Справа № 520/3099/2020
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2020-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Спірідонов М.О.

03 серпня 2020 р.Справа № 520/3099/2020

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання Білюк Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановила:

05.03.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Шевченківського відділу обслуговування громадян у м. Харкова (сервісний центр) Новобаварського району (правонаступником якого є відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, далі ГУ ПФУ в Харківські області, пенсійний орган), яка полягає у незастосуванні при перерахунку його пенсії коефіцієнта підвищення заробітної плати (індексації) в розмірі 1,17 відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 року № 124 «Про питання проведення індексації пенсій у 2019 році» (далі Постанова № 124);

- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області провести перерахунок його пенсії з 01.03.2019 року і надалі, в разі проведення подальших перерахунків пенсії, із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено внески, обчисленої у відповідності до вимог діючого законодавства та величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %, що дорівнює 0,65025 та виплатити йому заборгованість за період з 01.03.2019 року по 01.01.2020 року у сумі 5.868,38 грн.

Обґрунтовує позовні вимоги позивач тим, що відповідач, не зважаючи на наявні судові рішення, постійно звужує та обмежує його права на перерахунок пенсії. Зазначає, що ГУ ПФУ в Харківській області безпідставно, в односторонньому порядку, знизив йому величину оцінки одного року страхового стажу з 1,35 %, що дорівнює 0,65025, до 1 % та в супереч урядовому акту не застосував коефіцієнт підвищення заробітної плати (індексації) в розмірі 1,7 при обчисленні розміру пенсії.

Заперечуючи проти вимог ОСОБА_1 , у відзиві на адміністративний позов ГУ ПФУ у Харківській області вказує, що розмір пенсії позивача з 01.03.2019 року приведений відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2019 року по справі № 520/3173/19. Виконуючи вищезазначене рішення та застосовуючи коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1,35 % 0,65025, пенсійний орган позбавлений можливості провести перерахунок пенсії позивача із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії з жовтня 2017 року, в розмірі 1,17, оскільки такий перерахунок можливо провести лише із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу, який дорівнює 1 %.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 року, що набрала законної сили 03.08.2020 року, з підстав, установлених п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконною і протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Харківській області щодо незастосування при перерахунку його пенсії коефіцієнта підвищення заробітної плати (індексації) в розмірі 1,17 відповідно до п. 2 Постанови № 124 та зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області здійснити перерахунок його пенсії з 01.03.2019 року і надалі, в разі проведення подальших перерахунків пенсії, із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено внески, обчисленої у відповідності до вимог діючого законодавства та величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %, що дорівнює 0,65025.

Ухвалюючи таке рішення, суд дійшов висновку про те, що фактичною підставою звернення позивача до суду із даним позовом слугувало невиконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2019 року у справі № 520/3173/19, відтак, вимоги позивача в частині визнання незаконною і протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Харківській області - Шевченківського відділу обслуговування громадян у місті Харкові (сервісний центр) щодо незастосування при перерахунку його пенсії коефіцієнта підвищення заробітної плати (індексації) в розмірі 1,17 відповідно до п. 2 постанови КМУ №124 та зобов`язання пенсійний орган здійснити перерахунок його пенсії з 01.03.2019 року і надалі, в разі проведення подальших перерахунків пенсії, із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено внески, обчисленої у відповідності до вимог діючого законодавства та величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%, що дорівнює 0,65025 вже вирішені судом в рамках справи № 520/3173/19, отже є повторним розглядом справи на виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Тобто, спір у справі в цій частині позовних вимог є тотожний, виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

Оскільки предмет позову у цій частині фактично спрямований на належне виконання іншого судового рішення, суд першої інстанції визначився, що позивач має право здійснити відповідні дії щодо його виконання у порядку Закону України «Про виконавче провадження» або ст. 383 КАС України, а вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судових рішень, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 року про закриття провадження у справі в частині позовних вимог, та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позову. Позови визнаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет позову, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Враховуючи ту обставину, що ним у цій справі заявляються інші вимоги, ніж ті, що були предметом розгляду у справі № 520/3173/19, позивач вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 ГУ ПФУ в Харківській області просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду, - без змін.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та пояснення представника пенсійного органу, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Судом установлено, що ОСОБА_1 з 30.09.1998 року перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та отримує пенсію відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-ІV в редакції, що є чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2018 року, що набрало законної сили 09.07.2018 року, у справі № 638/18615/17 частково задоволені вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 .

Судовим рішенням, зокрема, визнані протиправними дії Шевченківського ОУПФУ м. Харкова (правонаступником якого є ГУ ПФУ в Харківській області) щодо зниження ОСОБА_1 з 01.10.2017 року індивідуального коефіцієнту страхового стажу до розміру 1%.

Шевченківський ОУПФУ м. Харкова зобов`язаний, починаючи з 01.10.2017 року здійснювати перерахунок пенсії ОСОБА_1 із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014-2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35, що дорівнює 0,65025 /а.с. 12-18/.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2019 року, що набрало законної сили 01.07.2019 року, у справі № 520/3173/19 повністю задоволені вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 .

Так, судовим рішенням визнані протиправними дії Шевченківське ОУПФУ м. Харкова щодо скасування ОСОБА_1 в односторонньому порядку величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %, що дорівнює 0,65025.

Шевченківське ОУПФУ м. Харкова зобов`язано, починаючи з 01.10.2017 року і надалі, в разі проведення подальших перерахунків пенсії ОСОБА_1 , здійснювати перерахунок пенсії із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено внески, обчисленої як середній показник за 2014 - 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %, що дорівнює 0,65025 /а.с. 19-26/.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 року у справі № 520/10363/19, що набрало законної сили 31.01.2020 року, відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про:

- визнання незаконною та протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Харківській області щодо незастосування при перерахунку пенсії позивача на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2019 року у справі № 520/3173/19 коефіцієнта підвищення заробітної плати індексації 1,17 відповідно до пункту 2 Постанови № 124 ;

- зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області здійснити перерахунок пенсії позивача на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2019 року по справі № 520/3173/19 із застосуванням коефіцієнта підвищення заробітної плати (індексації) 1,17;

- зобов`язання ГУ ПФУ України в Харківській області Шевченківський відділ обслуговування громадян у м. Харкові (сервісний центр), починаючи з 01.10.2017 року і надалі, в разі проведення подальших перерахунків пенсії позивача, здійснювати перерахунок пенсії на підставі діючого сучасного законодавства України із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %, що дорівнює 0,65025 /а.с. 110-115/.

Листом від 24.01.2020 року за № 874/02.21-20, у відповідь на звернення позивача, ГУ ПФУ в Харківській області повідомило останнього про те, що перерахунок пенсії з 01.03.2019 року йому проведено з урахуванням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2019 року у справі № 520/3173/19 із застосуванням при обчисленні розміру його пенсії величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%, що дорівнює 0,65025. В цьому ж листі пенсійний орган повідомив позивача про те, що провести перерахунок з 01.03.2019 року із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії в розмірі 1,17 та величиною оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 % не має законних підстав /а.с. 29-30/.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Як установлено судовим розглядом, фактично підставою звернення позивача ОСОБА_1 до суду із даним позовом слугувало невиконання пенсійним органом рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2019 року у справі № 520/3173/19, що набрало законної сили 01.07.2019 року, яким визнано протиправними дії Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо скасування позивачу в односторонньому порядку величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%, що дорівнює 0,65025, та зобов`язано відповідача, починаючи з 01.10.2017 року і надалі в разі проведення подальших перерахунків пенсії здійснювати перерахунок пенсії ОСОБА_1 із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено внески, обчисленої як середній показник за 2014-2016 із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%, що дорівнює 0,65025.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання незаконною і протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Харківській області - Шевченківського відділу обслуговування громадян у місті Харкові (сервісний центр) щодо незастосування при перерахунку його пенсії коефіцієнта підвищення заробітної плати (індексації) в розмірі 1,17 відповідно до п. 2 постанови КМУ № 124 та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок його пенсії з 01.03.2019 року і надалі, в разі проведення подальших перерахунків пенсії, із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено внески, обчисленої у відповідності до вимог діючого законодавства та величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%, що дорівнює 0,65025, - вже вирішені судом в рамках розгляду справи № 520/3173/19, фактично охоплені цим судовим розглядом і спрямовані на належне його виконання.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26.06.2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15.05.2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07.06.2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28.11.2006 року, заява № 30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Відповідно до ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в ст. 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що набрання судовим рішенням законної сили породжує правові наслідки, а саме: вирішується спір між сторонами, рішення суду стає загальнообов`язковим, є незмінним, остаточним та підлягає обов`язковому виконанню.

Закон України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII) визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З метою забезпечення виконання судового рішення, статтею 382 КАС України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 2 ст. 382 КАС України).

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Отже, приписами ст. ст. 382, 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та, за наслідками розгляду даного звіту, як один з можливих варіантів - накладення штрафу (ч. 1-2 ст. 382 КАС України); визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ч. 1 ст. 383 КАС України).

Колегія суддів зазначає, що за правовим висновком Верховного Суду, викладеним, зокрема у постановах від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15, від 03.04.2019 року у справі № 820/4261/18 та від 22.08.2019 року у справі № 522/10140/17, - «Зазначені норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення і підставами для їх застосування є невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи - позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Крім того, наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.».

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведеного та тієї обставини, що вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання незаконною і протиправною ГУ ПФУ в Харківській області - Шевченківського відділу обслуговування громадян у місті Харкові (сервісний центр) щодо незастосування при перерахунку його пенсії коефіцієнта підвищення заробітної плати (індексації) в розмірі 1,17 відповідно до п. 2 постанови КМУ № 124 та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок його пенсії з 01.03.2019 року і надалі, в разі проведення подальших перерахунків пенсії, із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено внески, обчисленої у відповідності до вимог діючого законодавства та величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%, що дорівнює 0,65025, - охоплені судовим розглядом в рамках розгляду справи № 520/3173/19 та фактично спрямовані позивачем на належне виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2019 року, колегія судів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для закриття провадження у даній справі в цій частині відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Інші доводи апеляційної скарги означених висновків колегії суддів не спростовують.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) С.П. Жигилій Т.С. Перцова
Постанова у повному обсязі складена і підписана 13 серпня 2020 року.