Справа № 580/96/20
Суддя: С.О. Кульчицький
Дата ухвалення: 2020-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2020 року справа № 580/96/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кульчицького С.О.,

за участю: секретаря судового засідання - Мауріної Я.Ю.,

представника позивача Темчишиної С.П. - за ордером,

представника Міністерства внутрішніх справ України Шопіної Ю.О. - за посадою,

представника Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області Корнієнко О.В. - за посадою,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач 1), Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області (далі - відповідач 2), в якому просить з урахуванням заяви про зміну предмету позову:

- визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України, яка оформлена листом № 15/2-4698 від 10.12.2019, в призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015;

- зобов`язати Ліквідаційну комісію управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області повторно надіслати до Міністерства внутрішніх справ України висновок та документи для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги, відповідно до Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення ІІ групи інвалідності 28.08.2019, відповідно до Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідач протиправно відмовив у нарахуванні і виплаті одноразової грошової допомоги з огляду на те, що після первинного встановлення ІІІ групи інвалідності, за наслідками повторного огляду МСЕК у 2019 році, позивачу установлено ІІ групу інвалідності та більший відсоток втрати працездатності, у строк понад два роки. Позивач наголошував, що ні Закон України від 20.12.1990 №565-XII "Про міліцію", ні Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 не містять обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності після первинного встановлення втрати працездатності. Крім того, у позові вказано, що перелік підстав, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку №850, і такі підстави у позивача відсутні, а тому, на його думку, він має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону №565-XII.Також позивач зазначив, що у порушення вимог Порядку №850 відповідач не прийняв рішення за наслідками розгляду документів, а лише надіслав лист, у зв`язку з чим позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою від 14.01.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Заперечуючи проти позову, відповідач 1 надіслав до суду відзив, в якому просив у задоволенні позову відмовити, у зв`язку з тим, що відповідно до п. 4 Порядку №850 позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки після первинного встановлення ІІІ групи інвалідності позивачу і до встановлення ІІ групи інвалідності минуло понад два роки.

30.01.2020 до суду від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд у задоволенні позову відмовити. Окрім вищевказаних доводів, що вищу групу інвалідності установлено позивачу в строк понад два роки вказує, що позивач не відноситься до працівників міліції, оскільки проходив службу та звільнений з посади командира відділення першої самостійної державної пожежної частини м. Черкаси, у званні «прапорщика внутрішньої служби», а згідно зі ст. 23 Закону України «Про міліцію» виплата одноразової грошової допомоги передбачена особам, яким присвоєно звнання «міліції». Крім того, зазначає, що інвалідність позивачу встановлено у зв`язку із захворюванням, яке пов`язано з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, що, на думку відповідача 2, не є тотожним із захворюванням, яке пов`язано з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Ухвалою суду від 03.02.2020 постановлено здійснювати подальний розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

У судове засідання з розгляду справи по суті, призначене на 10 год. 00 хв. 14.08.2020, прибули представники сторін.

Представник позивача просила позовні вимоги задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача 1 просила у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача 2 проти задоволення позовних вимог заперечувала повністю, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.

Позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 04.10.1982 по 19.12.2002, що підтверджується наданою до суду трудовою книжкою та довідкою відповіча 2 від 11.08.2020 № 14/7-267.

В період з 06.06.1986 по 25.06.1986 позивач виконував службові обов`язки з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно з копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 25.04.2019 позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії.

18.05.2004 позивачу встановлена ІІІ група інвалідності, причина інвалідності - захворювання пов`язане з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 463663, позивачу з 28.08.2019 встановлено ІІ групу інвалідності, пов`язану з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

У зв`язку з цим, позивач звернувся до Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області із заявою (вх. від 08.10.2019 № 1/3-551) про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності.

До заяви додав копії: паспорта та РНОКПП; довідок МСЕК; довідки з НАСК «Оранта»; індивідуальної програми реабілітації та свідоцтва про хворобу; довідку з банку; експертного висновку; довідки ДПС; чорнобильського посвідчення; посвідчення інваліда війни; довідки про банківський рахунок.

Листом від 10.10.2019 № З-277 відповідач 2 повідомив, що позивач не відноситься до працівників міліції, оскільки проходив службу та був звільнений з посади командира відділення СДПЧ-1 м. Черкаси Придніпровського району, зі спеціальним званням «прапорщик внутрішньої служби», а тому на нього не поширюються норми Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 (далі - Порядок № 850).

Отримавши вказаний лист, позивач повторно звернувся до відповідача 2 з заявою від 25.10.2019.

05.11.2019 відповідачем 2, на підставі п.3.2. Порядку № 850, складено висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням інвалідності.

Вказаний висновок разом з поданими позивачем документами направлений Департаменту фінансово-облікової політики МВС України.

За наслідками розгляду документів, Департамент фінансово-облікової політики МВС України, листом від 10.12.2019 № 15/2-4698, повернув матеріали до Ліквідаційної управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, вказавши, що відповідно до Порядку № 850 відсутні підстави для призначення позивачу одноразової грошової допомоги.

Вважаючи протиправною відмову відповідача 1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ груп інвалідності, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

На підставі ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-XII (далі - Закон № 565-XII) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Верховною Радою України 02.07.2015 прийнято Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), згідно з пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень якого право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

На виконання пункту 2 розділу II "Прикінцевих положень" Закону України від 13.02.2015 № 208-VIII "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок №850, що набрав чинності з 31.10.2015.

Пунктом 1 Порядку № 850 встановлено, що даний порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Згідно з п. 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 3 Порядку № 850 визначені окремі підстави, які надають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, однією із яких є установлення працівникові міліції інвалідності, внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ. При цьому розмір такої допомоги залежить від встановленої групи інвалідності (200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи).

Пунктом 7 Порядку №850 визначено перелік документів, які подає за місцем служби працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

МВС в місячний строк після надходження, зазначених у пункті 8 Порядку № 850, документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цього Порядку, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови (пункт 9 вказаного Порядку № 850).

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що за колишніми працівниками органів внутрішніх справи, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом № 565-XII, виплата якої здійснюється відповідно до Порядку № 850.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов`язане з виконання службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильськый АЕС, тобто під час проходженням ним служби в органах внутрішніх справ, а тому останній має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом № 565-XII, виплата якої здійснюється відповідно до Порядку №850.

Суд зазначає, що Указом Президента України від 27.01.2003 №47/2003 «Про заходи щодо вдосконалення державного управління в сфері пожежної безпеки, захисту населення і територій від наслідків надзвичайних ситуацій» органи і підрозділи Державної пожежної охорони виведені зі складу МВС і переданні до складу МНС України, тобто в 2003 році, однак позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та був звільнений у 2002 році і посада прапорщика внутрішньої служби рівнозначна посаді старшини міліції.

Крім того, у рішенні Конституційного суду України від 06.07.1999 №8- рп/99 у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень частини шостої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини сьомої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа щодо права на пільги) Конституційний суд зазначив, що служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

При вирішенні даного спору судом враховано правову позицію Верховного Суду у подібній категорії справ щодо призначення одноразової грошової допомоги, викладену у постанові від 30.01.2018 у справі №822/1579/17, яка відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) обов`язкова для врахування судом.

Так, з аналізу викладених норм Порядку № 850 Верховний Суд у вказаному рішенні вказав, що після надходження передбачених Порядком № 850 документів, МВС України зобов`язане прийняти одне з двох рішень: про призначення або про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги.

Відповідно до Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.04.2005 № 34/5, наказ, розпорядження, постанова, рішення - акти організаційно-розпорядчого характеру чи нормативно-правового змісту, що видається суб`єктом нормотворення у процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції з основної діяльності, адміністративно-господарських або кадрових питань, прийнятий (виданий) на основі Конституції та інших актів законодавства України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та спрямований на їх реалізацію, спрямування регулювання суспільних відносин у сферах державного управління, віднесених до його відання.

Отже, лист відповідача 1 від 10.12.2019 № 15/2-4698, за наслідками розгляду документів позивача про призначення йому одноразової грошової допомоги, за змістом та формою не може вважатись "рішенням про відмову" у розумінні вищевикладених норм. Відповідач 1 не прийнявши за результатом розгляду документів жодного з рішень та повернувши відповідачу 2 матеріали про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, діяв всупереч вимогам п. 9 Порядку № 850.

Таким чином, суд висновує, що позовна вимога про визнання протиправною відмови відповідача 1 щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги є обґрунтованою.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача 1 призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, суд зазначає таке.

Повертаючи листом від 10.12.2019 № 15/2-4698 відповідачу 2 матеріали про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, відповідач 1 керувався положеннями п. 4 Порядку № 850, якими передбачено, що якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

В даному випадку відповідач 1 вважає, що оскільки повторний огляд МСЕК із встановленням позивачу ІІ групи інвалідності відбувся більш, ніж через 2 роки після первинного огляду МСЕК, яким позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, останній не має правових підстав для отримання грошової допомоги в більшому розмірі.

Отже, Законом №565-XII не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку № 850. Вказана норма Порядку № 850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само цей пункт Порядку не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу дворічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.

Вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку № 850, а саме: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги. Підстави, з якої виходив відповідач, відмовляючи позивачу у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги, вказана норма не містить.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 808/1866/16.

Оскільки відповідач 1 не навів, визначених у пункті 14 Порядку № 850 підстав для відмови у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, суд висновує про наявність у позивача права на призначення такої допомоги.

Керуючись принципом верховенства права, суд повинен розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості та спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Разом з тим, оскільки Порядком № 850 передбачений механізм призначення та виплати такої допомоги, суд не вважає за можливе втручатися в дискреційні повноваження відповідачів.

Верховний Суду у постанові від 24.04.2018 в справі № 712/8827/17 зробив правовий висновок, що зобов`язання державного органу нарахувати та виплатити позивачу у визначеному розмірі одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням інвалідності буде становити втручання у дискреційні повноваження.

Повноваження адміністративного суду визначені у ст. 245 КАС України. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У постанові від 05.05.2018 у справі № 826/9727/16 Верховний Суд зробив висновок, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов:

1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача;

2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача;

3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів;

4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

В контексті обставин даної справи, передумовою прийняття відповідачем рішення є не лише отримання заяви позивача, але й її розгляд. Розгляд заяви та документів відповідачем 2 проведено, за результатами чого складено висновок від 05.11.2019, проте листом Департаменту фінансово-облікової політики МВС України від 10.12.2019 № 15/2-4698 матеріали повернуті без виконання.

Таким чином, підстав для зобов`язання відповідача 1 прийняти рішення про призначення допомоги суд немає, а належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області повторно надіслати Міністерству внутрішніх справ України висновок та документи для призначення і виплати позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 850, з урахуванням висновків суду.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04 від 10 лютого 2010 року): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A,303-A, п. 29).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень є визнання її протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

На підставі абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд наголошує, що відповідно до ст. 13 Європейської конвенції з прав людини кожен, чиї права, свободи визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний спосіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Крім того, відповідно до рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 у справі №1-12/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

При цьому зобов`язання відповідача 1 призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, як того просить позивач у позові, є втручанням у його дискреційні повноваження, що не відповідає завданню адміністративного суду. Тому така позовна вимога задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене вище, суд висновує, що позов підлягає до часткового задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розподіл судових витрат здійснюється у порядку визначеному ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України, оформлену листом №15/2-4698 від 10.12.2019, щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015.

Зобов`язати Ліквідаційну комісію управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області надіслати до Міністерства внутрішніх справ України заяву ОСОБА_1 з доданими документами та висновок щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги.

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути документи ОСОБА_1 про призначення і виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням ІІ групи інвалідності і прийняти рішення відповідно до ст. 23 Закону України "Про міліцію" та п.9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17.08.2020.

Суддя С.О. Кульчицький