Справа № 120/2374/20-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2020-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 серпня 2020 р. Справа № 120/2374/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мультян М.Б.,

секретаря судового засідання: Ковальова В.О.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: Молявчика О.В.

представника відповідача: Назаренка Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області

про: визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області вчинити та здійснити перерахунок пенсії, яка за чинним законодавством складає 22916,89 гривень в місяць з 01.05.2020 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області відшкодувати моральну шкоду у сумі 100000 (сто тисяч) гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 01.05.2020 року перейшов на пенсію відповідно Закону України № 1058-ІV та відповдно Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" № 848-VІІІ. Відповідно постанови Ленінського районного суду м. Вінниці від 09.06.2006 року йому було призначено і перераховано пенсію за віком як науково-педагогічному працівнику та зазначено індивідуальний коефіцієнт - 3,28. Однак вважає, що під час перерахунку пенсії 01.05.2020 року, відповідачем протиправно взято інший коефіцієнт та показники заробітної плати. Тому, на підставі зазначеного, просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок його пенсії, врахувавши індивідуальний коефіцієнт - 3,28 та середній показник заробітної плати - 7763,17 гривень відповідно до Законів України "Про наукову і науково-технічну діяльність" та "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

Ухвалою від 10.06.2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження у письмовому провадженні, в порядку статті 263 КАС України. Також даною ухвалою встанволено строк відповідачеві на подачу відзиву.

Ухвалою суду від 01.07.2020 року клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін задоволено та призначено судоме засідання. Також даною ухвалою витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області матеріали пенсійної справи позивача.

02.07.2020 року на адресу суду від позивача надійшла заява про зміну предмета адміністративного позову, в якій позивач просить:

- визнати лист-відмову № 1747-1672/Т-02/8-0200/20 від 13.05.2020 року Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області незаконним;

- зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області вчинити дії та здійснити перерахунок пенсії із застосуванням індивідуального коефіцієнту 3,28 та середнього показника заробітної плати за 2019 рік 9205,19 грн, та призначити пенсію в розмірі 27173,72 гривень в місяць з 01.05.2020 року.

15.07.2020 року на адресу суду надійшов відзив в якому, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову вказуючи, що відсутні підстави для перерахунку пенсії за віком позивачеві з урахуванням індивідуального коефіцієнту заробітної плати, що становив 3,28, який враховувався для розрахунку пенсії позивача відповідно до Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність".

Відтак, представник вважає, що позов є не обґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Також представником відповідача, на виконання вимог ухвали суду від 01.07.2020 року, подано матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 .

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підпримав та просив суд адміністративний позов задовольнити, з підстав визначених у позовній заяві.

Представник відповідача, в свою чергу, проти задоволення адміністративного позову заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, вислухавши позиції сторін, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за віком відповідно до вимог Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

Позивач також з 01.04.2004 року отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В подальшому, з 03.01.2006 року позивачу на виконання постанови Ленінського районного суду м. Вінниці від 09.06.2006 року у справі № 2-а-745/06 призначено пенсію за віком як науковому працівнику в розмірі 90% від заробітної плати.

На підставі заяви позивача від 18.10.2017 року його переведено на пенсію за віком з 01.11.2017 року, з огляду на положення статті 10 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

З 01.07.2018 року по 26.04.2020 року позивач отримував пенсію як працівник органів МВС.

На підставі заяви позивача від 27.04.2020 року, позивачеві відновлено виплату пенсії за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

Однак, не погоджуючись з діями відповідача стосовно неврахування під час перерахунку пенсії індивідуального коефіцієнту та показника середньої заробітньої плати за 2019 рік, ОСОБА_1 28.04.2020 року звернувся до пенсійного органу із відповідною заявою.

Листом від 13.05.2020 року Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомило позивача про розрахунок його пенсії із застосуванням індивідуального коефіцієнту заробітної плати - 2,27417, який застосовано до проіндексованого показника заробітної плати по Україні за 2014 - 2016 роки.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зокрема, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Частиною 1 статті 27 Закону України ««Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що розмір пенсії за віком визначається за формулою:

П = Зп х Кс, де:

П - розмір пенсії, у гривнях;

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;

Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Відповідно до пункту 3 статті 45 Закону України ««Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Згідно статтею 40 Закону України ««Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв. У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж. За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 7, 8 і 9 статті 11 цього Закону. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К),

де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки;

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn );

К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу, який враховується при обчисленні пенсії, визначається за формулою:

Кз = Зв : Зс, де:

Кз - коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи;

Зв - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу);

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу), а в разі одноразової сплати єдиного внеску відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - за місяць, в якому укладено договір про добровільну участь.

Сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу), визначається за формулою:

Зв = З + Зд,

де: Зв - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу);

З - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої фактично сплачено страхові внески згідно з цим Законом за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу). У разі якщо сума страхових внесків, сплачена виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), для обчислення пенсії враховується розмір мінімальної заробітної плати;

Зд - сума заробітної плати (доходу) або з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, застрахованої особи, розрахована виходячи із передбаченої частиною третьою статті 24 цього Закону доплати, за місяць, за який визначається коефіцієнт заробітної плати (доходу) або з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, і яка визначається за формулою:

Д

Зд = --- х 100%, де:

Т

Д - сума доплати, здійснена відповідно до частини третьої статті 24 цього Закону, або додаткових сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати;

Т - розмір страхового внеску до солідарної системи у відповідному місяці.

У разі подання застрахованою особою для обчислення розміру пенсії даних про заробітну плату (дохід) за період до 1 січня 1992 року при визначенні коефіцієнта заробітної плати (доходу) середня заробітна плата за рік (квартал) у відповідному періоді вважається щомісячною середньою заробітною платою працівників, зайнятих у галузях економіки України, відповідного року (кварталу).

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що коефіцієнт заробітної плати враховується при розрахунку заробітної плати для обчислення пенсії, при цьому, при визначенні заробітної плати для обчислення пенсії враховується вся заробітна плата, у тому числі і та, яку пенсіонер отримував після призначення пенсії, а відповідно, заробітна плата, яку отримував пенсіонер, продовжуючи працювати після призначення йому пенсії, має значення для визначення додаткових коефіцієнтів заробітної плати за кожний відпрацьований місяць після призначення пенсії.

Отже, індивідуальний коефіцієнт є змінним показником при кожному перерахунку пенсії, оскільки залежить від заробітної плати.

Більше того, коефіцієнт заробітної плати визначений постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 09.06.2020 року у розмірі - 3,28 розрахований як науковому працівнику відповідно Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність", однак наразі позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, аргументи позивача про визначнення йому індивідуального коефіцієнту заробітної плати при перерахунку пенсії у розмірі 3,28 - є помилковими.

Також, як зазначено вище, статтею 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, де показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії.

Як підтверджено матеріалами справи, позивач з 01.11.2017 була призначена пенсія за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 01.07.2018 року по 26.04.2020 року позивач отримував пенсію відповідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 27.04.2020 року позивачу відновлено виплату пенсії відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто у даному разі при переведенні позивача на пенсію за Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» правомірно враховано заробітну плату із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення позивачу пенсії, а саме за 2014-2016 роки.

Таким чином, в даному випадку відсутні правові підстави для застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якого сплачено страхові внески за 2019 рік.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необгрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди у розмірі 100000 гривень, суд зауважує, що відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно з статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За умови не доведення позивачем протиправності дій відповідача у межах заявлених позовних вимог у даній справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (статті 90 КАС України).

Згідно пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v.Finland» від 27.09.2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й відрізних практик підготовкита представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, підстав для відшкодування позивачу витрат зі сплати судового збору немає.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, )

Копію рішення у повному обсязі сторони можуть одержати: 18.08.2020 року.

Суддя Мультян Марина Бондівна