Справа № 160/7168/20
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2020-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 серпня 2020 року Справа № 160/7168/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу
до управління праці та соціально захисту населення виконкому Саксаганського районної у місті ради
про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії, -
01.07.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної у місті ради, в якому позивач просить:
- визнати дії управління праці та соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної у місті ради незаконними з передбачених у позові мотивів;
- зобов`язати управління праці та соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної у місті ради здійснити вимоги, передбачені п.п.5-12 постанови КМУ №365 від 08.06.2016 року і передати заяву ОСОБА_1 про надання адресної допомоги від 26.12.2019 року на розгляд комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконкому Саксаганської районної у місті ради.
В обґрунтування позовних вимог вказано, позивач звернувся до відповідача із заявою про відновлення та призначення адресної грошової допомоги, при цьому відповідачем було відмовлено. Позивач вважає вказану відмову протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим просила задовольнити позовні вимоги.
06.07.2020 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду залишено позовну заяву без руху через невідповідність вимогам ст.ст. 160, 161 КАС України та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.
На виконання вимог ухвали від 06.07.2020 року позивач усунула недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.
27.07.2020 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
06.08.2020 року на електронну адресу суду та 10.08.2020 року засобами поштового зв`язку від відповідача надійшли ідентичні відзиви на позовну заяву, відповідно до яких вказано, що позивач не зверталась до відповідача за продовженням щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на житлово-комунальних послуг. Також, позивачем не надано відповідачу документального підтвердження її працевлаштування. З огляду на вказане відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до вимог ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної у місті ради, як внутрішньо переміщена особа з жовтня 2014 року. До складу її сім`ї належать: чоловік - ОСОБА_2 , донька - ОСОБА_3 , 2012 року народження.
Так, з 2015 року після досягнення донькою трирічного віку та у зв`язку з тим, що позивач не працевлаштувалась відповідачем було припинено позивачу виплату щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на житлово-комунальних послуг. Та з 01.06.2015 року вказана адресна допомога виплачувалась сім`ї позивача у урахуванням двох осіб (чоловіка та доньки).
Позивач у позовній заяві вказала, що 26.12.2019 року вона звернулась до відповідача із заявою про відновлення та призначення адресної допомоги, при цьому згідно відповіді відповідача вих.№В-1768/063 від 08.01.2020 року позивачу відмовлено у призначення адресної допомоги.
Позивач не погоджується з вищевказаною відмовою відповідача та вважає її такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
02.09.2014 прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», що набрав чинності 15.10.2014, яким визначені тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.
Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлено Законом України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706).
Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога) врегульовано Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 (далі - Порядок № 505).
Відповідно до статті 1 Закону № 1706 внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Частиною першою статті 4 Закону № 1706 передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково; підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.
Відповідно до статті 5 Закону № 1706 довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.
Довідкою від 14.04.2017 № 2296 підтверджено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою.
Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.
Грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди у довільній формі про виплату йому грошової допомоги від інших членів сім`ї (далі - уповноважений представник сім`ї) у таких розмірах: для осіб, які отримують пенсію, та дітей - 1000 гривень на одну особу (члена сім`ї); для осіб з інвалідністю I групи та дітей з інвалідністю - 130 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; для осіб з інвалідністю II групи - 115 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; для осіб з інвалідністю III групи - прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність; для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім`ї).
Загальний розмір допомоги на сім`ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім`ї та не може перевищувати 3000 гривень, для сім`ї, до складу якої входять особи з інвалідністю або діти з інвалідністю, - 3400 гривень, для багатодітної сім`ї - 5000 гривень.
Якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім`ї або інформацією, поданою компетентним органом.
Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім`ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред`являє довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб усіх членів сім`ї.
Особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога не призначається.
Відповідно до пункту 5 Порядку для отримання грошової допомоги уповноважений представник сім`ї звертається до уповноваженого органу за фактичним місцем проживання (перебування) з відповідною заявою.
Згідно із пунктом 7 Порядку якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або та дітьми з інвалідністю віком до 18 років, або особами з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім`ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.
З аналізу наведених норм, вбачається, що отримання адресної допомоги пов`язується з поданням заявником відповідної заяви встановленої форми та необхідні документів.
При цьому, позивачем до позовної заяви не додано, а матеріали справи не містять доказів звернення 26.12.2019 року до відповідача із заявою про відновлення адресної допомоги, у зв`язку із працевлаштуванням.
Матеріали справи містять лише заяву позивача про призначення щомісячної адресної допомоги №683/6 від 14.11.2019 року, за результатом розгляду якої прийнято відповідне рішення.
При цьому, судом встановлено, що 26.12.2019 року позивач звернуся до відповідача із заявою в порядку Закону України «Про звернення громадян» про надання позивачу інформації про причину відмови у призначенні адресної допомоги як внутрішньо переміщеній особі.
08.01.2020 року відповідач листом №В-1768/063 про розгляд звернення позивача від 26.12.2019 року повідомив позивача, що адресна допомога розраховується на двох осіб чоловіка та доньку позивача, станом на 08.01.2020 року документального підтвердження працевлаштування позивачем не надано.
Суд зазначає, що заява позивача від 26.12.2019 року про надання інформації про причину відмови у призначенні адресної допомоги не є тотожною заяві встановленого зразка, щодо призначення такої допомоги.
Заяву позивача про призначення щомісячної адресної допомоги як особі, що переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, датовану 26.12.2019 року, сторонами не надано.
Разом з цим, суд зазначає, що відповідно до довідки №2 від 10.02.2020 року позивач з 04.12.2019 року працевлаштована в ТОВ «Медтехніка ОРТО», при цьому доказів надання вказаної довідки відповідачу позивачем не надано, а матеріали справи не містять.
Не заперечуючи проти права позивача - внутрішньо переміщеної особи отримувати адресну допомогу як внутрішньо переміщеної особи, суд звертає увагу на те, що позивачем не дотримано визначеного законодавством порядку в частині необхідності звернення до відповідача, із відповідною заявою про виплату адресної допомоги та надання доказів працевлаштування.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв