Справа № 489/234/20
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2020-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2020 р.м.ОдесаСправа № 489/234/20

Головуючий в 1 інстанції: Кокорєв В.В.

рішення суду першої інстанції прийнято у

м. Миколаїв, 27 травня 2020 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу (з урахуванням уточнень) Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, інспектора Управління патрульної поліції в Миколаївській області ДПП Руденка Андрія Сергійовича на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Миколаївській області ДПП Руденка Андрія Сергійовича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання дій протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом до інспектора Управління патрульної поліції в Миколаївській області ДПП Руденка Андрія Сергійовича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання дій протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що правила ПДР порушені ним не були, при складенні постанови відповідач допустив грубі порушення та не досліджував усі обставини справи, у зв`язку із чим постанова є необґрунтованою, не законною та підлягає скасуванню. Просив визнати дії інспектора протиправними, скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 травня 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: в задоволенні вимог до інспектора управління патрульної поліції в Миколаївській області Руденка Андрія Сергійовича відмовлено; скасовано постанову серії ЕАК № 1885446 від 20.12.2019 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за ч. 2ст. 122 КУпАП України; провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрито; стягнуто з Департаменту патрульноїполіції Національноїполіції Україниза рахунокбюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Департаментом патрульної поліції Національної поліції України та інспектором Управління патрульної поліції в Миколаївській області ДПП Руденко А.С. подано до суду апеляційну скаргу, в якій зазначено що вказане рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування такого рішення.

У своїх доводах апелянти зазначили, що оскаржувану постанову було складено за порушення позивачем у справі правил дорожнього руху, а саме вимог п.п. 8.7.3 ґ ПДР, факт вчинення якого підтверджується відео файлами з відеокамери поліцейських. Вказані відеодокази надавались суду, однак суд першої інстанції проігнорував їх та не надав їм правової оцінки у судовому рішенні. Таким чином підстави для задоволення позовних вимог відсутні, у зв`язку із чим, на думку апелянтів, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Судова колегія вважає, що апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження відповідно до ст.ст. 311, 313 КАС України.

Відповідно до ч. 1ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20 грудня 2019 року інспектором Управління патрульної поліції в Миколаївській області Руденком Андрієм Сергійовичем винесено постанову серії ЕАК № 4885446 згідно якої 20.12.2019 о 22:08:46 водій - ОСОБА_1 , керуючи ТЗ - MAZDA 626, НОМЕР_1 , в м. Миколаїв по просп. Богоявленський, 234Б, проїхав перехрестя на жовтий сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 ґ ПДР - порушення проїзду на заборонений жовтий сигнал, що забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

За вчинення правопорушення на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн., на підставі ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зробив висновок про наявність підстав для скасування спірної поставнои, пославшись на неможливість з наданого відповідачем у справі відеозапису однозначно встановити на який сигнал світлофора автомобіль в`їхав на перехрестя, та неможливість однозначно встановити, що автомобіль зафіксований на відео як той, що проїжджає перехрестя є тим самим автомобілем, який було згодом зупинено.

Судова колегія такий висновок суду першої інстанції вважає обґрунтованим, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні закріплено положеннями ст. 280 КУпАП.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 4885446 згідно якої 20.12.2019 о 22:08:46 водій - ОСОБА_1 , керуючи ТЗ - MAZDA 626, НОМЕР_1 , в м. Миколаїв по просп. Богоявленський, 234Б, проїхав перехрестя на жовтий сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 ґ ПДР - порушення проїзду на заборонений жовтий сигнал, що забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

За вчинення правопорушення на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., на підставі ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Згідно з ч.2 статті 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" визначається Правилами дорожнього руху (далі - Правила), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Так, згідно з п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Сигнали світлофора мають такі значення: жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів (пп "ґ" п. 8.7.3.ПДР). У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів (п. 8.10 ПДР України).

Водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому п. 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху (п. 8.11. ПДР України).

Отже, за змістом пп "ґ" п. 8.7.3. ПДРравил дорожнього руху вбачається, що жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів. У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися у місцях, визначених п. 8.10 цих Правил.

При цьому, у п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» міститься роз`яснення про те, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП.

В ній зокрема необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В доведення факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідач надав суду диск із відеофайлами з нагрудної камери поліцейського: , , VID_20200203_164047.

Однак у спірній постанові відомості про здійснення відеозапису не відображені, жодних додатків не зазначено.

Досліджуючи вказані файли відеофіксації, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що надані суду відео файли відеофіксації жодним чином не доводять факту вчинення ОСОБА_1 , який керував автомобілем MAZDA 626, НОМЕР_1 , порушення ПДР, за яке відносно нього прийнято спірну постанову про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо неможливості однозначно встановити з наданих відеофайлів з відеозаписами, на який саме сигнал світлофора автомобіль в`їхав на перехрестя, оскільки запис поліцейськими вівся не у напрямку руху автомобіля позивача, а також не у зустрічному йому напрямку руху, а збоку. Крім того, однозначно встановити із наданого відеозапису, що автомобіль, який проїхав перехрестя та автомобіль позивача у справі, який згодом було зупинено патрульними, є одним і тим же автомобілем.

Згідно статті 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, не виконав обов`язку аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення та не спростував твердження позивача про невчинення ним інкримінованого правопорушення.

З урахуванням наведеного, відповідачем не доведено та матеріалами справи не підтверджено наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, винність у вчиненні такого адміністративного правопорушення, відтак вірним є висновок суду першої інстанції про те, що постанова серії ЕАК №1885446 від 20.12.2019 року відносно ОСОБА_1 підлягає скасуванню.

Згідно з ч.2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду щодо необґрунтованості прийнятої постанови про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів звертає увагу, що статтею 252 КУпАП України встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, на переконання колегії суддів вірним є висновок суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 визнання протиправними дій поліцейського Руденка А.С. щодо притягнення позивача до відповідальності, оскільки поліцейський уповноважений здійснювати розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення є достатнім засобом відновлення порушеного права.

У розумінні ч.2 ст. 222 КУпАП, при розгляді справи про адміністративні правопорушення поліцейський діє від імені органу Національної поліції.

Таким чином, належним відповідачем у справі є Департамент патрульної поліції Національної поліції України як юридична особа від імені якої поліцейський здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тому в задоволенні вимог до інспектора управління патрульної поліції в Миколаївській області Руденка Андрія Сергійовича належить відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Дослідивши докази, долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 1000 грн.

Положеннями статті 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При вирішенні спору у цій справі судом апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем не доведено належними доказами правомірності прийняття оскаржуваної постанови.

В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 122 КУпАП, з урахуванням п. 8.7.3ґ ПДР.

Колегія суддів зазначає, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, а тому, з урахуванням принципів і загальних засад Кодексу України про адміністративні правопорушення, практики Європейського Суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Таким чином, з огляду на те, що жодних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП матеріали справи не містять, оскаржувана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконною та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Разом з тим, перевіряючи правильність прийняття рішення Центральним районним судом м. Миколаєва у даній справі, в частині закриття провадження справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, судова колегія зазначає наступне.

Виключний перелік органів, уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення міститься в статті 213 КУпАП, до яких відносяться як суди, так і органи Національної поліції. Проте, розмежування підвідомчості спорів між даними органами зазначене у статтях 221-222 КУпАП.

Згідно з приписами ст. 222 КУпАП, розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачених частиною 2 статті 122 КУпАП, відноситься до компетенції органів Національної поліції та не передбачає повноваження судів розглядати дані справи в розумінні глави 22 КУпАП.

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП, органи Національної поліції виносять постанову (частина 1 статті 283 КупАП). Відповідно до частини 1 статті 284 КупАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Таким чином, виключне право виносити одну із вищевказаних постанов по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 статті 122 КУпАП належить органам Національної поліції та належить до дискреційних повноважень останніх.

Тому, суд, розглядаючи спір у порядку адміністративного судочинства, у справах, про адміністративні правопорушення, перелік яких зазначений у статті 222 КУпАП, не вправі перебирати на себе повноваження органів Національної поліції з вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу та виносити одну з постанов, визначених статтею 284 КУпАП замість вказаного суб`єкта владних повноважень, що виключатиме втручання суду у дискреційні повноваження останнього.

Згідно частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає висновки суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за відсутністю складу адміністративного правопорушення, помилковими та такими, що не відповідають нормам матеріального та процесуального права, зокрема й не були заявлені позивачем у позові, з огляду на що і підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у зазначеній частині.

Вказана правова позиція суду апеляційної інстанції узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 17.03.2020 року по справі № 234/6323/17.

У решті - висновки суду попередньої інстанції є правильними, обґрунтованими та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а тому зміні чи скасуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 286, 308, 311, 315, 317 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції, у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, інспектора Управління патрульної поліції в Миколаївській області Руденка Андрія Сергійовича - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.05.2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Миколаївській області ДПП Руденка Андрія Сергійовича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання дій протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення, в частині закриття справи про адміністративне правопорушення - скасувати.

В іншій частині Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.05.2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Миколаївській області ДПП Руденка Андрія Сергійовича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання дій протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та за приписами частини 3 статті 272 КАС України є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Димерлій О.О. Єщенко О.В.