Справа № 292/522/20
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2020-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 292/522/20

Головуючий у 1-й інстанції: Рябенька Т.С.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

13 серпня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Граб Л.С. Іваненко Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 04 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Помічника чергового СППП №4 Пулинського ВП Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області Богатирчука Миколи Волоимировича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Червоноармійського районного суду Житомирської області з позовом до Помічника чергового СППП №4 Пулинського ВП Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області Богатирчука Миколи Волоимировича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №523107, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.б ст.121, ч.1 ст. 121, ч.2 ст.122, ст.125 КУпАП та накладення адміністративного стягнення вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 04 червня 2020 року позов позивача задоволено частково, а саме, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №523107 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121, ч.1 ст.121, ч.2 ст.122, ст.125 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.6 ст.121, ч.1 ст.121, ч.2 ст.122, ст.125 КУпАП направлено на новий розгляд до Пулинського ВП Новоград-Волинського ВП ГУ НП в Житомирській області.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині направлення справи на новий розгляд до Пулинського ВП Новоград-Волинського ВП ГУ НП в Житомирській області, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що воно прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Зокрема, апелянт просить закрити адміністративне провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу злочину.

У відповідності до вимог ст. 311 КАС України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга є обгрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №523107 від 21.03.2020 року, ОСОБА_1 , 21 березня 2020 року о 20 годині 00 хвилин в смт.Пулини, по вул.Шевченка керував транспортним засобом ВАЗ 2111, р.н. НОМЕР_1 , з причепом БЗП т-02, д.н. НОМЕР_2 , у якого в темну пору не освітлювався номерний знак, не працював габаритний ліхтар. Вказаною постановою за вчинення правопорушень, передбачених ч.6 ст.121, ч.1 ст.121, ч.2 ст.122, ст.125 КУпАП, на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн.

Позивач, не погодившись з притягненням його до адміністративної відповідальності, звернувся до суду з позовом про скасування постанови серії БАА №523107 від 21.03.2020 року.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково шляхом скасування оскаржуваної постанови та направлення справи на новий розгляд до Пулинського ВП Новоград-Волинського ВП ГУ НП в Житомирській області, з тих підстав, що відповідачем не здійснено всебічної, повної і об`єктивної оцінки обставин справи. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що постанова, яка винесена без додержання норм діючого законодавства, не може бути визнана належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч.6ст.121,ч.1ст.121,ч.2ст.122,ст.125 КУпАП.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, не в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є помилковими.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів враховує наступне.

Згідно ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, діяння, які є адміністративними правопорушеннями.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Так, в оскаржуваному рішення судом першої інстанції зазначено, що відповідачем на підтвердження винуватості позивача було надано суду докази, а саме - диск з відеозаписом подій, які відбувались 21.03.2020 року близько 20 години по вул. Шевченка в смт. Пулини Житомирської області, з якого вбачається, що номерний знак причепа БЗП т-02, д.н. НОМЕР_2 до автомобіля марки ВАЗ-2111, н.з. НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_1 , був неосвітлений у темну пору доби.

Проте, переглянувши наданий відповідачем відеозапис вказаної події, колегією суддів встановлено, що на ньому відсутній факт фіксування руху автомобіля марки ВАЗ-2111, н.з. НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_1 , тобто відеозапис розпочинається зі спілкування інспекторів з ОСОБА_2 вже після його зупинки.

В даному випадку колегія суддів зауважує, що згідно з п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорущення, що повинно бути доведене шляхом надання доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного виріщення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених оетаннім доводів.

Також, частиною 3 статті 283 КУпАП передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити серед іншого відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Відповідно до ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як вбачається з оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, в порушення вимог частини 3 статті 283 КУпАП, вона не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення, в тому числі про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Крім того, жодних інших доказів по справі, крім постанови, зокрема, показань свідків, даних інших технічних приладів чи технічних засобів, чи інших доказів по справі, на момент розгляду адміністративної справи відповідачем не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відеозапис, який долучено стороною відповідача на підтвердження факту порушення мною правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом з огляду на те, що оскаржувана постанова не відповідає приписам частини 3 статті 283 КУпАП, де передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис, у постанові в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. У разі відсутності в оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Крім того, аналізуючи вищенаведене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі №337/3389/16-а (2-а/337/154/2016).

В даному випадку, встановлені обставини справи свідчать про те, що для прийняття рішення відповідачем не було встановлено усіх обставин, які мають значення для його прийняття, що свідчить про відсутність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Факт правопорушення не підтверджено належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню.

Також, як вірно встановив суд першої інстанції, відповідачем під час винесення оскаржуваної постанови не були роз`яснені належні процесуальні права та обов`язки позивачу, як передбачено ч.1 ст.268 КУпАП, а також позивачу не було надано жодної можливості надати свої пояснення та докази на їх підтвердження. Наведене свідчить, що відповідачем під час винесення постанови були порущені норми діючого законодавства, які гарантують особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, право на об`єктивний та справедливий розгляд справи.

Згідно ч. З ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4)змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, ч. 3 ст. 286 КАС України передбачено вичерпний перелік дій, які може вчинити місцевий загальний суд як адміністративний, за наслідками розгляду справи даної категорії.

Таким чином, оскільки під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення та враховуючи, що місцевий загальний суд як адміністративний має повноваження щодо закриття справи про адміністративне правопорушення, колегія суддів приходить до висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача, є скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Наведені обставини підтверджують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 04 червня 2020 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №523107, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.б ст.121, ч.1 ст. 121, ч.2 ст.122, ст.125 КУпАП та накладення адміністративного стягнення вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Справу про адміністративне правопорушення закрити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Граб Л.С. Іваненко Т.В.