Справа № 295/15463/18
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2020-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 112030500
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.03.2020 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15 березня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 23 травня 2019 року скасовано; провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій по нарахуванню і виплаті пенсії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди закрито.
04 червня 2020 року судом в порядку статті 243 КАС України без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу, якою закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 02 липня 2020 року о 11:00 год.
02 липня 2020 року протокольною ухвалою суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.
Позивач у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та зазначив, що з 14 травня 1992 року перебуває на обліку в Головному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області, отримує пенсію відповідно до ст.ст.50,54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Богунським районним судом м. Житомира 14 жовтня 2011 року винесено постанову, якою визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Богунському районі м. Житомира щодо виплати ОСОБА_1 щомісячної основної та додаткової пенсії у розмірах менших, ніж визначено ст.ст. 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, починаючи з 07 березня 2011 року; зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Богунському районі м. Житомира здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 щомісячну основну та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбачену ч.4 ст. 54 та ст. 50 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком (основна пенсія) та 75 % мінімальної пенсії за віком (додаткова пенсія), що розраховуються залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, за період з 07.03.2011 року по 22.07.2011 року включно з урахуванням проведених виплат.
Житомирським апеляційним адміністративним судом 24 лютого 2012 року постанову Богунського районного суду м .Житомира від 14 жовтня 2011 року змінено, виключено з третього абзацу її резолютивної частини слова та цифри по 22.07.2011 року, в решті постанову суду першої інстанції залишена без змін.
Позивач зауважує, що відповідачем - Житомирським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, самовільно та протиправно визначено кінцеву дату проведення перерахунку за рішенням суду, повідомлено про виконання рішення в повному обсязі.
При цьому, державним виконавцем вимогами від 12.06.2012 року та від 17.06.2013 року вказано про необхідність повідомити про причини невиконання рішення суду, зауважено на відсутності кінцевої дати по перерахунку та виплати пенсії.
Житомирський апеляційний адміністративний суд в своїй ухвалі від 02.12.2013 року зазначив, що сума, яка підлягає до стягнення на користь ОСОБА_1 та обрахована за період з 07.03.2011 року по 18.06.2011 року, не порушує права та інтереси позивача щодо зобов`язання боржника нараховувати та виплачувати належні за рішенням суду пенсійні виплати в подальшому, що безпосередньо випливає з постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24.02.2012 року, якою змінено постанову Богунського районного суду м. Житомира в частині визначення кінцевої дати перерахунку та виплати пенсії 22.07.2011 року.
Про відсутність підстав для повернення виконавчого листа стягувачу у зв`язку з фактичним невиконанням рішення суду по справі № 2-а-3856/11, вказано позивачу повідомленням Державної казначейської служби України від 04.07.2018 року, де на виконанні перебуває рішення Богунського районного суду м.Житомира по справі № 2-а-3856/11.
Позивач зауважує, що внаслідок нарахування пенсії в меншому, ніж передбачено Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, розмірі в період з 2011 по 2014 році недоотримано грошову суму в 188231,41 грн., що, з урахуванням індексації за встановленим Держкомстатом України рівня інфляції, складає 218087,75 грн.
За таких обставин, за період з 2011 - 2017 роки матеріальна шкода від недоплати до пенсії, на думку позивача, становить 217255,08 грн., що крім вищенаведеного, включає передбачену положеннями ст. 5 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень три відсотки річних від несплаченої суми.
Позивач просить відшкодувати розмір заподіяної матеріальної шкоди в сумі 217255,08 грн., та стягнути 400000,00 грн. завданої маральної шкоди, що пов`язується з тривалістю та характером завданих страждань.
Відповідачем надано відзив на позовну заяву, де зазначено, що за рішенням судів позивачу проведено перерахунки відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи за період з 22.05.2008 року по 22.07.2011 року та з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року.
Період перерахунків визначався змістом рішень судів, а також враховував зміни законодавства, пов`язані, зокрема, з набранням чинності Закону України Про внесення змін до ЗУ Про державний бюджет України на 2011 рік від 14.06.2011 року № 3491-VI та постанови Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 року № 745.
Відповідач також вказує на те, що фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Пенсійний фонд України не є розпорядником коштів Державного бюджету України. Стягнення коштів необхідно проводити виключно через органи казначейства шляхом їх списання з відповідного рахунку.
Відповідач також заперечує з приводу відшкодування моральної шкоди, вказуючи на те, що вина Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у помилковому нарахуванні пенсії або її виплаті відсутня. При цьому, згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Позивач, ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області, отримує пенсію як особа з другою групою інвалідності на підставі Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 14.10.2011 року по справі № 2-а-3856/2011 позов ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Богунському районі м. Житомира здійснити перерахунок та виплатити щомісячну основну та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбачену ч.4 ст. 54 та ст. 50 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком (основна пенсія) та 75 % мінімальної пенсії за віком (додаткова пенсія), що розраховуються залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, за період з 07.03.2011 року по 22.07.2011 року включно з урахуванням проведених виплат.
24.02.2012 року Житомирським апеляційним адміністративним судом постанову Богунського районного суду м.Житомира від 14.10.2011 року змінено, виключено з третього абзацу її резолютивної частини слова та цифри по 22.07.2011 року, в решті постанову суду першої інстанції залишена без змін.
Судом встановлено, що 03.03.2012 року державним виконавцем Богунського ВДВС Житомирського міського управління юстиції на виконання виконавчого листа, виданого на підставі постанови апеляційного суду, відкрите виконавче провадження.
Житомирський апеляційний адміністративний суд в своїй ухвалі від 02.12.2013 року зазначив, що сума, яка підлягає до стягнення на користь позивача та обрахована за період з 07.03.2011 року по 18.06.2011 року, не порушує його права та інтереси щодо зобов`язання боржника нараховувати та виплачувати належні за рішенням суду пенсійні виплати в подальшому, що безпосередньо випливає з постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24.02.2012 року, якою змінено постанову Богунського районного суду м. Житомира в частині визначення кінцевої дати перерахунку та виплати пенсії 22.07.2011 року.
Заявнику повідомлено, що оскільки відповідно до рішення Богунського районного суду м.Житомира по справі № 2-а-3856/2011 кошти стягуються з боржника Управління пенсійного фонду України в м. Житомирі, отже можливо здійснити по ньому нарахування компенсації.
Згідно з пунктами 50 та 51 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845, компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується за заявами стягувачів. У заяві про виплату компенсації зазначаються реквізити банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти.
Після надходження заяви із реквізитами банківського рахунка казначейство здійснить нарахування компенсації відповідно до рішення суду.
Також зазначено, що відповідно до пункту 4 Порядку № 845 казначейство після виконання в повному обсязі виконавчого документа суду такий документ повертає до суду з відміткою про його виконання.
Отже у казначейства відсутні підстави для повернення виконавчого листа.
Відповідно до частин першої-другої статті 22ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Разом з тим згідно зі статтею 1173ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Тобто відшкодування, у разі визнання судом незаконними дій чи рішень будь-якого органу державної влади, повинно здійснюватися за рахунок держави, а саме за рахунок коштів Державного бюджету України.
Згідно з пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року №280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Відповідно до частини другої статті 72 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Статтею 7 3цього Закону визначений вичерпний перелік цілей, на які використовуються кошти Пенсійного фонду України, і встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Відшкодування моральної шкоди цим Законом не передбачено.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.
Відповідно до покладених завдань Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення).
Суд звертає увагу, що, пред`явивши вимоги про стягнення за рахунок Державного бюджету грошових коштів позивачем визначено відповідача саме Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
Суд також вважає необхідним зазначити, що внаслідок невірного нарахування пенсії позивачу останнім реалізовано право на судове розв`язання виниклого спору між ним та Управлінням пенсійного фонду, внаслідок чого отримане судове рішення із визначенням порядку нарахування пенсійних виплат.
Отже, вказаними судовими рішеннями порушені пенсійні права позивача були відновлені.
Шкода, завдана позивачу як фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень не підтверджена.
Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Позивачем не надано доказів на підтвердження існування обставин, які вказують на незаконність рішення Пенсійного фонду України при нарахуванні та виплаті пенсійних виплат після прийнятого судового рішення, яким права позивача поновлено.
За положеннями ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово наголошував, що виконання рішень має розглядатись як невід`ємна частина судового розгляду.
Положеннями ст. 382 КАС України, яка передбачає судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах, визначено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначені Цивільним кодексом України.
Так, відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно зі статтею 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, немайнових витрат, які зазнав позивач.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (пункт 3 вказаної постанови).
У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Отже, позивачем не надано до суду чіткого розрахунку заявленого розміру такої шкоди із документальним підтвердженням понесення такої шкоди, а лише зазначено, що розмір завданої моральної шкоди складає 400000 грн.
Враховуючи наведе суд приходить до висновку, що в даному випадку матеріальна шкода повинна відшкодовуватись державою. Тобто, у разі визнання судом незаконними дій (бездіяльності) чи рішень будь-якого органу державної влади, відшкодування шкоди повинно здійснюватись за рахунок держави, а саме за рахунок коштів Державного бюджету України.
Згідно з п.1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою КМУ від 15 квітня 2015 року №215, Державна казначейська служба України реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.
Таким чином Державна казначейська служба України, діючи від імені держави в цілому, здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені у встановленому законом порядку територіальні органи.
Правовий статус цього органу визначається функціями з обслуговування єдиного казначейського рахунку держави, пов`язаними з консолідацією та обслуговуванням Державного бюджету України, зокрема, й безспірним списанням коштів з Державного бюджету.
ОСОБА_1 при зверненні до суду з даним позовом не пред`явив вимоги до відповідного державного органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Оскільки під час розгляду справи позивачем не надано належних доказів заподіяння йому неправомірними та винними діями відповідача шкоди, що є необхідною умовою відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про відшкодування шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частинами 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Керуючись статтями 77, 90, 242-246, Кодексу адміністративного судочинства України,
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова