Справа № 806/2789/17
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2020-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2020 року м. Житомир

справа № 806/2789/17

категорія 10202000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчитнити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії , у якому просив суд:

- визнати протиправними дії управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії щодо несвоєчасного надання інформації на запит від 27 вересня 2017 року;

- визнати протиправними дії управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії щодо надання не достовірної, не точної та не повної інформації на запит від 27 вересня 2017 року;

- зобов`язати управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії надати позивачу достовірну, точну та повну інформацію, що запитувалась згідно із запитом від 27 вересня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27.09.2017 звернувся до відповідача електронною поштою із інформаційним запитом щодо отриманого ним грошового забезпечення за чітко встановлений період часу, а саме у період з 07.03.2017 по 22.06.2017, перебуваючи на посаді старшого слідчого ВР ДТП СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області.

Звертає увагу, що у запиті від 27 вересня 2017 року він запитував інформацію саме щодо нарахування та виплати йому грошового забезпечення певного виду та за певний період.

Позивач вказує, що 10.10.2017 отримав від відповідача лист від 04.10.2017 №205зі/29/05-2017 відповідно до змісту якого на питання які ставились у запиті від 27.09.2017 відповідач у своєму листі від 04.10.2017 жодного слова не вказав, чим проігнорував його право на отримання публічної інформації.

Також позивач зазначає, що відповідачем порушено строки надання відповіді на його запит.

Вважаючи інформацію, викладену управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії у листі від 04.10.2017 на його запит від 27.09.2017 наданою несвоєчасно, неповною, неточною та недостовірною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 22.11.2017, залишеною без змін згідно з постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27.02.2018, у задоволенні позову ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії про визнання дій протиправними, зобов`язання надати достовірну, точну та повну інформацію згідно із запитом від 27 вересня 2017 року, - відмовлено (а.с.51-54, 72-73).

Відповідно до постанови Верховного Суду від 18.06.2020 касаційну скарги ОСОБА_1 задоволено частково: постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2017 року та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2018 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 08.07.2020 суддя Горовенко А.В. прийняла до провадження адміністративну справу №806/2789/17 та призначила до розгляду у порядку спрощеногоу позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвала про прийняття справи до свого провадження та призначення до розгляду від 08.07.2020 отримана позивачем та уповноваженою особою відповідача - 09.07.2020, про що свідчать підписи вказаних осіб на відомостях про направлення ухвали від 08.07.2020.

Відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі від 08.07.2020 не надіслав до суду відзив на позовну заяву.

Відповідно до положень ч. 5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд у постанові від 18.06.2020 у справі №806/2789/17 (провадження №К9901/46372/18) зазначив, що при новому розгляді спору суду необхідно: надати оцінку всім твердженням та аргументам сторін (у тому числі, вчинити передбачені процесуальним законом дії з метою витребування доказів, необхідних для правильного вирішення спору); на підставі додатково встановлених обставин прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Суд зазначає, що згідно з ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 08.07.2020 про прийняття справи суддею до свого провадження та призначення до розгляду, суд зобов"язав відповідача (у випадку заперечення проти позову) разом із відзивом на позовну заяву надати суду належним чином засвідчені докази в обґрунтування своїх доводів та заперечень.

Однак, відповідач вимог ухвали суду від 08.07.2020 не виконав, жодного додаткового доказу до суду не надіслав.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 27 вересня 2017 року електронною поштою звернувся до управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії з інформаційним запитом, у якому, посилаючись на Закон України «Про доступ до публічної інформації», просив надати таку інформацію: "Чи отримував я грошове забезпечення у період з 07.03.2017 до 22.06.2017 перебуваючи на посаді старшого слідчого ВР ДТП СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області." У запиті ОСОБА_1 звернув увагу, що його цікавить інформація тільки за запитуваний період (а.с.8)

Відповідач листом від 4 жовтня 2017 року повідомив позивача, що при звільненні з органів внутрішніх справ позивачу нараховано та виплачено грошове забезпечення за час перебування у відпустці з 7 березня 2017 року по 22 червня 2017 року в сумі 4291,99 грн, а також одноразову грошову допомогу за 13 років календарної служби в розмірі 7881,25 грн. Також повідомлено, що розрахунок проводився із місячного грошового забезпечення, яке складається із: посадового окладу - 850 грн; окладу за спеціальним званням капітан міліції - 120 грн; надвабки за вислугу років (25%) - 242,50 грн (а.с.9).

Вважаючи, що відповідь на запит є неповною, неточною та недостовірною, а також наданою з порушенням строку, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулюється Законом України "Про інформацію" від 02.10.1992 №2657-XII (далі - Закон №2657-XII).

Абзацом третім частини першої статті 1 Закону №2657-XII встановлено, що інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Положеннями статті 20 Закону №2657-XII визначено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону №2657-XII інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13 січня 2011 року №2939-VІ (далі - Закон №2939-VІ).

Статтею 1 Закону №2939-VІ визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Положеннями пункту другого частини першої статті 5 Закону №2939-VІвстановлено, що доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до положень статті 13 Закону №2939-VІ розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання. Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.14 Закону №2939-VІ розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Положеннями ч. 2 ст.19 Закону №2939-VІ визначено, що запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Тобто, позивач у порядку, визначеному Законом, є запитувачем інформації та наділений правом одержувати публічну інформацію, яка знаходиться у володінні відповідних розпорядників.

Згідно з частинами 1 та 4 ст.20 Закону №2939-VІ розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся із запитом про надання інформації від 27.09.2017, який надійшов до відповідача засобами електронного зв"язку 27.09.2017, що не оспорюється сторонами.

Відповідач відповідь на запит від 27.09.2017 надав листом від 04.10.2017 за вих.№205зі/29/05-2017 (а.с.9).

Позивач вказує, що отримав зазначений лист відповідача - 10.10.2017, проте вказує, що на конверті містився відбиток - штампу про направлення вказаного листа - 06.10.2017.

Суд зауважує, що жодних доказів на підтвердження направлення на адресу позивача вказаного листа відповідачем суду не надано.

Суд акцентує увагу на тому, що сама по собі реєстрація листа 04.10.2017 в журналі реєстрації вихідної кореспонденції та присвоєння вихідного номеру кореспонденції - №205зі/29/05-2017 не є підтвердженням того, що відповідачем було вчасно направлено зазначений лист на адресу позивача.

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 вважав порушеними свої права, окрім іншого також і внаслідок недотримання встановленого законом строку надання інформації на запит.

Право на доступ особи до публічної інформації включає в себе не тільки право на отримання відповідної інформації, а і право на своєчасність її отримання. У частині реалізації права особи на отримання інформації суб`єкт владних повноважень має можливість виправити допущене порушення шляхом надання запитуваної інформації.

Відповідно до положень статті 23 Закону №2939-VІ рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: відмову в задоволенні запиту на інформацію; відстрочку задоволення запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини принцип верховенства права зобов`язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (справа "Броньовський проти Польщі", заява №31443/96, рішення від 22.06.2004, п.184).

Окрім того, суд зазначає, що відповідно до змісту запиту позивача від 27.09.2017, ОСОБА_1 звертався до відповідача із питанням, чи отримував він грошове забезпечення у період з 7 березня 2017 року до 22 червня 2017 року, перебуваючи на посаді старшого слідчого ВР ДТП СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області.

Згідно з ч.1 ст.22 Закону України №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до ч. 2 ст. 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені ст.21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених ч. 5 ст. 19 цього Закону.

Частинами 1 та 2 ст. 23 Закону України №2939-VI встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до ст. 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Частиною 4 ст.13 Закону України №2939-VI встановлено, що усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що управління Міністерства внутрішніх справ України у Житомирській області в особі ліквідаційної комісії є розпорядником інформації, якою він володіє, зокрема про нарахування та виплату грошового забезпечення своїм працівникам, тому при вирішенні питань щодо доступу до інформації має керуватися вимогами Закону України «Про доступ до публічної інформації» в частині надання відповіді на запит.

Матеріали справи свідчать, що запитувана позивачем інформація стосується отримання позивачем грошового забезпечення у конкретно визначений період, а саме з 07.03.2017 до 22.06.2017.

Суд зауважує, що Верховним Судом у постанові від 18.06.2020 при направленні даної справи на новий розгляд зазначено, що лист Голови ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області від 4 жовтня 2017 року на запит ОСОБА_2 від 27 вересня 2017 року не містить ствердну відповідь на поставлене позивачем питання, а містить інформацію, яку, як правильно вказує позивач, він не запитував.

Частиною 2 ст. 6 Закону України №2939-VI передбачено, що обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї зі згаданих трьох підстав «трискладового тесту» означає, що законних підстав для обмеження доступу до інформації немає, а відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.

Відповідно до п.3 ч. 4 ст.22 Закону України №2939-VI відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою, тобто у відмові розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність підстав обмеження у доступі, які становлять зміст "трискладового тесту".

За змістом ч. 5 ст. 6 Закону України №2939-VІ не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно, якщо оприлюднення або надання такої інформації не може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Частиною 3, 4 та 5 ст.10 Закону України №2939-VІ розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані: 1) надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом; 2) використовувати її лише з метою та у спосіб, визначений законом; 3) вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб; 4) виправляти неточну та застарілу інформацію про особу самостійно або на вимогу осіб, яких вона стосується.

Відмова особі в доступі до інформації про неї, приховування, незаконне збирання, використання, зберігання чи поширення інформації можуть бути оскаржені.

З огляду на вказане, не може бути обмежено доступ до інформації про особу, якої вона стосується, крім випадків, передбачених законом.

Аналізуючи зміст листа УМВС України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії від 4 жовтня 2017 року на запит ОСОБА_1 від 27 вересня 2017 року, суд дійшов до висновку, що відповідачем не надано ствердної відповіді на поставлені позивачем питання, а зазначено лише інформацію, яку як правильно вказує позивач він не запитував. Отже, відповідачем не надано достовірну, точну та повну інформацію на запит позивача від 27.07.2017.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов до висновку, що захистити порушене право ОСОБА_1 на отримання інформації можливо шляхом визнання протиправними дій та зобов"язання відповідача надати повну та достовірну інформацію на запит позивача у порядку, встановленому законом.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст.139 КАС України питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідн. номер НОМЕР_1 ) до управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області (Старий Бульвар, 5/37, м.Житомир, 10008, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити.

Визнати протиправними дії управління Міністерства внутрішніх справ України у Житомирській області в особі ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області щодо надання ОСОБА_1 несвоєчасної, неповної, неточної та недостовірної інформації на його запит від 27 вересня 2017 року.

Зобов"язати управління Міністерства внутрішніх справ України у Житомирській області в особі ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області надати ОСОБА_1 повну, точну та достовірну інформацію на його запит від 27 вересня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі 14 серпня 2020 року.

Суддя А.В. Горовенко