Справа № 826/25968/15
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2020-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 серпня 2020 року

Київ

справа № 826/25968/15

адміністративне провадження № К/9901/19627/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гімона М.М.,

суддів: Гусака М.Б., Юрченко В.П.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.06.2016 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2020 у справі №826/25968/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімекс Лімітед» до Головного управління ДПС у м. Києві, за участю третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ТОВ «Хімекс Лімітед» звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому, з урахуванням уточнень, просило зобов`язати ДПІ у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві подати до Головного управління ДФС України у м. Києві висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету на користь товариства за вересень 2015 року в сумі 2019644 грн 00 коп.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.06.2016 адміністративний позов було задоволено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2016 постанову суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нову - про відмову у задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду від 19.12.2019 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2016 скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За наслідками нового розгляду, Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалив постанову від 25.06.2020, якою постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.06.2016 в частині визнання протиправною бездіяльності Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо неподання до органу Державної казначейської служби України висновку із зазначення суми ПДВ, що підлягає автоматичному бюджетному відшкодуванню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімекс Лімітед» по декларації з податку на додану вартість за вересень 2015 року та зобов`язання Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві скласти та подати до відповідного органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми ПДВ у розмірі 2019644 (два мільйони дев`ятнадцять тисяч шістсот сорок чотири) грн 00 коп., що підлягає відшкодуванню з бюджету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімекс Лімітед» по декларації з податку на додану вартість за вересень 2015 року - скасував та ухвалив в цій частині нову постанову про стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімекс Лімітед» бюджетне відшкодування з податку на додану вартість за вересень 2015 року у розмірі 2019644 (два мільйони дев`ятнадцять тисяч шістсот сорок чотири) грн 00 коп. В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.06.2016 залишив без змін.

Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що 19.10.2015 ТОВ «Хімекс Лімітед» подано до ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2015 року. Разом із податковою декларацією ТОВ «Хімекс Лімітед», відповідно до вимог п.п. 200.7 та 200.8 ст. 200 Податкового кодексу України, подало заяву про повернення сум бюджетного відшкодування ПДВ у розмірі 2 019 644,00 грн. (додаток 4) та розрахунок суми бюджетного відшкодування (додаток 3).

10.11.2015 ДПІ сформовано на адресу ТОВ «Хімекс Лімітед» лист (вих. № 14186/10/26-56-28-00-12), у якому повідомлялося, що заявлена сума до бюджетного відшкодування у розмірі 2019644,00 грн по декларації з ПДВ за вересень 2015 року відповідала критеріям на автоматичне бюджетне відшкодування, визначеним п.200.19. ст.200 Податкового кодексу України.

Водночас, надалі ДПІ у вказаному листі зазначило, що згідно з узагальнюючими матеріалами по підприємствах, що відповідають критеріям для отримання бюджетного відшкодування ПДВ в автоматичному режимі по податкових деклараціях з ПДВ, поданих за вересень 2015 року, доведених Листом Державної фіскальної служби України від 09.11.2015 № 41259/7/99-99-15-01-01-17, надані застереження відповідно до Постанови КМУ від 27.12.10 № 1232. Враховуючи вищезазначене, як вказувала ДПІ, повинні були бути здійснені заходи щодо визначення достовірності формування податкового кредиту та нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість за вересень 2015 року відповідно до норм чинного законодавства.

Проте станом на момент розгляду даної справи позивач не отримав суму бюджетного відшкодування у терміни, встановлені чинним законодавством, що не заперечується відповідачем.

Суд апеляційної інстанції при новому розгляді справи витребовував додаткові документи для встановлення факту вчинення дій контролюючим органом щодо підтвердження заявленої суми бюджетного відшкодування. Дослідивши додаткові письмові докази, колегія суддів встановила, що розбіжностей між податковими зобов`язаннями та податковим кредитом за підсумками господарських операцій між ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» як постачальником та ТОВ «Хімекс ЛТД» як покупцем у результаті проведення зустрічних звірок не виявлено, що підтверджується листом ОДПІ СОВПП у м. Луганську МГУ ДФС від 17.12.2015 № 2770/7/28-05-15. Також Харківське управління Офісу ВПП ДФС листом від 03.07.2017 № 24120/7/28-10-50-10-15 підтвердило, що ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» є виробником товару, який поставлявся позивачу.

Контролюючий орган за наслідками камеральної перевірки встановив обставини, які свідчать про можливе порушення податкового законодавства, однак документальні позапланові виїзні перевірки не проводив та податкові повідомлення із зазначенням підстав відмови в наданні бюджетного відшкодування позивачу не направляв.

Отримавши від ТОВ «Хімекс Лімітед» та ТОВ «Арвент» відповіді про неможливість надання пояснень та їх документального підтвердження, відповідач не призначав документальні позапланові перевірки у порядку статті 78 Податкового кодексу України.

Крім того, лист Головного управління ДФС у м. Києві від 23.02.2016 № 4437/7/26-15-14-04-01-17 свідчить про те, що контролюючий орган визнав, що підстави для подальшого проведення документальних позапланових виїзних перевірок для з`ясування обставин, викладених у матеріалах камеральної перевірки ТОВ «Хімекс Лімітед» за вересень 2015 року відсутні.

Інформація, отримана відповідачем у відповідь на запити про проведення зустрічних звірок від ОДПІ СОВПП у м. Луганську МГУ ДФС та Харківське управління Офісу ВПП ДФС, підтверджує відсутність порушень та розбіжностей за підсумками операцій між ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» та ТОВ «Хімекс Лімітед».

Отже, контролюючий орган, згідно з листом Головного управління ДФС у м. Києві від 23.02.2016 № 4437/7/26-15-14-04-01-17, у лютому 2016 року завершив процедуру проведення перевірки наявності у позивача права на отримання бюджетного відшкодування, не виявивши порушень, які б давали підстави для відмови в проведенні бюджетного відшкодування.

Наведені обставини у своїй сукупності дали підстави апеляційному суду для висновку, що контролюючим органом не було встановлено обставин, які б свідчили про відсутність у позивача права на отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість за вересень 2015 року в розмірі 2019644 грн 00 коп.

Разом з тим на час розгляду і вирішення справи в суді апеляційної інстанції, податок на додану вартість у розмірі 2019644 грн 00 коп. залишається невідшкодованим.

Змінюючи обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, суд апеляційної інстанції виходив з того, що станом на час розгляду справи Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не працює, чинним законодавством не передбачено механізм відшкодування сум ПДВ, включених до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, та структури такого реєстру, що підтверджено в ході судового розгляду представником відповідача. Держава несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема, через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права, а обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права, яке виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача, є стягнення з Державного бюджету України на користь товариства заборгованості бюджету із відшкодування податку на додану вартість, що також узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 826/7380/15 (провадження №11-778апп18).

Не погодившись з судовими рішення у цій справі, Головне управління ДПС у м. Києві (далі - ГУ ДПС, скаржник) засобами поштового зв`язку направило касаційну скаргу, яка надійшла до суду 07.08.2020.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Саме на наявність цього випадку посилається скаржник у касаційній скарзі. Свою позицію обґрунтовує тим, що судові рішення щодо обраного способу захисту порушеного права не відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 28.02.2017 у справі №826/7631/15, а також висновкам інформаційного листа Вищого адміністративного суду України №742/11/13-11 від 02.06.2011.

На переконання скаржника, посилання суду на висновки Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі №826/7380/15 є недоречними, так як розглядаючи відповідну справу за позовом товариства ТОВ «Аскоп-У країна» було повністю підтверджено суму бюджетного відшкодування ПДВ, тобто здійснено ретельне відпрацювання всієї суми податкового кредиту по ланцюгах постачання до виробника сировини та відпрацювати зазначені розбіжності та ризики.

Проте, під час розгляду цієї справи, відповідне відпрацювання по ланцюгах постачання до виробника не було здійснено з об`єктивних причин та не досліджено судами попередніх інстанцій.

Крім того, ГУ ДПС звертає увагу, що окрім висновків Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі №826/7380/15, які не є подібними у відповідних правовідносинах, презюмує факт відсутності висновків Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах.

Дослідивши наведене скаржником обґрунтування, колегія суддів зазначає, що пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України передбачає виключення з можливості його застосування, а саме: крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Так, в аналогічних справах за правовідносинами, що склались протягом 2012-2015 років, Верховний Суд України напрацював правову позицію, відповідно до якої бюджетне відшкодування ПДВ здійснюється органом державної казначейської служби з дотриманням процедури та на умовах, встановлених статтею 200 Податкового кодексу України та Порядком № 39, на підставі податкової декларації та заяви про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації, у п`ятиденний термін з дня надходження від податкового органу висновку (постанови Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 21-881а15, від 17 листопада 2015 року у справі № 21-4371а15, від 02 грудня 2015 року у справі № 21-2650а15, від 20 квітня 2016 року у справі № 21-452а16, від 07 березня 2017 року у справі № 820/19449/14).

За правовою позицією Верховного Суду України цей порядок не передбачає бюджетне відшкодування ПДВ у спосіб судового стягнення безпосередньо (водночас) зі здійсненням судового контролю над рішеннями контролюючих органів, ухваленими за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування або окремо від здійснення такого контролю. Відшкодування з Державного бюджету України ПДВ є виключними повноваженнями податкових органів та органів державного казначейства, а отже, суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення такої заборгованості.

Відтак стягнення бюджетної заборгованості з ПДВ за правовою позицією Верховного Суду України визнано неналежним способом захисту прав платника податків. Правильним механізмом визнано зобов`язання контролюючого органу виконати покладені на нього законом і підзаконними актами обов`язки щодо надання органу казначейства висновку щодо суми, яка підлягає відшкодуванню з бюджету.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.02.2019 у справі № 826/7380/15, яка застосована судами, відступила від такого правового висновку Верховного Суду України, визначивши, що саме стягнення з Державного бюджету України на користь платника податків заборгованості з відшкодування ПДВ є належним та ефективним способом судового захисту. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що на момент розгляду справи такі способи захисту як зобов`язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податків суми бюджетного відшкодування або внести заяву товариства до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не призведуть до ефективного відновлення права платника податків, ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача, є стягнення з Державного бюджету України через ГУ ДКС України на користь товариства заборгованості бюджету із відшкодування ПДВ та пені, нарахованої на суму такої заборгованості.

Незважаючи на те, що в переліку постанов Верховного Суду України, які наведені у цій постанові Великої Палати, відсутня постанова Верховного Суду України від 28.02.2017 у справі №826/7631/15, це не змінює факту відступлення від того висновку, який у ній викладено, оскільки правова позиція у ній аналогічна тій, від якої здійснено відступлення у встановленому законом порядку.

Таким чином, висновки суду апеляційної інстанції при вирішенні питання обрання ефективного захисту порушеного права позивача у цій справі відповідають висновку Верховного Суду, а посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України є безпідставним.

Посилання скаржника на неподібність правовідносин є безпідставними, оскільки своєчасне нездійснення відповідного відпрацювання по ланцюгах постачання до виробника було допущено саме контролюючим органом без наявності на те об`єктивних причин, що ретельно було досліджено судами попередніх інстанцій. Судом апеляційної інстанції вживались додаткові заходи задля встановлення усіх істотних у справі обставин, витребування додаткових доказів і пояснень. Ретельно дослідивши сукупність встановлених обставин у взаємозв`язку із наданими на їх підтвердження доказами, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання бюджетного відшкодування.

Посилання на не дослідження судами попередніх інстанцій цих обставин спростовується змістом судових рішень.

Отже, суд апеляційної інстанції, ухвалюючи постанову, правильно застосував норми права, що відповідає висновкам Верховного Суду щодо їх застосування, викладеного, зокрема, у постанові Великої Палати від 12.02.2019 у справі № 826/7380/15.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Колегія суддів вважає, що доводи, наведені скаржником у касаційній скарзі не є достатніми для відкриття касаційного провадження у справі. Неможливість виконання судового рішення не свідчить про наявність підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі. Висновки судів попередніх інстанцій відповідають висновкам Верховного Суду, постанови про відступлення від яких немає, і колегія суддів не вважає за необхідне відступити від таких у цій справі, у зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження належить відмовити.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 169, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.06.2016 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2020 у справі №826/25968/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімекс Лімітед» до Головного управління ДПС у м. Києві, за участю третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, про зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддіМ.М. Гімон М.Б. Гусак В.П. Юрченко