Справа № 522/11402/20
Суддя: Бондар В. Я.
Дата ухвалення: 2020-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/522/374/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участі секретаря судового засідання - Грищук В.О.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження (з урахуванням особливостей встановлених ст.ст. 268-271, 286 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення №130 від 02.07.2020 року про примусове повернення до країни походження громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом відповідно до якого просив визнати протиправною та скасувати рішення відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення ГУ ДМС України в Одеській області №130 від 02.07.2020 року про примусове повернення громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову вказав, що у позивача є дружина, котра має посвідку на постійне місце проживання та діти - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , котрі народилися в Україні. Тож, відповідач не врахував, що позивач не загрожує безпеці країни, має малолітніх дітей, тому рішення підлягає скасуванню. Також вказує, що у зв`язку з веденням карантину не застосовується адміністративна відповідальність за порушення законодавства про правовий статус іноземців, якщо такі порушення настали в період чи внаслідок встановлення карантину.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.07.2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано 10-денний строк для усунення недоліків позову.

Після усунення недоліків позову ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31.07.2020 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження з призначенням судового засідання на 10.08.2020 року.

У судовому засіданні 10.08.2020 року представник позивача Бардук В.І. підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази в їх сукупності приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 02.07.2020 року ГУ ДМС України в Одеській області було прийняте рішення №130 про примусове повернення в країну походження громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 31.07.2020 року.

У відношення позивача ОСОБА_1 також ухвалено постанову серії ПН МОД №003189, якою притягнуто його до відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП.

До позову додано копію посвідки на постійне місце проживання ОСОБА_4 та документ, складений іноземною мовою, які не приймаються судом до уваги, адже документ складений іноземною мовою та не зрозуміло про що, його переклад відсутній. А документи ОСОБА_4 ніякого відношення до предмету спору не мають, адже твердження позивача про те, що це його дружина не підтверджуються матеріалами справи.

За нормою п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» біженець - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно вимог ч.1 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Конвенцією про статус біженців 1951 року і Протоколом 1967 року визначено, що поняття «біженець» включає в себе чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути надано статус біженця: 1)знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, за межами країни свого колишнього місця проживання; 2)наявність ґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; 3)побоювання стати жертвою переслідування повинно бути пов`язане з ознаками, які вказані в Конвенції про статус біженців, а саме: а) расової належності; б) релігії; в) національності (громадянства); г) належності до певної соціальної групи; д) політичних поглядів; 4) неможливістю або небажанням особи користуватися захистом країни походження наслідок таких побоювань.

Як вбачається з матеріалів справи, на час винесення спірного рішення позивачем не було надано доказів та не було наведено наявності обставин, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ж статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», що унеможливлювали примусове видворення за межі України.

Безпідставним є посилання позивача на наявність у нього сім`ї та малолітніх дітей, адже такі доводи не підтверджені жодним доказом.

Крім того, є безпідставним посилання позивача на не застосування адміністративної відповідальність за порушення законодавства про правовий статус іноземців, якщо такі порушення настали в період чи внаслідок встановлення карантину.

Відповідно до ч. 4 прикінцевих положень Закону України № № 530-IX від 17.03.2020 року «ро внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» установлено, що до іноземців та осіб без громадянства, які не змогли виїхати за межі України або не змогли звернутися до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби України із заявою про продовження строку перебування на території України та/або про обмін посвідки на тимчасове/постійне проживання у зв`язку із введенням карантину, не застосовується адміністративна відповідальність за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, якщо такі порушення настали в період чи внаслідок встановлення карантину. Оформлення документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, у період дії карантину здійснюється за місцем звернення особи.

По-перше, вищевказана норма стосується іноземців, які не змогли виїхати за межі України або не змогли звернутися до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби України із заявою про продовження строку перебування на території України та/або про обмін посвідки на тимчасове/постійне проживання у зв`язку із введенням карантину. По-друге, до таких категорій осіб не застосовуються адміністративна відповідальність, в той час як позивачем оскаржується рішення про примусове повернення в країну походження, а не постанова про притягнення до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження.

Керуючись ст.ст. 71, 72, 74, 77, 90, 91, 268-271, 288 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (м. Одеса, вул. Преображенська, 14) про визнання протиправним та скасування рішення №130 від 02.07.2020 року про примусове повернення до країни походження громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено 14.08.2020 року.

Суддя В.Я. Бондар