Справа № 160/11539/19
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2020-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 серпня 2020 року м. Дніпросправа № 160/11539/19
(суддя Кучма К.С., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 червня 2020 року про залишення без розгляду позовної заяви у справі №160/11539/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області про скасування наказу, поновлення на посаді,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 18 листопада 2019 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських ГУНП" №1549 від 15.04.2017 року в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції на старшого оперуповноваженого сектора розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Дніпровського ВП ГУНП майора поліції ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області "По особовому складу" №138 о/с від 18.04.2017 року в частині звільнення майора поліції ОСОБА_1 старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Дніпровського відділу поліції;

- поновити на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Дніпровського відділу поліції ОСОБА_1 ;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 18.04.2017 року по день винесення рішення в розмірі 385 888,23 грн. станом на 04.06.2020 року. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 червня 2020 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області про скасування наказу, поновлення на посаді залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду з цим позовом.

Ухвала суду мотивована тим, позивачу з 24.10.2017 року було відомо про порушення його прав, оскільки цього дня він ознайомився з матеріалами кримінального провадження до яких супровідним листом від 24.04.2017 року ГУНП було направлено копії оскаржуваних наказів для приєднання їх до матеріалів кримінального провадження. При цьому, суд зазначив про критичне відношення до посилань представника позивача щодо визнання поважною причиною, яка призвела до пропуску строку для звернення до суду з позовом перебування у слідчому ізоляторі та не ознайомлення позивача із наказом про звільнення, не врученням йому трудової книжки, оскільки це клопотання було заявлено представником позивача не під час звернення до суду з даним позовом - у листопаді 2019 року, а у лютому 2020 року, після звернення відповідача у цій справі до суду з клопотанням про залишення цієї позовної заяви без розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції позивач оскаржив її до апеляційного суду, з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Просить скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що позивач про порушення своїх прав дізнався 05.11.2019 року після отримання копії наказу та трудової книжки і ознайомлення з їх змістом. Вказує на необґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що позивач про порушення своїх прав дізнався 24.10.2017 року, після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження до яких супровідним листом від 24.04.2017 року ГУНП було направлено копії оскаржуваних наказів для їх долучення до цих матеріалів, оскільки суд не пересвідчився, що копії цих наказів дійсно були в матеріалах кримінального провадження, так як супровідний лист не є підтвердженням того, що копії цих наказів дійсно містилися в матеріалах кримінального провадження.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, відповідач, зазначаючи про законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 5 ст. 122 КАС України, визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Початок місячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа:

1) дізналася або 2) повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зазвичай ці два моменти збігаються, але це не обов`язково. Тому при визначенні початку цього строку передусім до уваги береться момент, коли особа фактично дізналася про наявність відповідного порушення.

Йдеться не про те, коли особа з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона дізналася про ці рішення, дії чи бездіяльність.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач про порушення своїх прав дізнався 24.10.2017 року, після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження до яких супровідним листом від 24.04.2017 року ГУНП було направлено копії оскаржуваних наказів для їх долучення до цих матеріалів.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає висновок суду першої інстанції щодо початку перебігу строку звернення до суду з цим позовом саме з 24.04.2017 року необгрунтованим, оскільки сам по собі супровідний лист від 24.04.2017 року ГУНП щодо направлення копій оскаржуваних наказів для їх долучення до матеріалів кримінального провадження не підтверджує факт їх отримання та долучення до цих матеріалів та наявність їх в цих матеріалах станом на дату ознайомлення з ними позивачем.

Також, як вбачається з оскаржуваної ухвали судом не з`ясовано чи були долучені копії оскаржуваних наказів до матеріалів кримінального провадження та коли, не встановлено чи знайомився позивач саме з тією частиною матеріалів в яких знаходились оскаржувані накази в разі встановлення судом факту їх долучення до цих матеріалів.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним висновок суду першої інстанції щодо його критичного відношення до доводів представника позивача про поважність пропуску строку звернення до суду з цим позовом та його фактичного не розгляду, оскільки процесуальне законодавство не обмежує учасників справи на подачу такого клопотання виключно під час звернення до суду з позовом, так як факт пропуску такого строку судом може бути встановлено і після відкриття провадження у справі.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що суд приймаючи рішення про залишення адміністративного позову без розгляду в зв`язку з пропуском строку звернення до суду після відкриття провадження, повинен встановлювати обставини, які стосуються дотримання строку звернення до суду, до яких зокрема слід віднести: початок перебігу строку, момент завершення строку, та наявність (відсутність) обставин які б свідчили про поважність причин пропуску звернення до суду та «добросовісність» заявника.

Під останнім слід розуміти обставини, які свідчать про умисне ігнорування особою, яка звертається до суду правил щодо строків такого звернення в т.ч. і звернення із значним пропуском строку, звернення до суду з пропуском строку з метою отримання «незаконної вигоди», уникнення відповідальності, тощо.

При цьому, згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, який в своїх рішеннях неодноразово зазначав що строк звернення до суду закріплений в нормах національного законодавства не є абсолютним.

Так, з Рішення Європейського Суду з прав людини по справі «Іліан проти Туреччини» вбачається, що правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

У справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

Водночас у справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Відтак, правило про пропуск строку звернення до суду не має абсолютного характеру і не повинно застосовуватися автоматично, тобто навіть у разі пропуску строку звернення до суду без відповідних додаткових обґрунтувань суд не може його застосувати, оскільки повинен встановити обставини, які стали підставою для його пропуску та надати їм відповідну осцінку.

Крім того, застосування правила пропуску строку звернення до суду залежить від обставин справи. Під цим слід розуміти вагомість права, про захист якого особа звернулася до суду.

Правила строку звернення до суду закріплені в нормах КАС України і є свого роду «фільтром», який сприяє формуванню законного і справедливого правосуддя, унеможливлюючи зловживання правом на звернення та стабілізуючи суспільні відносини. Однак неправильно застосовувати його, як перешкоду в зверненні до суду для захисту порушених прав та інтересів особи, не дозволяється.

Проте, судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не встановлено і обставин «не добросовісності» позивача, в тому числі умисного ухилення від отримання копій оскаржуваних наказів, тобто обставин які б свідчили про те, що позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав проте свідомо затягував такий строк.

Враховуючи те, що суд першої інстанції зробив необґрунтований висновок щодо дати початку обрахунку строку звернення до суду з цим позовом 24.10.2017 року, так як не встановив обставини які б свідчили про факт беззаперечного ознайомлення позивача з текстом оскаржуваних наказів при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження, а також не встановлення ним обставин «не добросовісності» позивача, в тому числі умисного ухилення від отримання копій оскаржуваних наказів, тобто обставин які б свідчили про те, що позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, проте свідомо затягував такий строк, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції як передчасної з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись: статтями 320, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 червня 2020 року у справі №160/11539/19 скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 13 серпня 2020 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко