Справа № 460/3998/20
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2020-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/3998/20 пров. № А/857/7677/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 04 червня 2020 року, прийняту суддею Махаринець Д.Є. в м.Рівне, у справі № 460/3998/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у нарахуванні та виплаті за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно доплати до його пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати відповідно до ст. 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати та виплатити за період 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно доплату до його пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати станом на момент виплати вказаної доплати; визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у нарахуванні та виплаті за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно та з 01 січня 2016 року державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяної здоров`ю, в передбаченому законом розмірі як інваліду III групи, захворювання якого пов`язане з Чорнобильською катастрофою; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати та виплатити за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно та з 01 січня 2016 року пенсію у розмірі шести мінімальних пенсій за віком щомісячно і додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком щомісячно.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 04 червня 2020 року зупинено провадження у справі, відповідно до п.5 ч.2 ст.236 КАС України.

Позивач не погоджуючись з даною ухвалою з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставинах справи, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог посилається на те, що правовідносини в даній справі та справі № 510/1286/16-а, на яку покликається суд, не є подібними, оскільки предмети позову різні.

Крім того, питання звернення до суду звернення до суду з даною позовною вимогою, вже врегульовано ч.2 ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надійшло, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст.312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 02 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що провадження у справі даній справі слід зупинити до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у зразковій справі № 510/1286/16-а, оскільки розглядувана справа є подібною.

При цьому, суд врахував, що ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 02.04.2019р. передано на розгляд до Великої Палати Верховного Суду справу № 510/1286/16-а за позовом до Ізмаїльського об`єднаного управління ПФ України Одеської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

З метою правильного застосування норм матеріального та процесуального права, в тому числі формування обґрунтованої правової позиції щодо застосування строків звернення до суду у спірних правовідносинах про соціальний захист, суд першої інстанції дійшов висновку, що ухвалене рішення Великої Палати Верховного Суду у справі № 510/1286/16-а матиме преюдиціальне значення та безпосередньо впливатиме на вирішення даної адміністративної справи, зокрема, у частині строків звернення до суду, та є достатньою та безумовною підставою для зупинення провадження у справі.

Апеляційний суд не погоджується з судом першої інстанції про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 510/1286/16-а, виходячи з наступного.

Зупинення провадження в адміністративній справі - це тимчасове припинення вчинення у справі будь-яких процесуальних дій у зв`язку з обставинами, що перешкоджають розглядові справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії.

Вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі передбачений ст.236 КАС України.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.236 КАС України суд має право зупинити провадження у справі в разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції;

Із змісту наведеної норми слідує, що своїм правом зупинити провадження у справі за розглядуваних обставин суд може скористатися лише за наявності обставин, що створюють об`єктивні перешкоди в розгляді справи, створюють неможливість в її розгляді.

Під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи слід розуміти те, що обставини, які розглядаються у такій іншій справі, не можуть бути встановлені адміністративним судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, певної черговості розгляду вимог тощо.

При цьому, норми КАС України не містять визначення терміну подібні правовідносини.

Тлумачення визначення подібності правовідносин міститься, зокрема, у ряді постанов Верховного Суду (від 13.02.2019р. у справі № 802/3999/15-а, від 03.07.2019р. у справі № 826/27404/15 та інші).

За змістом вказаних постанов подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

Позивач у цій справі оскаржує протиправну відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у нарахуванні та виплаті доплати до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, чинність якої відновлена рішення Конституційного Суду України від 17.07.2018 №6-рп/2018.

Разом з цим, предметом спору у справі № 510/1286/16-а є визнання неправомірними дій управління Пенсійного фонду щодо неврахування для обчислення пенсії сум індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премій до державних, професійних і ювілейних свят та зобов`язання управління Пенсійного фонду здійснити перерахунок пенсії державного службовця на виконання ст. 37 Закону України Про державну службу з урахуванням сум індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премій до державних, професійних і ювілейних свят, а предметом розгляду - питання щодо подачі позовної заяви з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною першою ст. 99 КАС України.

Колегія суддів вважає, що формування правових висновків в частині застосування строків звернення до суду в соціальних справах не може бути достатньою правовою підставою для зупинення провадження у справі.

Крім того, спір у справі №510/1286/16-а стосується вимог позивача яка з 17.07.2009 отримує пенсію відповідно до Закону України Про державну службу у розмірі 90% суми заробітної плати. Однак у зв`язку з тим, що на момент призначення їй пенсії в розрахунок не були включені індексація заробітної плати, матеріальна допомога на оздоровлення до щорічної відпустки, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, премії до державних, професійних та ювілейних свят та інші виплати така особа 01.08.2016 звернулась до відповідного Управління ПФУ за перерахунком пенсії з урахуванням усіх виплат з 17.07.2009 та 08.08.2016 отримала відмову.

Приймаючи справу № 510/1286/16-а до розгляду Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 26 червня 2019 року вказала, що в межах розгляду цієї справи виникла виняткова проблема, що полягає у необхідності формування відповідних правових позицій, для чого потрібно надати відповіді на такі питання:

1. Чи можуть судами застосовуватися у спорах стосовно соціального захисту (для обмеження розміру належних особі сум соціальних виплат) шестимісячні строки звернення до суду, встановлені процесуальним законом - КАС (стаття 99 у редакції, що діяла до 15.12.2017, та статті 122 в редакції, що є чинною на сьогодні), якщо предметом спору є неотримання особою регулярних (щомісячних тощо) соціальних виплат, які суб`єкт владних повноважень з власної вини не виплачував фізичній особі або виплачував у неповному розмірі?

2. Чи можуть суди застосовувати строки звернення до суду, встановлені процесуальним законом - КАС (стаття 99 у редакції, що діяла до 15.12.2017, та статті 122 в редакції, що є чинною на сьогодні), для фактичного встановлення строкових меж (може граничних меж) триваючого правопорушення у сфері реалізації соціальних прав та відповідно цим строком обмежувати доступ особи до суду?

3. Чи може бути факт нездійснення перевірки особою, якій державою призначено пенсію або інші постійні соціальні виплати, правильності нарахування уповноваженими суб`єктами владних повноважень конкретних сум таких виплат або невчасне звернення з відповідним позовом до адміністративного суду підставою для судового захисту її прав лише у межах останніх шести місяців, що передують даті звернення до суду?

4. Чи можуть суди не застосовувати відповідний процесуальний строк, а відповідно до частини шостої статті 7 КАС використовувати як аналогію закону до всіх зазначених вище спорів положення частини другої статті 87 Закону України Про пенсійне забезпечення (далі - Закон №1788-ХІІ); статті 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-ІV) та статей 51, 55 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, а деяких інших осіб (далі - №2262-ХІІ), в яких міститься норма, згідно з якою нараховані (первинно встановлені за відповідною заявою фізичної особи) суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком?

Відповідно до частини другої статті 46 Закону №1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Наведене свідчить про те, що обставини, встановлені у справі, що розглядається, не є подібними до обставин, встановлених у справі №510/1286/16-а, до набрання законної сили рішенням суду у якій, суд першої інстанції зупинив провадження.

Відтак, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не обґрунтовано зупинив провадження у цій справі на підставі п. 5 ч. 2 ст. 236 КАС України.

Відповідно до ст. 320 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи, оскільки винесена з порушенням норм процесуального права та з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи.

Керуючись статтями 243, 308, 312, 315, 317, 320, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 04 червня 2020 року про зупинення провадження у справі № 460/3998/20, - скасувати та прийняти постанову, якою справу направити для продовження розгляду по суті до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула