Справа № 826/13489/18
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2020-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.01.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії згідно заяви від 29.09.2017 за нормами, що діяли на момент звернення, та включенні для визначення індивідуального коефіцієнта заробітної плати періоду з 01.07.2000 по 29.02.2004 з нульовими коефіцієнтами заробітної плати;

- зобов`язати відповідача виключити період з 01.07.2000 по 29.02.2004 з нульовими коефіцієнтами заробітної плати для визначення індивідуального коефіцієнта заробітної плати для призначення пенсії та період з 01.03.2004 по 31.12.2006, що є 10 відсотками страхового стажу, які позивач має право виключити для визначення розміру пенсії;

- зобов`язати відповідача здійснити повторний перерахунок пенсії згідно заяви від 29.09.2017 за нормами, що діяли на момент звернення;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу суми неотриманої пенсії.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.01.2020 позов задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у перерахунку пенсії згідно заяви від 29.09.2017 з урахуванням норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", чинних станом на день подання заяви; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 з 01.10.2017 перерахунок пенсії згідно заяви від 29.09.2017 з урахуванням норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", чинних станом на день подання заяви із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35% та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулося із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є пенсіонером та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, як одержувач пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

29.09.2017 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві з заявою про перерахунок пенсії відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Листом від 18.12.2017 № 2489/01/Т-2374 Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило, що перерахунок пенсії проведено позивачу з урахуванням внесених змін до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", які набрали чинності 01.10.2017, із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

Позивач, вважаючи, що дії відповідача є протиправними та такими, що звужують його конституційні права, оскільки станом на момент звернення з заявою про перерахунок пенсії зміни до законодавства не вносились та величина оцінки одного року страхового стажу становила 1,35%, звернулась з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки позивач звернулась з заявою про перерахунок пенсії до 01.10.2017 (тобто до моменту внесення змін до Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій"), а відтак її заява має бути розглянута з врахуванням положень законодавства, чинних на день подання заяви про перерахунок пенсії, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог щодо перерахунку пенсії із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу - 1,35%.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що судом першої інстанції було неповно та неналежним чином досліджено обставини справи, що призвело до неправомірного застосування норм матеріального права, та вказано, що відповідно до п. 4-3 Закону від 03.10.2017 № 2148-VIII пенсії з 01 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %, що свідчить про правомірність дій відповідача в межах спірних правовідносин.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Отже, оскільки відповідач у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволення позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Оцінюючи доводи апелянта щодо обґрунтованості дій при розгляді заяви ОСОБА_1 та застосуванні величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1% при перерахунку пенсії, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції було аргументовано спростовано такі твердження та вказано, що відповідно до абзацу 9 статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, коефіцієнт страхового стажу - величина, що визначається відповідно до цього Закону для обрахування страхового стажу при обчисленні розміру пенсії у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Згідно частини 1 статті 25 Закону № 1058-ІV (у редакції станом на 29.09.2017, тобто на момент звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії) коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою:

Кс= (См х Вс)/100% х 12, де:

Кс - коефіцієнт страхового стажу;

См - сума місяців страхового стажу;

Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі тільки в солідарній системі величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1,35%, а за період участі в солідарній і накопичувальній системах пенсійного страхування - 1,08%.

Надалі, Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" було внесено зміни до зазначеної правої норми та викладено друге речення абзацу п`ятого в такій редакції: "За період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%". Також, визначено, що зазначені зміни набувають чинності та підлягають застосуванню з 01.10.2017.

Суд першої інстанції мотивовано врахував, що зворотна дія нормативно-правового акта у часі - це дія нового нормативно-правового акта на факти та відносини, що мали місце до набуття ним чинності. В рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

В контексті викладеного, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що дії органу Пенсійного фонду України, який, застосовуючи положення законодавства, які ще не були чинними на момент подання заяви про перерахунок пенсії ОСОБА_1 , діяв всупереч та не в порядку передбаченому чинним законодавством, що вказує на правомірне задоволення позовних вимог щодо зобов`язання здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу - 1,35%.

Апелянтом не наведено жодних обґрунтованих та достатніх мотивів, які б спростовували правомірність вищевказаних висновків суду першої інстанції, а сама лише констатація того, що відповідач діяв правомірно не може визнаватись належним доказом правової позиції Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

В частині посилань апелянта щодо безпідставного стягнення з нього на користь позивача судових витрат, колегія суддів вважає такі необґрунтованими, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 7 ст. 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Апелянтом жодним чином не спростовано факт понесення ОСОБА_1 витрат зі сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, а відтак суд першої інстанції вірно стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору.

Інші аргументи апеляційної скарги відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. Крім того, апеляційна скарга не містить посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.01.2020 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.