Справа № 440/3647/18
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2020-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року

м. Київ

справа №440/3647/18

провадження №К/9901/12712/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Данилевич Н. А., Шевцової Н. В.

розглянув у попередньому письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Міністра внутрішніх справ України, третя особа - Міністерство внутрішніх справ України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року (судді Спаскін О.А., Присяжнюк О.В., Любчич Л.В.),

Суть спору та встановлені фактичні обставини справи.

1. У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Міністра внутрішніх справ України з вимогами:

1.1 визнати протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області (далі - Ліквідаційна комісія УМВС) щодо незабезпечення надіслання Міністру внутрішніх справ України матеріалів, необхідних для призначення йому звання «полковник міліції»;

1.2 зобов`язати Ліквідаційну комісію УМВС надіслати Міністру внутрішніх справ України матеріали, необхідні для вирішення питання про призначення йому звання «полковник міліції» - з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні;

1.3 визнати протиправною бездіяльність Міністра внутрішніх справ України щодо неприсвоєння ОСОБА_1 звання «полковник міліції» з 04.04.1999 та зобов`язати Міністра внутрішніх справ України розглянути питання про призначення йому звання «полковник міліції» - з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

2. З посиланням на пункт 34 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення) пояснив, що позаяк звання «підполковника» йому присвоєно наказом від 04.04.1994 № 208-ос, то наступне звання мало бути призначено йому не пізніше 04.04.1999. Однак, незважаючи на те, що кадровий підрозділ підготував подання про присвоєння позивачу звання «полковник міліції», його направили Міністру внутрішніх справ України й відповідно це подання не розглянули, тож рішення про присвоєння звання полковника міліції досі не прийнято.

3. Позивач доводить також, що про порушення свого права на отримання чергового звання дізнався лише під час приватної бесіди з колишніми працівниками органів внутрішніх справ, з якими раніше проходив службу. Згодом подав запит та отримав відповідь Ліквідаційної комісії УМВС від 20.08.2018 № 37зі115/12/01-2018, з якої дізнався достеменно, що чергового звання йому не присвоїли.

4. У справі встановлено, що в період з 10.02.1977 по 03.10.2000 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ.

5. Згідно з наказом МВС від 04.04.1994 № 208-ос ОСОБА_1 присвоєно звання підполковника міліції.

6. Наказом від 03.10.2000 № 89-ос ОСОБА_1 звільнений з органів внутрішніх справ за віком у відставку. На дату звільнення вислуга років становила 27 років 05 місяців 25 днів.

7. 08.08.2018 позивач звернувся до Голови Ліквідаційної комісії УМВС із запитом про надання інформації, у якому просив повідомити, чи було стосовно нього подання про присвоєння звання полковника міліції, а також чи надіслали це подання на розгляд уповноважених осіб.

8. 20.08.2018 Головне управління Національної поліції у Полтавській області направило позивачу листа № 37зі115/12/01-2018, у якому зазначено, що в архівній справі є подання на ім`я начальника УМВС за підписом начальника ПМУ УМВС України в Полтавській області щодо позивача, яке не відповідає встановленим на той час вимогам - відсутня резолюція на поданні начальника УМВС. 28.08.2018 ОСОБА_1 звернувся до Голови Ліквідаційної комісії УМВС з проханням повідомити, до компетенції якого органу відноситься вирішення питання про присвоєння звання працівнику міліції; просив забезпечити накладення резолюції на подання від 17.03.2000 за № 1155 про присвоєння йому звання полковника, що наявне в архівних матеріалах, й направити останнє до Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС) для подальшого опрацювання.

9. Листом від 06.09.2018 Ліквідаційна комісія УМВС повідомила ОСОБА_1 , що до компетенції Головного управління Національної поліції у Полтавській області не належить вирішення питань, що стосуються діяльності УМВС. Зазначено також про відсутність будь-яких підстав для накладення резолюції на подання від 17.03.2000, оскільки втратив чинність Закон України «Про міліцію», яким регламентувався порядок проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ.

10. 28.08.2018 ОСОБА_1 направив також письмове звернення й на адресу МВС, у якому, зокрема, просив забезпечити розгляд подання від 17.03.2000 № 1155 про присвоєння йому звання «полковник» та присвоїти звання тією датою, коли воно повинно бути призначене.

11. МВС повідомило позивачу, що відповідно до розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» втратив чинність Закон України «Про міліцію». Заначено, що спеціальні звання поліції присвоюються тільки працюючим поліцейським відповідно до зазначеного Закону та Порядку присвоєння спеціальних звань поліції та позбавлення спеціальних звань, затвердженого наказом МВС від 12.03.2016.

12. З огляду на наведене позивач вважає, що відповідачі порушили його право на присвоєння чергового спеціального звання «полковник міліції», тому звернувся до суду з цим позовом.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

13. Полтавський окружний адміністративний суд рішенням від 12 грудня 2018 року позов задовольнив частково.

13.1. Визнав протиправною бездіяльність УМВС щодо ненаправлення Міністру внутрішніх справ України подання начальника ПМУ УМВС України в Полтавській області (вхідний номер УМВС України в Полтавській області №1155від 17.03.2000 року) про присвоєння чергового спеціального звання полковника міліції ОСОБА_1 .

13.2. Зобов`язав Ліквідаційну комісію УМВС направити для розгляду і прийняття рішення Міністру внутрішніх справ України подання начальника ПМУ УМВС України в Полтавській області (вхідний номер УМВС України в Полтавській області №1155 від 17.03.2000) про присвоєння чергового спеціального звання полковника міліції ОСОБА_1 .

13.3. У задоволенні решти позовних вимог - відмовив.

14. Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 15 квітня 2019 року скасував рішення суду першої інстанції; адміністративний позов ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії УМВС, Міністра внутрішніх справ України, третя особа МВС про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишив без розгляду.

15. Суд апеляційної інстанції зазначив, що про порушення свого права позивач мав дізнатися в день звільнення, коли йому вручили наказ від 03.10.2000 № 89-ос. З посиланням на статті 122, 123 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд апеляційної інстанції констатував, що у спорах, що виникають з проходження публічної служби, строк звернення до суду становить один місяць. У випадку з позивачем цей строк треба обчислювати з 03.10.2000 і на дату звернення до суду його пропущено.

16. У цьому зв`язку суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач не пояснив, чому одразу після звільнення та протягом восьми років після звільнення він не звертався до компетентних органів щодо присвоєння звання йому «полковник міліції».

17. Суд апеляційної інстанції зауважив також, що Положення не передбачає присвоєння спеціального звання «полковник міліції» особам, які не проходять службу в органах внутрішніх справ та/або звільнені з неї.

Касаційне оскарження.

18. У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та направити справу для продовження розгляду до цього суду.

19. Доводить, що апеляційний суд помилково застосував до спірних відносин, які виникли у 2000 році, положення КАС у редакції, яка діє з 15.12.2017. Акцентує також, що порушення з боку відповідачів, внаслідок чого йому своєчасно не присвоїли чергового звання, має триваючий характер, тому обмежувати його строками звернення є помилково. На підтвердження своєї позиції покликається на практику Верховного Суду, зокрема звернув увагу на постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 806/478/16.

20. Відповідачі подали відзиви на касаційну скаргу, у яких просять залишити оскаржену постанову суду апеляційної інтенції без змін.

21. Пояснили зокрема, що присвоїти звання «полковника міліції» особі, яку вже звільнено з органів внутрішніх справ, нема правових підстав. Понад те, на дату звернення позивача Закон України «Про міліцію» втратив чинність, а чергові звання можна присвоїти лише працюючим працівникам поліції.

22. Вважають також, що апеляційний суд правильно застосував до спірних відносин вимоги процесуального закону. Зокрема зауважили, що про порушення свого права позивач мав дізнатися при звільненні, тому звернення з цим позовом до суду через вісімнадцять років є безпідставним.

Оцінка Верховного Суду.

23. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у редакції, яка діє з 15 грудня 2017 року, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

24. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

25. Відповідно до частини першої статті 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

26. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС).

27. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС).

28. Відповідно до частини четвертої статті 123 КАС (у чинній редакції) якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

29. Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

30. Згідно з частинами першою, другою статті 341 КАС (тут і далі - в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 460-IX) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

31. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

32. У контексті обставин цієї справи та доводів заявника, викладених в касаційній скарзі, насамперед треба зазначити, що за зальним правилом при вирішенні справи суд застосовує процесуальну норму, яка діє, зокрема, на час розгляду і вирішення справи. Винятки щодо такого правозастосування може передбачати закон і тільки у визначених законом межах та підставах суд при вирішенні справи може застосовувати процесуальну норму, яка діяла раніше (втратила чинність).

33. У цій справі суд апеляційної інстанції залишив позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду на підставі положень статті 123 КАС у чинній редакції з мотивів пропуску строку звернення до суду (який, відповідно до статті 122 цього Кодексу, у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби становить один місяць).

34. Місячний строк звернення до суду у справах такої категорії передбачав також КАС у редакції, чинній до 15.12.2017 (але після набрання чинності Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI, яким внесли зміни та доповнення, зокрема, до статті 99 КАС). КАС у первинній редакції передбачав річний строк звернення до суду (в тому числі у спорах, що виникали у зв`язку із проходженням публічної служби).

Тобто звернення до адміністративного суду, відповідно до КАС, завжди було обмежено строками.

35. До набрання чинності КАС (01.09.2005) справи, що виникали з адміністративно-правових відносин розглядалися за загальними правилами судочинства, визначеними Цивільним процесуальним кодексом України 1963 року (далі - ЦПК 1963 року). Цей процесуальний закон втратив чинність з 01.09.2005 згідно з Цивільним процесуальним кодексом України від 18.03.2004 № 1618-IV).

36. Після набрання чинності КАС заяви і скарги, що виникали з адміністративно-правових відносин (глави 29-32 ЦПК 1963 року), за текстом Прикінцевих та перехідних положень КАС (від 06.07.2005 № 2747-IV), почали розглядатися у порядку, встановленому цим Кодексом.

37. Зміни, які відбулися у зв`язку із набранням чинності нових процесуальних законів та зумовленим цим розмежуванням юрисдикцій судів не заперечує того, що до набрання чинності КАС і утворення адміністративних судів не існувало процедури розгляду та вирішення спорів про оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадової і службової особи. Такі спори виникали і суди розглядали їх за правилами ЦПК 1963 року, який теж встановлював строки для оскарження таких от рішень, дій чи бездіяльності (два місяці).

38. ЦПК 1963 року на сьогодні вичерпав свою дію і законних підстав застосовувати його при розгляді справ в порядку адміністративного судочинства нема. Наведеним колегія суддів має на меті пояснити позивачу, що відсутність КАС на дату виникнення спірних відносин (жовтень 2000 року, коли його звільнили з органів внутрішніх справ) не означає, що адміністративний суд не може застосовувати цей Кодекс при розгляді, зокрема, цієї справи, провадження у якій відкрито власне за позовною заявою, поданою за правилами того ж КАС. Звертаємо увагу, що КАС це процесуальний закон, тож доводи позивача про помилковість застосування чинних норм матеріального права до правовідносин, які виникли раніше, ґрунтується на помилковій інтерпретації законодавства.

39. Підсумовуючи колегія суддів вважає, що підхід суду апеляційної інстанції щодо визначення дати, коли позивач дізнався або мав дізнатися про порушення своїх прав, відтак про дотримання строку звернення з цим позовом до суду є правильним.

40. Зауважимо, що позивач оспорює бездіяльність, наслідком якої є те, що йому не присвоїли звання «полковник міліції». Але з цим позовом він звернувся через вісімнадцять років після звільнення з органів внутрішніх справ (яке відбулося у жовтні 2000 року).

41. Колегія суддів погоджується також з висновками апеляційного суду про непереконливість доводів позивача, якими він пояснив свій намір подати позов у жовтні 2018 року як причину для поновлення цього строку. Аргументи позивача про триваюче порушення та, як наслідок, відсутність підстав для обмеження строком звернення до суду з цим позовом теж основуються на хибному трактуванні суті спірних правовідносин.

42. Спір у цій справі стосується проходження публічної служби. Водночас, правовідносини, з яких виник цей спір, припинилися у жовтні 2000 року, після звільнення позивача з органів внутрішніх справ. За описаних у справі обставин трактувати неприсвоєння чергового звання «полковник міліції» як триваюче правопорушення немає підстав. У цьому зв`язку покликання на постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 806/478/16 є недоречним, позаяк спір у тій справі виник за інших фактичних обставин та правового регулювання спірних відносин.

43. Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

44. Переглянувши оскаржену постанову суду апеляційної інстанції в межах доводів касаційної скарги відповідно до статті 341 КАС, колегія суддів не встановила неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права.

45. Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій та обставин справи не спростовують.

Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX, статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді Н. А. Данилевич

Н. В. Шевцова