Справа № 497/1838/16-а
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2020-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2020 р.м.ОдесаСправа № 497/1838/16-а

Головуючий в 1 інстанції: Раца В.А.

рішення суду першої інстанції інстанції прийнято у

м. Болград Одеської області

19 грудня 2016 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.

секретар судового засідання Колесніков-Горобець І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на постанову Болградського районного суду Одеської області від 19.12.2016 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Болградської міської ради Одеської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до Болградського районного суду Одеської області з позовом до Болградської міської ради Одеської області про визнання незаконним та скасування рішення Болградської міської ради VI скликання від 15.10.2015 року № 2305- VI «Про затвердження ставок орендної плати за оренду земельних ділянок несільськогосподарського призначення в місті Болграді».

Позовна заява, з урахуванням поданих до суду першої інстанції додаткових пояснень, мотивована тим, що оскаржуване рішення порушує її права, як мешканки м. Болград, в частині належного благоустрою міста, оскільки оскаржуваним рішенням відповідач встановив ставки орендної плати, менші, ніж були встановлені рішенням Міськради у 2013 році,а це в свою чергу тягне за собою зменшення дохідної частини бюджету міста Болград. Крім того позивач зазначила, вона, як депутат Болградської міської ради, є представником інтересів територіальної громади й реалізація та застосування на території міста Болграда оскаржуваного рішення призведе до порушення її прав, як мешканки м. Болград, так і всієї громади міста, представником якої вона є.

15.12.2016 року ухвалою Болградського районного суду Одеської області залучено до участі у справі в якості третіх осіб, на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (том 1 а.с. 44).

Постановою Болградського районного суду Одеської області від 19.12.2016 року позов ОСОБА_4 задоволено; визнано незаконним та скасовано рішення Болградської міської ради від 15.10.2015 року № 2305-VI «Про затвердження ставок орендної плати за оренду земельних ділянок несільськогосподарського призначення в місті Болграді». При цьому, суд першої інстанції виходив з того,що спірне рішення Міськради є незаконним, оскільки воно суперечить вимогам статті 12 Податкового Кодексу України, при цьому відповідачем позов визнано у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду із апеляційними скаргами, в яких кожен з апелянтів просили скасувати рішення суду першої інстанції з прийняттям по справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, наголошуючи, зокрема, на порушенні судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, що призвело до неправильного її вирішення.

У своїх доводах апелянт - ОСОБА_1 зазначив,що позивачкою не доведено,що внаслідок прийняття оскаржуваного рішення зменшились надходження до місцевого бюджету,чим гепотитично можуть бути порушені її права у разі зменшення надходжень до бюджету. Тобто висновки суду щодо необхідності захисту прав позивача ґрунтуються лише на припущеннях і не підтверджені жодним доказом по справі.

Крім того, апелянт зазначив, що суд дійшов помилкового висновку про те,що опублікування оскаржуваного рішення міської ради після 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлених місцевих податків та зборів або змін ( плановий період) свідчать про наявність підстав для визнання його незаконним та скасування, проте як зі змісту вказаної норми вбачається,що це тягне за собою лише застосування норм відповідних рішень не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом, а не скасування рішення.

У своїх доводах апелянти - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначили, оскаржуване рішення Болградської міської ради від 15.10.2015 року було прийнято з урахуванням пропозицій та зауважень громадян, за результатом проведення загальних слухань по даному питанню (протокол від 07.10.2015 року),які проводились з метою приведення ставок орендної плати за оренду за оренду несільськогосподарського призначення ум. Болград у відповідності до норм діючого законодавства, та для забезпечення більш ефективного використання земельного фонду територіальною громадою.

Апелянти також зауважили, що оскаржуване рішення, яким встановлюється орендна плата за земельні ділянки, яки використовуються у комерційних цілях,є важливим для всіх підприємців,підприємств і організацій,проте позивачка ОСОБА_4 не навела жодного доказу порушення своїх інтересів чи прав.

Крім того, апелянти зазначали, що задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення міськради було прийнято після 15 липня 2015 року і його застосування з 01.01.2016 року є незаконним, а також те що відповідач позов визнав у повному обсязі, але не вказавши не вказавши при цьому, які порушення норм законодавства містіть в себе оскаржуване рішення міськради.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено; постанову Болградського районного суду Одеської області від 19 грудня 2016 року скасовано; прийнято нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 - відмовлено (том 1 а.с.140-146).

До такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов з огляду на те,що спірне рішення Міськради є нормативно-правовим актом, а тому право на його оскарження мають виключно особи,щодо яких його застосовано, а також особи,які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Оскільки позивач не є суб`єктом правовідносин, які врегульовує спірне рішення відповідача й таке безпосередньо до неї не застосовувалось,тому і право на його оскарження у ОСОБА_4 відсуне.

Не погоджуючись з прийнятою Одеським апеляційним адміністративним судом постановою, ОСОБА_4 звернулась до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій зазначила про порушенням судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови від 22.02.2017 року, просила скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі № 497/1838/16-а та залишити в силі постанову Болградського районного суду Одеської області від 15.10.2015 року, як таку, що ухвалена відповідно до закону і скасована помилково апеляційним судом (том 1 а.с.153-157).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.05.2016 року відкрито касаційне провадження у цій справі за вказаною касаційною скаргою.

В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до пп.4 п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України та ухвалою Верховного Суду у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Коваленко Н.В. прийнято до провадження дану справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 та призначено касаційний розгляд справи в порядку письмового провадження.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.04.2020 року, касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково; постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Так, скасовуючи постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, Верховний Суд констатував, що цей спір повинен вирішуватись судами з урахуванням особливостей судового провадження, встановлених ст.171 КАС України,тобто враховуючи особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади,Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень.

Верховний Суд також зауважив про помилковість висновків суду апеляційної інстанції щодо відсутності у ОСОБА_4 права на оскарження цього акту представницького органу місцевого самоврядування, позаяк останній безпосередньо впливає на її права та інтереси, більше того, може бути застосований до позивача у разі набуття нею права користування відповідною земельною ділянкою. Також, Верховний Суд зазначив про ненадання колегією суддів апеляційного суду жодної оцінки аргументам учасників справи, в тому числі наведеним у поясненнях позивача і представника відповідача, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг третіх осіб та вказав на те, що задовольняючи клопотання позивача про доручення до матеріалів справи додаткових доказів, суд апеляційної інстанції не дослідив їх у судовому засіданні та не відобразив відповідні мотиви в ухваленому ним судовому рішенні.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг,прийнявши до уваги висновки Верховного Суду за результати касаційної скарги ОСОБА_4 ,колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що на 87 сесії VІ скликання Болградської міської ради Одеської області було прийнято рішення від 15 жовтня 2015 року № 2305-VІ «Про затвердження ставок орендної плати за оренду земельних ділянок несільськогосподарського призначення в місті Болград». Згідно пункту 1 вищезазначеного рішення затверджено розмір річної орендної плати за земельні ділянки несільськогосподарського призначення міста Болград, що використовуються у комерційних цілях. Пунктом 4 зазначеного рішення визначено, що дане рішення вступає в силу з 01.01.2016 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 ,визнавши незаконним та скасовуючи зазначене рішення Болградської міської ради Одеської області, суд першої інстанції виходив з того, що рішення від 15.10.2015 року № 2305-VІ «Про затвердження ставок орендної плати за оренду земельних ділянок несільськогосподарського призначення в місті Болград» було прийнято після 15 липня 2015 року, його застосування з 01.01.2016 року є незаконним, оскільки це суперечить вимогам статті 12 Податкового Кодексу України. Крім того суд врахував те, що відповідачем позов визнано в повному обсязі .

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх необґрунтованими, з огляду на таке.

Враховуючи предмет регулювання спірного рішення відповідача, його суті та змісту, правової природи, колегія суддів вважає, що спірне рішення має ознаки нормативно - правового акту, а тому й спір стосовно його оскарження повинен вирішуватись судами з урахуванням особливостей судового провадження, встановлених статтею 171 КАС України (в редакції на час прийняття спірного рішення).

Відповідно до пункту 2 частини першої ст. 171 КАС України (в редакції на час прийняття спірного рішення) правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, зокрема органів місцевого самоврядування.

Згідно частини другої статті 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Колегія суддів звертає увагу на те, що за визначенням статті 2 Закону №280/97 місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Частиною другою ст.2 статті 2 цього ж Закону передбачено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Територіальною громадою, у розумінні статті 1 цього ж Закону, є - жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр.

Отже, у даному випадку, свою позовну заяву ОСОБА_4 обґрунтовувала тим, що спірне рішення Міськради безпосередньо впливає на її права та інтереси як члена територіальної громади і жителя міста Болград, оскільки має наслідком зменшення надходжень до міського бюджету від орендної плати за земельні ділянки несільськогосподарського призначення міста, які використовуються у комерційних цілях.

Колегія суддів вважає, що позивачка ОСОБА_4 , як член територіальної громади, відноситься до категорії осіб, які мають право оскаржити спірний нормативно-правовий акт відповідно до частини другої статті 171 КАС України, оскільки рішення Болградської міської від 15.10.2015 року № 2305-VІ «Про затвердження ставок орендної плати за оренду земельних ділянок несільськогосподарського призначення в місті Болград» впливає на її права та інтереси, та може бути застосоване до позивачки у разі набуття нею права користування відповідною земельною ділянкою.

Приписами частини 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено,що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Статтею.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (пункти 34, 35 ч.1) передбачено,що до повноважень органу місцевого самоврядування належить вирішення питань регулювання земельних відносин, затвердження ставок земельного податку відповідно до Податкового кодексу України.

Статтею 12 Податкового кодексу України ( п.12.3, підпунктів 12.3.1, 12.3.2) встановлено,що сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні ст.7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом першим оскаржуваного рішення Болградською міською радою було затверджено розмір річної орендної плати за земельні ділянки несільськогосподарського призначення міста Болград , а саме в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки.

Колегія суддів зауважує,що в якості підстав для прийняття оскаржуваного регуляторного акту - рішення від 15.10.2015р.№ 2305-VІ «Про затвердження ставок орендної плати за оренду земельних ділянок несільськогосподарського призначення в місті Болград», Міськрада посилалась на положення розділу VIII Податкового Кодексу України, Закон України «Про основи державної регуляторної політики в сфері господарської діяльності», п.3 ст.16,П.34 ст.26,п.1 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», технічну документацію, встановлюючи нову нормативну грошову оцінку земель негосподарського призначення м.Болград, затверджену рішенням Болградської міської ради №2191-VI від14.07.2015р,пропозиції та зауваження громадян до проекту рішення внаслідок проведення 07.10.2015 року громадських слухань з приводу цього питання (протокол додавався до рішення)),рекомендації вказані в протоколі спільного засідання постійних комісій( ПК-1,ПК-2,ПК-3,,ПК-4,ПК- 5,,ПК-6,ПК-7) міської ради від 06.10.2015р., мотивувавши необхідність прийняття цього рішення метою приведення ставок орендної плати за оренду земель несільськогосподарського призначення в м.Болград у відповідності до норм діючого законодавства України, а також забезпечення більш ефективного використання земельного фонду територіальної громади м.Болград.

Вищенаведене співпадає також з доводами апеляційних скарг апелянтів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які також посилаються на вищевикладений порядок прийняття міськрадою спірного регуляторного акту, та підсумовують у своїй апеляційній скарзі, що прийняттю цього рішення передувало здійснення великого об`єму роботи з метою, щоб затверджені орендні ставки гарантували баланс ефективності використання земельного фонду та можливості підприємцям та підприємствам взагалі продовжувати свою діяльність.

З долучених в суді першої інстанції до матеріалів справи додаткових доказів, а саме відповіді Болградського міського голови на усний запит депутата Болградської міської ради ОСОБА_4 від 16.09.2016 року (а.с.135) вбачається, що за наслідками застосування ставок оренди земельних ділянок, затверджених рішенням міськради від 15.10.2015 року № 2305-VІ втрати бюджету складуть 2285,6 тис. грн., що не дозволить виконати витратну частину бюджету в плані благоустрою міста, ремонту доріг, забезпечення функціонування водопровідно-каналізаційного господарства міста.

Саме з цих міркувань, які співпадають з обґрунтуванням позовних вимог ОСОБА_4 представник відповідача визнав позов. При цьому, суд першої інстанції скасовуючи спірне рішення крім іншого ,посилався також і на визнання відповідачем позову.

Проте колегія суддів зауважує, що правовий статус рад як представницьких органів місцевого самоврядування визначає стаття 10 Закону №280/97 «Про місцеве самоврядування в Україні», у частинах першій, другій якої зазначено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Отже, Болградська міська рада,яка є колегіальним представницьким органом місцевого самоврядування та приймає рішення на пленарних засіданнях, керуючись вищевикладеними підставами для прийняття регуляторного акта 15.10.2015 року прийняла рішення за № 2305-VІ, яким встановила розмір орендної ставки за користування землею у місті Болград в розмірі 3% річних від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за земельні ділянки несільськогосподарського призначення міста Болград.

Відповідно до п. 288.5 статті 288 Податкового кодексу України:

Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу:

288.5.1. не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки;

288.5.2. не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

288.5.3. може перевищувати граничний розмір орендної плати, встановлений у підпункті 288.5.2, у разі визначення орендаря на конкурентних засадах.

Виходячи з вищенаведених норм законодавства,колегія суддів приходить до висновку,що відповідач приймаючи спірне рішення стосовно розміру річної орендної плати в розмірі 3%,не порушив ст.285.5.1 Податкового кодексу України,у зв`язку з чим в цієї частини оскаржуване рішення не має ознак незаконності та невідповідності правовим актам вищої юридичної сили, а тому не підлягає скасуванню в цієї частині.

Пунктом 4 оскаржуваного рішення відповідач встановив: «Настоящее решение вступает в силу с 01.01.2016года».

Пунктом 5 оскаржуваного рішення відповідач встановив: «Отделу регулирования земельних отношений, строительства и архитектуры Болградского городского совета внести изменения в расчеты арендной платы и договоры аренды земли согласно настоящему решению с 01.01.2016 г.».

Згідно пункту 12.3.4 Податкового Кодексу України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Колегія суддів, вважає,що встановлюючи у пунктах 4 і 5 оскаржуваного рішення час дії цього рішення з 01.01.2016 року ,відповідач порушив вищезазначені норми законодавства,оскільки оскаржуване рішення було прийнято Болградською міськрадою 15 жовтня 2015 року, а тому оскаржуване рішення в цієї частини підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що опублікування оскаржуваного рішення після 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період) свідчить про наявність підстав для визнання цього рішення незаконним і скасування. Так як, виходячи зі змісту пункту 12.3.4 Податкового Кодексу України, це тягне за собою лише застосування норм відповідних рішень не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом, а не скасування рішення.

Отже, за викладених обставин апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на постанову Болградського районного суду Одеської області від 19.12.2016 року у справі № 497/1838/16-а, на думку колегії суддів, підлягають частковому задоволенню.

Колегія суддів вважає, що постанову Болградського районного суду Одеської області 19.12.2016 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Болградської міської ради Одеської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про визнання незаконним та скасування рішення необхідно скасувати та ухвалити у справі нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_4 - задовольнити частково,визнавши незаконним та скасувати пункт 4 та пункт 5 рішення Болградської міської ради Одеської області 87 сесії VI скликання від 15.10.2015 року № 2305- VI.

В іншій частині рішення Болградської міської ради Одеської області 87 сесії VI скликання від 15.10.2015 року № 2305- VI необхідно залишити без змін, в задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні справи невірно застосував норми діючого законодавства, а тому, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 317 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким адміністративний позов слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст 171, 243, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на постанову Болградського районного суду Одеської області від 19.12.2016 року у справі № 497/1838/16-а - задовольнити частково.

Постанову Болградського районного суду Одеської області 19.12.2016 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Болградської міської ради Одеської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про визнання незаконним та скасування рішення - скасувати.

Ухвалити у справі нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати пункт 4 та пункт 5 рішення Болградської міської ради Одеської області 87 сесії VI скликання від 15.10.2015 року № 2305- VI.

В іншій частині рішення Болградської міської ради Одеської області 87 сесії VI скликання від 15.10.2015 року № 2305- VI залишити без змін.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 07 серпня 2020 року.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.