Справа № 473/2415/20
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2020-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2020 р.м.ОдесаСправа № 473/2415/20
Головуючий в 1 інстанції: Старжинська О.Є.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Стас Л.В.,

суддів: Шеметенко Л.П., Турецької І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Київ та Київській області на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 липня 2020 року у справі за позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Київ та Київській області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м. Київ та Київській області (далі Центральне міжрегіональне УДМС України у м. Київ та Київській області, позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , відповідач), який є особою без громадянства, у якому просило:

- затримати відповідача з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні строком на шість місяців.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що 24 липня 2020 року в м.Боярка Київської області співробітниками Києво-Святошинського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Київ та Київській області був виявлений громадянин, який назвався ОСОБА_1 . У вказаної особи відсутні підстави для законного перебування на території України, оскільки наявні у нього паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 визнані недійсними, при цьому відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту.

Таким чином, позивач наголошує на доцільності затримання відповідача з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні строком на шість місяців, покликаючись на неможливість його ідентифікації.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 липня 2020 року у задоволенні позову Центральному міжрегіональному УДМС України у м. Київ та Київській області відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Центральне міжрегіональне УДМС України у м. Київ та Київській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, у якій зазначено, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим скаржник просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги, Центральне міжрегіональне УДМС України у м. Київ та Київській області, окрім доводів викладених в позовній заяві, також зазначило, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не врахував факт перебування відповідача на території України за підробленим паспортним документом. При цьому, з питань набуття громадянства України в установленому порядку відповідач не звертався, паспортом громадянина України не документувався, а тому суд першої інстанції помилково відмовив у затриманні відповідача з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців.

ОСОБА_1 не скористався своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Учасники справи в судове засідання апеляційного адміністративного суду не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином. Враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів, відповідно до п.2 ч.1 ст. 311, ч.2 ст. 313 КАС України, вважає за можливе проводити апеляційний розгляд справи у письмовому провадженні.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких мотивів.

Судом встановлено, що 24 липня 2020 року в м.Боярка Київської області співробітниками Києво-Святошинського районного відділу Центрального міжрегіонального УДМС України у м. Київ та Київській області був виявлений громадянин, який назвався ОСОБА_1 .

Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України, у відповідача відсутні.

Паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія НОМЕР_1 , виданий 10 травня 2012 року Рахівським РВ УДМС України в Закарпатській області та паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія НОМЕР_2 , виданий 25 січня 2019 року Саксаганським РВ в м.Кривому Розі ДМС України в Дніпропетровській області визнані недійсними, що стало підставою для складання протоколу серія МКО №000056 про його адміністративне затримання за ч.2 ст.263 КУпАП за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ст.203 ч.1 КУПАП на строк 72 години з метою ідентифікації.

24 липня 2020 року за рішенням завідуючого сектору протидії нелегальної міграції Києво-Святошинського РВ ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області Чалого А., з метою ідентифікації та примусового повернення, ОСОБА_1 був поміщений до Державної установи Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Позов про примусове видворення ОСОБА_1 позивачем не подавався, а також не приймалось рішення про примусове повернення.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що клопотання про затримання іноземця може бути подано органом державної міграційної служби до суду після подання адміністративного позову про його примусове видворення за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, а так само у разі відсутності в іноземця, який вчинив порушення законодавства України про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частина 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі Закон №3773) встановлює право затримувати та розміщувати в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, у тому числі і іноземців, які не мають законних підстав для перебування на території України та підлягають примусовому видворенню за межі України протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства визначені статтею 289 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 цієї статті за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства, зокрема, такого заходу як:

- затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

За правилами частини 11 статті 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Частина 13 статті 289 КАС України передбачає, що умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Відповідно до пункту 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1110 (далі - Типове положення) пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - пункт тимчасового перебування) є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства, зокрема:

- стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України;

- стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

На виконання абз.3 пункту 3 розд. IV «Прикінцеві положення» Закону №3773 та Типового положення, з метою нормативно-правового врегулювання порядку дій посадових осіб пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, територіальних органів та територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону з питань розміщення іноземців та осіб без громадянства в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, їх утримання, ідентифікації, примусового видворення, а також звільнення з пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29 лютого 2016 року №141 затверджено Інструкцію про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - Інструкція №141).

Згідно з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції №141 іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, що затримані в установленому законодавством порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в ПТПІ протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави вважати, що позов про затримання іноземця або особи без громадянства, в тому числі і про продовження строку затримання, може бути подано стосовно особи, до якої подано та розглядається адміністративний позов про примусове видворення, при цьому підставою затримання повинні слугувати докази на підтвердження обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі.

Затримання іноземця або особи без громадянства та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, можливо також з метою ідентифікації, однак з обов`язковим забезпеченням примусового видворення з України.

Колегія суддів вважає, що Центральним міжрегіональним УДМС України у м. Київ та Київській області порушені вищенаведені норми та необґрунтовано подано позов про затримання у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, адже єдиною підставою позову є ідентифікація затриманого без примусового видворення з України.

Такий висновок суду апеляційної інстанції побудований на постановах Верховного Суду від 21 серпня 2019 року (справа №522/960/18, адміністративне провадження №К/9901/50641/18), від 27 листопада 2018 року (справа №754/2203/17, адміністративне провадження №К/9901/29931/18), висновки якого враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (ч.5 ст.242 КАС України).

У цих постановах Верховний Суд дійшов висновку, що клопотання про затримання іноземця може бути подано органом охорони державного кордону до суду після подання адміністративного позову про його примусове видворення за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, а так само у разі відсутності в іноземця, який вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.

На користь того, що позивач обов`язково повинен звертатися до суду з позовом про примусове видворення свідчить також постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року (справа №362/1634/19, адміністративне провадження №К/9901/15404/19), де суд застосував тримісячний строк звернення суб`єкта владних повноважень до адміністративного суду, передбачений абз.2 частини 2 статті 122 КАС України, який почав свій відлік після закінчення строку для виконання рішення про примусове повернення до країни походження, або третьої країни іноземця, або особи без громадянства.

Проводячи аналогію застосування абз.2 частини 2 статті 122 КАС України суд апеляційної інстанції відзначає, що позов про примусове видворення повинен бути пред`явлений до суду протягом трьох місяців з моменту, коли особу виявлено та встановлено обставини, що вона перебуває на території України без правових підстав.

З системного аналізу вимог чинного законодавства та обставин справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Київ та Київській області.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 289, 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Київ та Київській області залишити без задоволення.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 липня 2020 року у справі за позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Київ та Київській області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст судового рішення складений 13 серпня 2020 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Турецька І.О. Шеметенко Л.П.