Справа № П/320/528/20
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2020-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № П/320/528/20 Суддя (судді) першої інстанції: Балаклицький А. І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Бабенко К.А., Пилипенко О.Є., за участю секретаря: Закревської І.Л., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період з 12.05.2015 по 27.10.2017, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме: 27.10.2017;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 12.05.2015 по 27.10.2017, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме: 27.10.2017.

Також просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

У обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу відповідач не провів з ним розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", що й стало підставою для звернення до суду.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04березня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період з 12.05.2015 по 27.10.2017, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 12.05.2015 по 27.10.2017, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні на його користь витрат на правничу допомогу, подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить змінити мотивувальну частину та доповнити резолютивну частину оскаржуваного рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 2400 грн.

Також просив вирішити питання про розподіл судових витрат в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначив, що суд першої інстанції безпідставно зазначив про те, що оплата позивачем адвокату 2400,00 грн здійснена за послуги, надані ним ще до виникнення спірних правовідносин, оскільки, як встановлено судом, право позивача на виплату йому відповідної компенсації порушено відповідачем з дати звільнення з посади, а не з дати надання йому відповіді у листі від 05.12.2019. Крім того, скаржник вказав, що суд першої інстанції не звернув увагу на додаток від 15.11.2019 до договору № 15-11/19, у якому сторони погодили перелік послуг, зокрема, щодо підготовки, написання та подання позовної заяви до військової частини НОМЕР_1 про виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження щодо здійснення таких витрат. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Крім того, відповідач до відзиву на апеляційну скаргу додав клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанцій на 90%.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки судове рішення оскаржується в частині відмови про стягнення судових витрат на правничу допомогу, то перевірка законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог апеляційним судом не здійснюється.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.05.2015 Управлінням особового складу штабу командування Повітряних Сил Збройних Сил України видано позивачу посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 .

Відповідно до послужного списку ОСОБА_1 наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 03.10.2017 №393 позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом "б" пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за станом здоров`я).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 27.10.2017 №234 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 27.10.2017.

Як вбачається з наданої суду копії витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.10.2017 №234, позивачу станом на день звільнення з військової служби не виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

У листопаді 2019 року позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив виплатити йому грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 12.05.2015 по 27.10.2017, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме: 27.10.2017.

Листом від 05.12.2019 №89/ФС Військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача про те, що відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію, припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями частини 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається з пункту 1 частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до положень частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу наведених положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.09.2018 у справі №810/4749/15.

У контексті наведеного колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що приписи КАС України покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката та, відповідно, не спростовано правомірність заявленого позивачем до стягнення розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону №5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №5076).

Статтею 19 Закону №5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до статті 30 Закону №5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З матеріалів справи вбачається, що 15.11.2019 між ОСОБА_1 (Замовник) та ОСОБА_2 (Виконавець) укладено договір про надання правової (правничої) допомоги №15-11/19, за умовами якого виконавець зобов`язався надати замовнику: правову допомогу шляхом виконання дій, що мають юридичне значення; послуги, направлені на захист прав замовника у суді; послуги включають в себе збір інформації, вивчення документів, складання та подання документів, надання усних та письмових консультацій, участь у переговорах та судових засіданнях при розгляді справ у судах.

Пунктом 4.1 договору визначено, що сторони погодили, що вартість послуг виконавця (гонорар) та порядок їх оплати визначається сторонами в додатках до договору, які є конфіденційними.

Пунктом 8.1 договору передбачено, що договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до "15" жовтня 2020 року.

15.11.2019 між сторонами підписано додаток до договору, в якому сторони визначили, що вартість послуги з підготовки, написання та подання позовної заяви до військової частини НОМЕР_3 про виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпусти (2 години), становить 2400,00 грн.

Позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу додано до матеріалів справи копію меморіального ордеру №1327983SB від 18.11.2019 на суму 2400,00 грн.

Матеріали справи свідчать, що 15.11.2019 позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату грошової компенсації за невикористану календарні дні додаткової відпустки.

Листом від 05.12.2019 №89/ФС Військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача про відсутність правових підстав для виплати згаданої компенсації.

З огляду на викладене, меморіальний ордер №1327983SB на суму 2400,00 грн. датований 18.11.2019, у той час спірна відмова, яка оскаржується в рамках цієї справи, надана відповідачем 05.12.2019.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оплата позивачем адвокату 2400,00 грн здійснена за послуги, які надані ним ще до виникнення спірних правовідносин, тому такі витрати не пов`язані з розглядом даної справи, а тому не підлягають розподілу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

Згідно з ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 13 серпня 2020 року.

Головуючий суддяЛ.Т.Черпіцька
Судді: К.А.Бабенко
О.Є.Пилипенко