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З даного приводу суд зазначає, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, в тому числі звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Суд відмічає, що поважність причин пропуску строку звернення до суду не може бути пов`язана з тим, що позивач не має юридичної освіти та не знає законодавства, оскільки така обставина не пов`язана з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для подання позову до суду.

Враховуючи викладене, судом не встановлено наявності поважних причин, за яких позивач не могла звернутися до адміністративного суду.

Будь-яких істотних і вагомих причин пропуску строку на звернення до суду, які б непереборно перешкоджали позивачу звернутись до суду або надавали б суду підстави обчислювати строк звернення до суду з іншої дати ніж з грудня 2017 року та вважати строк звернення до суду не пропущеним або пропущеним, але з поважних причин, ні позовна заява, ні додані до неї матеріали, а ні заява про поновлення пропущеного строку - не містять.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позивачем не підтверджено поважність причин пропуску строку звернення до суду.

При вирішенні процесуального питання щодо дотримання строків звернення до суду суд також враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, у справах "Стаббігс та інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії" Суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У Справі "Пономарьов проти України" Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Також прецедентна практика Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Круз проти Польщі" виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до частини 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу. Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху або про повернення позовної заяви надсилається особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення (ч. 5, 6 ст. 169 КАС України).

Таким чином, беручи до уваги те, що ОСОБА_1 пропущено строк звернення до суду, а на обґрунтування заяви про поновлення строку звернення нею не наведено жодних поважних причин його пропуску, суд дійшов до висновку про наявність підстав повернення позовної заяви позивачу.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду, у строк та в порядку, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Лавренчук