Справа № 240/12570/19
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2020-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/12570/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Нагірняк Микола Федорович

Суддя-доповідач - Кузьменко Л.В.

04 серпня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Совгири Д. І. Франовської К.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року (рішення ухвалене суддею Нагірняком М.Ф. 19 лютого 2020 року в м.Житомир, повний текст судового рішення складено 26 лютого 2020 року) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Коростень-МБО" до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Коростень-МБО" звернулося з позовом до Управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови від 06.12.2019 №РВ 792/947/000158/Т8-ФС.

На обґрунтування позовних вимог покликався на те, що Відповідачем з грубими порушеннями вимог чинного законодавства проведено позапланову перевірку Товариства з питань дотримання вимог законодавства про працю. Позивач вважає, що а результатами такої перевірки уповноважені особи Управління Держпраці у Житомирській області безпідставно прийшли до висновку про порушення Позивачем вимог законодавства про працю в частині щодо використання праці восьми найманих працівників без оформлення трудових відносин.

Позивач стверджує, що будівельно-монтажні роботи на об`єкті в с.Корнин Рівненського району Рівненської області виконуються не Позивачем, а відповідними підрядними та субпідрядними організаціями за відповідними договорами. Всі фізичні особи, які знаходилися на будівельному об`єкті в ході інспекційного відвідування, що мало місце 30.09.2019 року, перебували в трудових відносинах не з Позивачем, а з іншими суб`єктами господарювання, які на об`єкті здійснювали підрядні чи субпідрядні роботи, що відображено в акті перевірки. Інспекційне відвідування, яке мало місце 17.09.2019року, проводилося без відома та без участі уповноважених осіб підприємства, а тому його результати є протиправними і не можуть слугувати підставою для застосування до підприємства жодних фінансових санкцій.

Рішенням Жиитомирського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року позов задоволено. Суд першої інстанції визнав протиправною та скасував постанову Першого заступника начальника Управління Держпраці у Рівненській області від 06.12.2019року про накладання на Товариство з обмеженою відповідальністю "Коростень-МБО" штрафу у розмірі 1001520,00грн.

Вирішено питання судових витрат.

Відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неповного з`ясування судом першої інстанції обставин справи, що призвело до порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Скаржник зазначає, що відповідно до наказу Управління Держпраці у Рівненській області від 17.09.2019 року проведено інспекційне відвідування Товариства з обмеженою відповідальністю "Коростень-МБО" в період з 17.09.2019 року по 30.09.2019 року за місцем провадження господарської діяльності в с.Корнин Рівненського району Рівненської області з питань додержання законодавства про працю. Про проведення такого інспекційного відвідування 24.09.2019року були повідомлені уповноважені особи Позивача. За результатами інспекційного відвідування встановлено, що 17.09.2019 року на об`єкті за адресою: с.Корнин Рівненського району Рівненської області, без оформлення трудових відносин будівельно-монтажні роботи виконували 15 фізичних осіб. В ході інспекційного відвідування 30.09.2019року на об`єкті було встановлено 16 фізичних осіб, які виконували будівельно-монтажні роботи. На вимогу від 24.09.2019року позивач надав підтвердження про наявність трудових відносин лише з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , вказавши, що інші фізичні особи перебували в трудових відносинах з організаціями, які є підрядниками будівництва. Доказів трудових відносин з іншими фізичними особами ( ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ), перебування яких на об`єкті було встановлено 17.09.2019року, позивачем не було надано, що, на думку представника Відповідача, правомірно стало підставою для винесення оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

За приписами ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За змістом ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

З аналізу вказаних правових норм слідує, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.

Укладення трудового договору передбачено у ст. 24 КЗпП України.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На виконання ч.3 ст. 24 КЗпП України було прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413, якою затверджено Порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу.

Судами встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що відповідно до наказу Управління Держпраці у Рівненській області від 17.09.2019року за №1237 проведення інспекційного відвідування Позивача було зумовлено розпорядженням КМУ від 05.09.2018 р. №649-р. "Про заходи, спрямовані на детінізацію відносин у сфері зайнятості населення" (а.с.31-32).

За результатами інспекційного відвідування складено акт, з якого вбачається, що такий захід державного контролю відносно Позивача проводився відповідно до вимог Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. №823 (надалі - Порядок №823) (а.с.24-30).

Зі змісту оскаржуваної постанови від 06.12.2019року слідує, що остання винесена на підставі акта інспекційного відвідування з питань додержання Позивачем законодавства про працю від 04.10.2019року та за порушення Позивачем вимог абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України (фактичного допуску Позивачем до роботи вісім осіб ( ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ) без оформлення трудового договору) накладено штраф в розмірі 1001520,00грн. (а.с.10-11).

Слід також зазначити, що основні засади процедури здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, врегульовані Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 823 (далі - Порядок № 823).

За приписами п.5 Порядку №823 визначений вичерпний перелік підстав для проведення вказаних інспекційних відвідувань, в тому числі, за дорученням Прем`єр-міністра України (п.8), але такі підстави повинні містити інформацію про порушення конкретним об`єктом відвідування вимог законодавства про працю.

Згідно п.1 розпорядження КМУ від 05.09.2018 р. №649-р. Державній службі з питань праці, Державній фіскальній службі, Пенсійному фонду України, Національній поліції, іншим центральним органам виконавчої влади за участю органів місцевого самоврядування доручалося лише проведення починаючи з 5 жовтня 2018 р. в установленому порядку комплексних заходів, спрямованих на детінізацію зайнятості та доходів населення. Тобто, таке розпорядження КМУ від 05.09.2018 р. №649-р. не можна ототожнювати як доручення Прем`єр-міністра України на проведення інспекційного відвідування відносно Позивача, так як воно не містить інформацію про порушення саме Позивачем вимог законодавства про працю.

Проте, як правильно вказав суд першої інстанції, означений наказ Відповідача не містить жодного посилання, що інспекційне відвідування відносно Позивача проводиться на виконання конкретних комплексних заходів Відповідача та інших центральних органів виконавчої влади за участю органів місцевого самоврядування.

Відтак, призначення інспекційного відвідування відносно Позивача не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому вказаний акт інспекційного відвідування від 04.10.2019рок не є належним доказом на підставі якого до Позивача можуть бути застосовані фінансових санкцій.

Крім того, відповідно до положень п.13 Порядку №823 Позивач як об`єкт відвідування під час проведення інспекційного відвідування має право, окрім іншого, перевіряти в інспекторів праці наявність службового посвідчення, одержувати копію направлення на проведення інспекційного відвідування та не допускати до проведення інспекційного відвідування у разі відсутності службового посвідчення. Аналогічні приписи містить ст.10 Закону №877-V і одночасно гарантується право суб`єкта господарювання бути присутнім під час здійснення заходів державного нагляду (контролю) та право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю), якщо посадова особа органу державного нагляду (контролю) не надала копії службового посвідчення та посвідчення (направлення) на перевірку.

Тобто, вручення Позивачу копії направлення на проведення інспекційного відвідування та пред`явлення інспекторами праці своїх службових посвідчень повинна передувати початку інспекційного відвідування.

Зі змісту акта інспекційного відвідування вбачається, що таке відвідування уповноваженими особами Відповідача було розпочато ще 17.09.2019року. Разом з тим, як зазначено в дослідженому судом направленні на інспекційне відвідування його копія була вручена уповноваженому представнику Позивача лише 24.09.2019року (а.с.30). Вказані обставини Відповідач не спростував.

Як встановлено судом та визнається сторонами, за результатами інспекційного відвідування 30.09.2019 року за участі уповноважених представників Позивача було підтверджено, що всі 16 фізичних осіб, які здійснювали певні будівельно-монтажні роботи на вказаному об`єкті, були допущені до роботи за наявності оформлення трудових відносин з відповідними суб`єктами господарювання, які на об`єкті, що перевірявся, виконують роботи як підрядники та субпідрядники.

Зі змісту оскаржуваної постанови від 06.12.2019року, акту інспекційного відвідування та пояснень слідує, що підставою для застосування до Позивача оскаржуваних фінансових санкцій став ніби-то фактичний допуск позивачем 17.09.2019року до роботи восьми осіб ( ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ) без оформлення трудового договору.

При цьому, посадовими особами відповідача не перевірено пояснення позивача щодо виконання роботи вказаними працівниками робіт на об`єкті у зв`язку з перебуванням вказаних осіб у відповідних трудових/договірних відносинах з підрядними та субпідрядними організаціями, перелік яких перевіряючим було надано. Вказану обставину в суді апеляційної інстанції представник відповідача визнала. Крім того, з пояснень представника відповідача вбачається, що будь-яких документів, що посвідчують особу кожного, працівники інспекторам не надали, а останні не вжили заході щодо їх встановлення, тому у суду виникають сумнів у достовірності відомостей щодо вказаних осіб.

Таким чином, оскільки матеріалами справи не підтверджується, що Позивачем 17.09.2019року допущено до роботи вісім осіб без укладання трудових відносин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутні доказів вчинення позивачем правопорушення, передбаченого абзацом другим частини другої статті 265 КЗпП, та підстав для застосування оскаржуваних санкцій.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження відповідача з оцінкою обставин справи судом першої інстанції.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 12 серпня 2020 року.

Головуючий Кузьменко Л.В.

Судді Совгира Д. І. Франовська К.С.