Справа № 826/5042/18
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2020-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2020 року м. Київ № 826/5042/18
Окружний адміністративний суд міста Києва в складі судді Донця В.А. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про:

визнання дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови в підготовці та переданні документів про призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві неправомірними;

зобов`язання Київського міського військового комісаріату підготувати та передати документи про призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві;

визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту "б" частини першої статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у редакції від 31.07.2002 протиправними;

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити з 25.10.2017 ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту "б" частини першої статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у редакції від 31.07.2002.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.04.2018 відкрито провадження в адміністративній справі.

На підставі розпорядження керівника апарату про повторний розподіл судової справи та протоколу про автоматизований розподілу судової справи між суддями справу передано судді Донцю В.А.

Ухвалою суду від 12.06.2019 постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачам строк для подання відзиву.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту "б" частини першої статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у редакції від 31.07.2002, тому звернувся ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою від 29.11.2017 для призначення пенсії за вислугу років, проте документи протиправно до територіального управління Пенсійного фонду України передані не були, що призвело до непризначення пенсії позивачу як військовослужбовцю за вислугу років.

Київський міський військовий комісаріат подав відзив про невизнання позову, оскільки з 01.01.2007 призначенням, перерахунком, виплатою пенсії колишнім військовослужбовцям займається Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Органи, які призначають і перераховують пенсії в Міністерстві оборони України відсутні.

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подало до суду відзив, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідно до "Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1, не отримувало від позивача заяв разом з іншими документами для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової, та деяких інших осіб".

Дослідивши письмові докази, судом установлено.

Представник позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою від 22.08.2017, в якій просив надати роз`яснення про порядок звернення за призначенням пенсії за вислугу років та переліку необхідних для цього документів.

Листом від 04.09.2017 №20793/03/3-1002/1 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача, що відповідно до "Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1, заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно з Законом, та особам які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до Головних управлінь Пенсійного фонду через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України.

Представник позивача звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою від 24.10.2017, в якій просив прийняти документи для призначення пенсії за вислугу років згідно з Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Згідно з описом вкладення у цінний лист до заяви від 24.10.2017 представником додано: заяву про призначення пенсії; копію трудової книжки та довідки форми ОК-5; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного коду; копію паспорта; оригінал довідки Дніпровського районного у м. Києві військового комісаріату від 31.05.2017 №40; копію довіреності представника.

Листом від 03.11.2017 №ВСЗ/2058 Київський міський військовий комісаріат повідомив позивача, що з 01.01.2007 функції з призначення (перерахунку) пенсії передані від Міністерства оборони України до Пенсійного фонду України. Заявнику роз`яснено, що відповідно до пункту "б" частини першої статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" необхідним є досягнення 45-річного віку на день звільнення зі служби, трудовий стаж після звільнення з військової служби не може бути підставою для призначення пенсій колишнім військовослужбовцям, які на день звільнення зі служби не мали достатньої вислуги років, що давало б право на пенсію за вислугу років, оскільки на момент досягнення цими особами 45-річного віку або загального трудового стажу понад 25 років вони вже втратили зв`язок з військовою службою. Також зазначено, що надані позивачем копії документів (не засвідчені належним чином) не дають права на подання їх до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Представником позивача направлено заяву від 29.11.2017 до ІНФОРМАЦІЯ_1 та засвідчені копії: трудової книжки; довідки про присвоєння ідентифікаційного коду; паспорту; довіреності.

До позову додано довідку Дніпровського районного у м. Києві військового комісаріату від 31.05.2017 №40, яка видана капітану 3-го рангу у запасі ОСОБА_1 , 1962 року народження, за змістом якої він проходив військову службу з 05.08.1979 по 31.01.1992, звільнений у запас згідно з наказом ГК ЗС СНД від 18.01.1992 на підставі пункту "в" статті 59 (за скороченням штатів), має право на обчислення вислуги років на пенсію на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяці з 01.08.1983 по 22.09.1985 та з 06.12.1986 по 30.08.1990.

Вважаючи протиправними дії Київського міського військового комісаріату щодо відмови в підготовці та переданні документів про призначення пенсії за вислугу років до відповідного органу Пенсійного фонду України та протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві стосовно призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту "б" частини першої статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у редакції від 31.07.2002, позивач звернувся до суду з позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб визначаються Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ.

Згідно зі статтею 10 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції, чинній на час звернення з заявою про призначення пенсії) призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до пункту 1 "Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1, заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (міністерства та інші органи).

Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (уповноважені структурні підрозділи).

Згідно з пунктом 12 цього Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії.

Надаючи тлумачення наведеним нормам, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.11.2018 справа №537/1980/16-а зазначила, що саме уповноважені структурні підрозділи здійснюють перевірку поданих звільненими зі служби особами заяв про призначення пенсії, здійснюють обчислення вислуги років для призначення пенсії і встановлюють наявність підстав для її призначення. Після цього такий орган законодавчо наділений компетенцією направити подання про призначення пенсії за вислугу років до територіального органу Пенсійного фонду України або відмовити у такому поданні.

Київський міський військовий комісаріат є уповноваженим структурним підрозділом у розумінні наведених норм, тому доводи відповідача про відсутність повноважень для розгляду заяви позивача про призначення пенсії та вирішення питання про направлення відповідного подання до органу Пенсійного фонду України є необґрунтованими.

Як уже зазначалось, відповідно до листа Київського міського військового комісаріату від 03.11.2017 №ВСЗ/2058 підставою для відмови в оформленні документів для призначення пенсії зазначено про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії за вислугу років згідно з пунктом "б" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", позаяк на час звільнення зі служби позивач не досяг 45-ти річного віку та не мав трудового стажу.

Згідно з довідкою Дніпровського районного у м. Києві військового комісаріату від 31.05.2017 №40 позивач проходив службу з 05.08.1979 по 31.01.1992, звільнений у запас згідно з наказом ГК ЗС СНД від 18.01.1992 на підставі пункту "в" статті 59 (за скороченням штатів).

До позову додано копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , зі змісту якого убачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто станом на час звільнення з військової служби позивачеві виповнилось 30 повних років.

Умови призначення пенсії за вислугу років визначені статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що має право на пенсію за вислугу років на підставі пункту "б" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у редакції від 31.07.2002, оскільки обсяг досягнутих військовослужбовцем гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Відповідно до пункту "б" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" (у редакції Закону України від 04.07.2002 №51-IV, набрав чинності 06.08.2002) право на пенсію за вислугу років: особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, звільнені зі служби незалежно від підстав та часу звільнення і досягли 45-річного віку, крім осіб, позбавлених військових або спеціальних звань, а також звільнених із служби у зв`язку з засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, або вчиненням корупційного діяння, а ті з них, що є інвалідами війни, незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Станом на 23.01.2007 (коли позивачу виповнилось 45 років) пункт "б" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" (у редакції Закону України від 04.04.2006 №3591-IV, набрав чинності 29.04.2006) передбачав, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Верховний Суд у подібних правовідносинах (призначення пенсії військовослужбовцям за вислугу років), висловив правову позицію, відповідно якої незалежно від підстав та часу звільнення, правом на призначення пенсії за вислугу років користуються перелічені в статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особи (військовослужбовці) в редакції, чинній на момент виникнення права на призначення пенсії, а не в редакції, чинній на момент призначення пенсії (наприклад, від 17.06.2020 справа №554/2032/17, від 08.05.2019 справа №404/8137/13-а).

Суд, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, доходить висновку, що до відносин стосовно призначення позивачу пенсії за вислугу рогів підлягає застосування пункт "б" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (у редакції Закону України від 04.04.2006 №3591-IV, набрав чинності 29.04.2006), оскільки відповідна редакція Закону була чинною, коли позивачу виповнилось 45 років (23.01.2007), відповідно виникло право на звернення для призначення пенсії за вислугу років. Відповідно доводи позивача про застосування до нього попередньої редакції пункт "б" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", є помилковими.

Отже, для призначення позивачу пенсії за вислугу років необхідним є встановлення наявності в позивача 45-річного віку на день звільнення зі служби, страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба.

Судом установлено, що станом на час звільнення з військової служби 30.01.1992 позивачу 45 років не виповнилось.

Умова для призначення пенсії за вислугу років за пунктом "б" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" щодо необхідності досягнення 45-річного віку на день звільнення передбачалась станом на час звернення позивача з заявою про призначення пенсії 24.10.2017 та 29.11.2017 до Київського міського військового комісаріату.

На думку суду, на позивача не поширюються гарантії, встановлені пунктом 11 статті 1 Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" від 15.06.2004 №1763-IV (набрав чинності 08.07.2004), за яким особам, які звільняються з військової служби на підставі нормативно-правових актів, прийнятих у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, надаються такі гарантії соціального захисту для військовослужбовців, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 15 років пенсія обчислюється у розмірі 40 відсотків від грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 2 відсотки за кожний наступний рік, але не більше ніж 50 відсотків відповідного грошового забезпечення, оскільки станом на час звільнення позивача зі служби така гарантія не передбачалась. Крім того, згідно зі статтею 3 вказаного Закону дія пункту 11 статті 1 поширена на військовослужбовців, які звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України після 01.01.2004.

З огляду на наведене правове регулювання, судову практику Верховного Суду, необґрунтованими, на думку суду, є доводи позивача про звуження його соціальних гарантій як військовослужбовця у зв`язку з встановленням у пункті "б" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" такої умови для отримання пенсії за вислугу років для військовослужбовця як наявність 45-річного віку на день звільнення, тоді як попередня редакція передбачала право на призначення такої пенсії незалежно від підстав та часу звільнення, позаяк на час звільнення з військової служби та на час виникнення права на призначення пенсії за вислугу років у зв`язку з досягненням 45-річного віку не передбачалось призначення пенсії за вислугу років незалежно від підстав та часу звільнення.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що однією з підстав для відмови Київським міським військовим комісаріатом в оформленні документів для призначення позивачу як військовослужбовцю пенсії за вислугу років слугував пункт "б" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у редакції, якою передбачено досягнення 45-річного віку на день звільнення зі служби, застосування якої суд визнав правомірною, а також ураховуючи, що Київський міський військовий комісаріат є уповноваженим структурним підрозділом, який повинен вирішувати питання про наявність підстав для направлення подання до органу Пенсійного фонду України щодо призначення пенсії чи відмови в направленні такого подання, відсутні підстави для визнання протиправними дій Київського міського військового комісаріату стосовно відмови в підготовці та переданні документів до Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві про призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 та зобов`язання Київського міського військового комісаріату підготувати та передати документи до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 .

Щодо позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, то такі вимоги є передчасними, оскільки відповідне подання про призначення пенсії від Київського міського військового комісаріату не надходило, тому були відсутні правові підстави для розгляду питання Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві для призначення пенсії позивачу як військовослужбовцю за вислугу років. Крім того, позивачем не надано доказів, які б доводили звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою та відповідними документами про призначення пенсії за вислугу років. Відтак, позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задоволенню не підлягають.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн. (квитанція від 27.03.2018 №0.0.998305996.1).

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, відповідачами не надано доказів понесення судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, судові витрати розподілу та присудженню не підлягають.

Керуючись статтею 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач Київський міський військовий комісаріат (ідентифікаційний код 07774420, місцезнаходження: 04112 м. Київ, вулиця Тимофія Шамрило, будинок 19).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (ідентифікаційний код 42098368, місцезнаходження: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16).

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно зі статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.А. Донець