Справа № 127/6883/20
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2020-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/6883/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Михайленко А.В.

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

13 серпня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Граб Л.С. Іваненко Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора 4 роти БУПП у Вінницькій області Бондаренко Лесі Олександрівни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАК № 2238163 від 13.03.2020 року та закриття провадження по справі,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до Інспектора 4 роти БУПП у Вінницькій області Бондаренко Лесі Олександрівни про скасування постанови серії ЕАК № 2238163 від 13.03.2020 року, у справі про адміністративне правопорушення та накладення штрафу у розмірі 255 грн. на підставі ч. 1 ст. 122 КУпАП за порушення п. 12.4 ПДР України та закриття провадження по справі.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції від 22 квітня 2020 року скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Зокрема апелянт, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів вчинення позивачем правопорушення, що призвело до недотримання вимог ПДР України. Крім того, апелянт наголошує на тому, що судом першої інстанції не в повній мірі надана оцінка обставинам справи, зокрема тому, що відповідачем, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці події не забезпечено позивача захисником на його вимогу. Обгрунтовуючи свої доводи.

Статтею 286 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції розглядає справу з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.

Таким чином, враховуючи що сторони у судове засіданні не з"явились, беручи до уваги встановлені ст. 286 КАС України строки на розгляд даної категорії справ, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою серії ЕАК № 2238163 від 13.03.2020 року у справі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню за ч.1ст.122 КУпАПу виді штрафу у розмірі 255, 00 гривень.

Як вбачається із оскаржуваної постанови,13 березня 2020 року об 11 годині 00 хвилин ОСОБА_1 , на а/д М-12, 377 км, с. Якушинці Вінницької області, керуючи т/з Хонда, д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог п. 12.4ПДРУкраїни, рухався зі швидкістю 90 км/год, перевищив встановлене обмеження швидкості руху транспортних засобів в населеному пункту на 40 км/год. Швидкість руху вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху TruCAM ТС000303.

Позивач, вважаючи постанову Інспектора 4 роти БУПП у Вінницькій області Бондаренко Лесі Олександрівни протиправною та такою, що прийнята з порушенням його прав, звернувся до суду з позовом про її скасування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено правомірність прийняття оскаржуваної постанови серії ЕАК № 2238163 від 13.03.2020 року, в той час як позивачем не надано належних обґрунтувань та доказів протилежного. Зокрема, на підтвердження винесеної постанови, представником відповідача надано фотознімок, який здійснений сертифікованим приладом TruCam LTІ 20/20 № ТС000303, на якому зафіксовано, що автомобіль позивача рухався зі швидкістю 90 км/год. та свідоцтво про повірку на прилад TruCam LTІ 20/20 № ТС000303. Зазначений доказ суд визнав допустимим з огляду на те, що про його наявність міститься посилання у оскаржуваній постанові.

Крім того, стосовно правових підстав застосування лазерного вимірювача швидкості TruCam LTІ 20/20 № ТС000303, суд першої інстанції зауважив, що наявним у справі свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/11933 підтверджено придатність лазерного вимірювача швидкості TruCam LT1 20/20 № 726 до застосування.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для скасування оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та враховує наступне.

Відповідно до ст.23 Закону України Про Національну поліцію поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Стаття 14 Закону України "Про дорожній рух" зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

За змістом ч. 3 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.12.4ПДРУкраїни, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до ч.1статті 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Водночас, стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В матеріалах справи міститься наданий відповідачем фотознімок, який здійснений сертифікованим приладом TruCam LTІ 20/20 № ТС000303, на якому зафіксовано, що автомобіль позивача рухався зі швидкістю 90 км/год. та свідоцтво про повірку на прилад TruCam LTІ 20/20 № ТС000303. Також, під час апеляційного розгляду справи, колегією суддів переглянуто відеофайл фіксації правопорушення, який додано відповідачем до відзиву за позовну заяву. Зокрема, як на фото, так і на відеозаписі зазначена на якому саме кілометрі було вчинено правопорушення.

Дослідивши зазначені вище докази, колегія суддів вважає, що вони є належними та допустимими доказами на підтвердження вчинення ОСОБА_1 порушення вимог пункту п.12.4 ПДР України, яким забороняється рух транспортних засобів у населених пунктах із швидкістю більше 50 км/год.

Що стосується доводів апелянта відносно того, що під час здійснення розгляду справи про адміністративне правоворушення, інспектором патрульної поліції не забезпечено його адвокатом, колегія суддів вважає за необхідне зауважити наступне.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, уповноваженими працівниками підрозділів патрульної служби Національної поліції надано право на місці вчинення адміністративного правопорушення від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення за адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою - третьою статті 122 КУпАП, без складання відповідного протоколу.

Як встановлено з відеозапису фіксації адміністративного правопорушення, вчиненого позивачем, інспектором, який розглядав справу про адміністративне правопорушення було повідомлено позивача про те, що він може скористатись правовою допомогою, на що він не вимогав забезпечити йому адвоката. Про це ж наголосив відповідач у відзиві на позовну заяву.

В даному випадку колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 268 КУпАП передбачено право особи, яку притягують до адміністративної відповідальності користуватись правовою допомогою. При цьому жодним нормативним документом не зобов"язано інспектора патрульної поліції, що розглядає справу, саме забезпечувати адвокатом особу, що притягується до такої відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальніст за яке передбачена ст. 122 КУпАП.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Граб Л.С. Іваненко Т.В.