Справа № 743/935/20
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2020-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 743/935/20 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 серпня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Чаку Є.В.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши порядку письмового провадження апеляційну скаргу громадянина Ісламської Республіки Пакистана ОСОБА_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 17 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив винести рішення про:

- примусове видворення з України громадянина Ісламської Республіки Пакистана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- затримання громадянина Ісламської Республіки Пакистана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на шість місяців.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 17 липня 2020 року позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що громадянин Ісламської Республіки Пакистана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 нелегально прибув в Україну в 2010 році, перебуває в зареєстрованому шлюбі з громадянкою України, має неповнолітню дитину від цього шлюбу, посвідки на проживання в Україні та статусу біженця не отримував і бажає проживати разом з сім`єю. Документи про продовження терміну перебування в Україні або документи, які дають право на законне проживання в Україні відповідач не оформив, статусу біженця не отримував. Строк дії паспортного документа відповідача закінчився у 2012 році. Відповідач перебуває в Україні без достатніх правових підстав.

Громадянина Ісламської Республіки Пакистана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було 21.06.2018 виявлено по АДРЕСА_1 , який перебував на території України без документів, які дають право законно перебувати в Україні.

Уповноваженою особою Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві 21.06.2018 було притягнуто до адміністративної відповідальності громадянина Ісламської Республіки Пакистана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), за порушення встановленого порядку перебування іноземців в Україні та прийнято рішення від 21.06.2018 про примусове повернення з України у термін до 15.07.2018, яке останній, до вказаної дати, не виконав.

У подальшому, 14.07.2020 відповідач був повторно виявлений уповноваженими особами ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області та встановлено, що рішення від 21.06.2018 про примусове повернення з України у термін до 15.07.2018 ним виконано не було.

Враховуючи викладені обставини, позивач 16.07.2020 звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що в даному випадку наявні обґрунтовані підстави вважати, що громадянин Ісламської Республіки Пакистана ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення та перешкоджатиме проведенню процедури видворення, оскільки останній, як особа, яка вчинила порушення законодавства України про правовий статус іноземців не має законних підстав для перебування на території України, в установлений строк не виконав рішення про його примусове повернення без поважних причин.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Отже, трьохмісячний строк для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення передбачених законом вимог.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їхнього в`їзду в Україну та виїзду з України врегульовано Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (далі - Закон).

Частиною 1 статті 26 вказаного Закону передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Частиною 6 статті 26 цього Закону встановлено, що контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

Відповідно до частини першої статті 30 цього Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІІ Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23.04.2012 №353/271/150, у разі виявлення підстав, передбачених частиною першою статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», органи ДМС, органи охорони державного кордону та органи СБУ залежно від обставин виявлення/затримання іноземця невідкладно готують позовну заяву до адміністративного суду.

Частиною 1 статті 289 КАС України передбачено, що у разі наявності обґрунтованих підстав уважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення та ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав уважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Отже, підстави, які дають позивачу право на пред`явлення зазначених позовних вимог виникають після невиконання іноземцем в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення з України.

Вирішуючи питання про поновлення строку на звернення до суду з позовом, суд першої інстанції визнав обгрунтованими посилання позивача на те, що про наявність підстав звернення до суду він дізнався лише 14.07.2020 року, коли відповідач був виявлений повторно. За таких обставин суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач з об`єктивних поважних причин не зміг звернутися з адміністративним позовом вчасно, тому вказаний строк підлягає поновленю.

При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує на помилковості розуміння строку звернення до суду у справах цієї категорії як такого, що обраховується з моменту безпосереднього виявлення такої особи, оскільки вимоги процесуального закону пов`язують початок перебігу строку звернення до суду саме з днем виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення передбачених законом вимог.

Суд також зазначає, що особливості провадження у справах за адміністративним позовами з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземців або осіб без громадянства за межі території України визначені у статті 288 КАС, затримання іноземців або осіб без громадянства - у статті 289 КАС. У цих статтях передбачена імперативна норма розгляду вказаних справ за обов`язковою участю сторін. Проте такі особливості провадження не впливають на обставини, з якими процесуальний закон пов`язує початок перебігу строку звернення до суду.

Аналогічну позицію у подібних правовідносинах було висловлено Верховним Судом у постанові від 08.08.2019 по справі № 362/1634/19.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування викладених норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду не відступала.

Враховуючи викладене, перебіг трьохмісячного строку для звернення до суду з цим позовом розпочався 16.07.2018, тобто наступного дня після граничного строку для виконання рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 21.06.2018. Строк же звернення позивача до суду закінчився 15.10.2018, проте позов було подано лише 16.07.2020, тобто з пропуском строку.

Позивачем не надано суду жодних належних доказів щодо обставин, за наявності яких строк на звернення до суду може вважатися таким, що пропущений з поважних причин та підлягає поновленню. За таких обставин, підстави для поновлення строку на звернення до суду відсутні.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно частини 3 статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Враховуючи, що позивач пропустив строк для звернення до суду з даним позовом і не надав доказів наявності поважних причин, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення та залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись статтями 34, 243, 289, 310, 311, 319, 321, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Ісламської Республіки Пакистана ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 17 липня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Є.В. Чаку

Суддя І.В. Федотов