Справа № 400/2644/19
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2020-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/2644/19
Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Димерлія О.О.

суддів: Єщенка О.В., Танасогло Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року по справі № 400/2644/19 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, треті особи: Державна судова адміністрація України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

22 серпня 2019 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (далі - ТУ ДСА, відповідач), треті особи: Державна судова адміністрація України, в якому позивач просить суд розглянути питання щодо розрахунку суддівської винагороди для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці, виходячи з посадового окладу в розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 04.12.2018 р. та станом на 01.01.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач був зобов`язаний видати довідки про суддівську винагороду, оскільки позивач звільнилась з посади судді у зв`язку із виходом у відставку без проходження кваліфікаційного оцінювання, тому обчислення суддівської винагороди для призначення щомісячного довічного грошового утримання має здійснюватись згідно приписів ст. 133 ЗУ №2453-VI у редакції Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 року №11-р/2018, тобто виходячи з посадового окладу у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, відповідної доплати за вислугу років та доплати за перебування на адміністративній посаді в суді. Однак, від виконання цього обов`язку ухилився, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом в якому просила надати їй оновлену довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 04.12.2018, виходячи з посадового окладу у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених Законом України від 07.12.2017 № 2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік», з відповідною доплатою, а саме: за вислугу років та доплатою за перебування на адміністративній посаді в суді.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.01.2020 року, відмовлено у задоволені адміністративного позову.

Приймаючи вищезазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що довідка такого змісту видається при призначенні щомісячного довічного грошового утримання, у відповідача не було обов`язку щодо її видачі. Враховуючи також те, що станом на 04.12.2018 та на 01.01.2019 посадовий оклад судді місцевого суду (судді, який працює на відповідній посаді та не пройшов кваліфікаційного оцінювання), обчислений Управлінням відповідно до вимог Закону № 1402, Закону № 2453 та з урахуванням норм Закону № 1774, дорівнював 15 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в зв`язку з чим у відповідача не було підстав для видачі позивачеві довідок іншого змісту.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.01.2020 року по справі № 400/2644/19, та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, скаржник зазначила те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт також зазначила, що не погоджується з діями відповідача в частині невірного визначення суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки проведення підрахунку грошової винагороди у відповідності до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI, як це визначено пунктом 23 Прикінцевих і перехідних положень, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII, виходячи зі встановленого розміру мінімальної заробітної плати, а на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VIII, який передбачає здійснення такого обрахунку, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року.

У зв`язку з відсутністю клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, апеляційний суд відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 № 1600-VIII «Про звільнення суддів» ОСОБА_1 було звільнено з посади судді Березанського районного суду Миколаївської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

30.09.2016 набрав чинності Закон № 1402, пунктом 2 розділу ХІІ якого було визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон № 2453, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Частиною четвертою статті 142 Закону № 1402 встановлено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 25 розділу ХІІ Закону № 1402 було встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя йде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону № 2453.

За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до Закону № 2453.

Починаючи з 12 жовтня 2016 року ОСОБА_1 отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди, призначене відповідно до Закону № 2453 в редакції Закону України від 12.02.2015 № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» (надалі - Закон № 192).

Частиною третьою статті 129 («Суддівська винагорода») Закону № 2453 у первинній редакції було визначено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат.

Однак, Закон № 2453 було викладено в новій редакції, в результаті чого, були змінені, зокрема, норми щодо суддівської винагороди.

Так, частиною третьою статті 133 Закону № 2453 в редакції Закону № 192 було визначено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюються в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Конституційний Суд України прийняв Рішення від 04.12.2018 № 11-р/2018 у справі № 1-7/2018(4062/15) за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд».

Пунктом 1 вказаного Рішення положення частини третьої статті 133 Закону № 2453 у редакції Закону № 192 визнано неконституційним. Конституційний Суд України вирішив, що частина третя статті 133 підлягає застосуванню у її первинній редакції, тобто в редакції статті 129 Закону № 2453, якою, зокрема, було встановлено, що посадовий оклад судді місцевого суду з 1 січня 2015 року дорівнює 15 мінімальним заробітним платам.

Визнаючи неконституційним положення частини третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року Конституційний Суд України зауважив, що законодавець неодноразово вносив зміни до вказаного закону щодо розміру посадового окладу, в результаті яких оклад судді місцевого суду було зменшено з 15 до 10 мінімальних заробітних плат. Такі зміни суд визнав посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому.

Пунктом 3 вказаного Рішення Конституційний Суд України вирішив, що частина третя статті 133 Закону № 2453 у редакції Закону № 192 втрачає чинність з дня ухвалення Рішення.

Отже, з 04.12.2018 (дата Рішення Конституційного Суду України) змінився розмір складових суддівської винагороди (збільшився посадовий оклад) судді місцевого суду, тобто з`явилась підстава згідно частини четвертої статті 142 Закону № 1402, для здійснення перерахунку раніше призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання.

Матеріалами справі підтверджено, що 07.12.2018 року ОСОБА_1 подала до Управління заяву про надання довідки щодо розміру заробітної плати працюючого голови районного суду, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання, станом на 04.12.2018. У заяві (надалі - Заява 1) позивач посилається на згадане вище Рішення Конституційного Суду України.

13.12.2018 року Управління видало ОСОБА_1 «Довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці» (вих. № 7/1-1734/18, надалі - Довідка 1). Згідно з цією довідкою, посадовий оклад визначений в сумі 26 430 грн. (15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року). Інші складові суддівської винагороди (доплата за вислугу років, доплата за перебування на адміністративній посаді в суді) відповідач вказав, виходячи з суми посадового окладу.

Також, 09.01.2019 року ОСОБА_1 подала до Управління заяву (надалі - Заява 2) про надання довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2019. Підставою для надання довідки позивач вказала зміну розміру мінімальної заробітної плати та прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2019.

Управління видало ОСОБА_1 «Довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці» № 7/1-53/19 від 14.01.2019 року, надалі - Довідка 2). Згідно з цією довідкою, посадовий оклад визначений в сумі 28 815 грн. (15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року). Інші складові суддівської винагороди (доплата за вислугу років, доплата за перебування на адміністративній посаді в суді) відповідач вказав, виходячи з посадового окладу.

На думку позивача, відповідач у Довідці 1 та у Довідці 2 мав вказати посадовий оклад, виходячи не з суми прожиткового мінімуму, а з суми мінімальної заробітної плати.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, як вказано вище, відповідно до частини четвертої статті 142 Закону № 1402, здійснюється лише у разі зміни складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Пунктом 2 розділу ІІІ встановлено, що до заяви про перерахунок щомісячного довічного утримання додається довідка про суддівську винагороду працюючого судді за відповідною посадою станом на дату, з якої відбулось підвищення розміру суддівської винагороди.

Таким чином, довідка за формою, вказаною у додатку 2, видається лише один раз - у разі вирішення питання про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Також, скаржник у Заяві 1 - просила відповідача надати їй довідку про розмір заробітної плати працюючого голови районного суду, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання з 04 грудня 2018 року.

Проте, замість цієї довідки (що призначена саме для перерахунку) відповідач видав позивачеві довідку за формою, вказаною у додатку 2.

Додатково, позивач у Заяві 2 позивач просила відповідача надати їй довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01 січня 2019 року.

Стосовно даного питання, суд апеляційної інстанції зазначає, що довідка такого змісту видається лише у разі призначення щомісячного довічного грошового утримання, отже у відповідача не виникло обов`язку щодо її видачі.

Враховуючи те, що станом на 04.12.2018 та 01.01.2019 - посадовий оклад судді місцевого суду який не пройшов кваліфікаційного оцінювання обчислювався Управлінням відповідно до вимог Закону № 1402, Закону № 2453 та з урахуванням норм Закону № 1774, тобто дорівнював 15 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, у відповідача не було підстав для видачі ОСОБА_1 довідок іншого змісту.

Таким чином, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що зміни зазнав не розмір суддівської винагороди, а її розрахункова величина.

Рішенням Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року №11-р/2018, на яке посилається ОСОБА_1 , не вирішувалось питання розрахункової величини, яку належить застосовувати при розрахунку посадового окладу суддів, а тому правові висновки, які містяться в цьому рішенні, не впливають на пункт 3 його Прикінцевих та перехідних положень.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 520/11431/18 та від 09 серпня 2019 року у справі №826/9404/17, від 11 березня 2020 року у справі № 200/9195/19-а, від 18 березня 2020 року у справі № 826/5518/17.

З урахуванням наведеного, при виданні ОСОБА_1 довідок - Управління діяло відповідно до норм Закону № 1402, отже суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для задоволення даних позовних вимог.

Визнаючи неконституційним положення частини третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року Конституційний Суд України зауважив, що законодавець неодноразово вносив зміни до вказаного закону щодо розміру посадового окладу, в результаті яких оклад судді місцевого суду було зменшено з 15 до 10 мінімальних заробітних плат. Такі зміни суд визнав посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому.

Отже, розмір посадового окладу судді, який не пройшов кваліфікаційного оцінювання, після зміни розрахункової величини насправді не змінився, що свідчить про відсутність порушення гарантії ОСОБА_1 щодо розміру її матеріального забезпечення внаслідок внесених цим Законом змін.

Ураховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи позивача про те, що з набранням законної сили рішенням Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року №11-р/2018 винагорода судді повинна розраховуватися на основі мінімальних заробітних плат, і погоджується з доводами відповідача про необхідність застосування у такому випадку як розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня відповідного календарного року.

Також, слід зазначити, що на час існування спірних правовідносин (з грудня 2018 року до червня 2019 року включно), пункт 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року щодо порядку визначення суддівської винагороди для суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання, був чинним, а тому ТУ ДСА України у Миколаївській області правомірно керувалося його положеннями.

Таким чином, відповідач не мав правових підстав для застосування мінімальної заробітної плати як розрахункову величину.

Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується і визнає правильним висновок суду попередньої інстанції, що при виданні позивачці довідок Управління діяло відповідно до норм Закону № 1402, а тому підстави для задоволенні позовних вимог - відсутні.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.01.2020 року по справі № 400/2644/19 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з отримання сторонами копії судового рішення.

Головуючий суддя Димерлій О.О.
Судді Танасогло Т.М. Єщенко О.В.