Справа № 640/10083/20
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2020-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Рагімовій Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.06.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, що виразилася у непроведенні звільнення з військової служби на підставі частини восьмої статті 26 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції, чинній станом на 25.03.2014), підпункту 2 пункту 252 розділу XIV Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (в редакції, чинній станом на 18.03.2014), з часу набуття такою права, а саме - з настанням особливого періоду в країні відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України від 17.03.2014 № 1126-УІІ, як військовослужбовця-жінку, яка на той час мала дитину віком до 16 років та не висловила бажання продовжувати військову службу;

- визнати протиправним рішення щодо накладення на неї наказом командування військово-морських Сил Збройних Сил України від 27.03.2015 № 137 "Про результати службового розслідування та притягнення винних до дисциплінарної відповідальності" дисциплінарного стягнення - "звільнення з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю", прийняте за новим місцем дислокації військової частини НОМЕР_1 після непроведеного у відповідності до законодавства звільнення з військової служби на підставі частини восьмої статті 26 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції, чинній станом на 25.03.2014), підпункту 2 пункту 252 розділу XIV Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (в редакції, чинній станом на 18.03.2014) з часу набуття такого права, а саме - з настанням особливого періоду в країні відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України від 17.03.2014 № 1126-УІІ, як військовослужбовця-жінку, яка на той час мала дитину віком до 16 років та не висловила бажання продовжувати військову службу, а також дії щодо реалізації зазначеного вище рішення наказом командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 13.05.2015 № 37-РС в частині звільнення з військової служби у запас за службовою невідповідністю з виключенням зі списків Збройних Сил України;

- скасувати наказ командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 27.03.2015 № 137 "Про результати службового розслідування та притягнення винних до дисциплінарної відповідальності" в частині накладення дисциплінарного стягнення - "звільнення з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю" та виданий на його реалізацію наказ командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 13.05.2015 № 37-РС в частині звільнення з військової служби у запас за службовою невідповідністю з виключенням зі списків Збройних Сил України, як такі, що видані з порушенням чинного законодавства та є протиправними;

- у зв`язку із неприйняттям своєчасних заходів щодо звільнення з військової служби на підставі частини восьмої статті 26 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції, чинній станом на 25.03.2014), підпункту 2 пункту 252 розділу XIV Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (в редакції, чинній станом на 18.03.2014), з часу набуття такого права, а саме - з настанням особливого періоду в країні відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України від 17.03.2014 № 1126-УН, як військовослужбовця-жінку, яка на той час мала дитину віком до 16 років та не висловила бажання продовжувати військову службу;

- зобов`язати Міністерство оборони України рахувати звільненою з військової служби в запас та виключеною зі списків Збройних Сил України з 18 березня 2014 року (дата настання особливого періоду в країні відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України від 17.03.2014 № 1126-УІ1) на підставі підпункту 2 пункту 252 розділу XIV Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (в редакції, чинній станом на 18.03.2014), як військовослужбовця-жінку, яка на той час мала дитину віком до 16 років та не висловила бажання продовжувати військову службу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2020 визнано неповажними підстави пропущеного строку звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду; позовну заяву залишено без руху; надано ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, тривалістю десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.06.2020 позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись із ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.06.2020 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, як таку що постановлена з порушенням норм процесуального права, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотивами оскаржуваної ухвали є те, що позовна заява підлягає поверненню позивачу, оскільки у визначений судом строк позивач не надав доказів, які підтверджують поважність пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Колегія суддів не погоджується з мотивами та висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до частин 1 3 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

На підставі ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Отже, підставою для повернення позовної заяви відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України є неподання позивачем заяви в установлений судом строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними.

Разом із тим, колегія суддів зауважує, що Законом України від 30.03.2020 № 540-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) внесено зміни зокрема до Кодексу адміністративного судочинства України, а саме:

2) розділ VI "Прикінцеві положення" доповнити пунктом 3 такого змісту:

3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12.03.2020 по 03.04.2020 на всій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 № 291 до зазначеної постанови № 211 внесено зміни, відповідно до яких карантин продовжено до 11.05.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 № 343 до зазначеної вище постанови № 211 внесено зміни, відповідно до яких карантин продовжено до 22.05.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 до зазначеної постанови № 211 внесено зміни, відповідно до яких карантин продовжено до 22.06.2020.

З аналізу наведених норм процесуального законодавства вбачається, що строк на усунення недоліків позовної заяви станом на момент постановлення ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.06.2020 не завершився, оскільки перебіг такого строку продовжено Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» на період дії карантину та будь-яких виключень зазначені норми законодавства не передбачають.

Суд першої інстанції не врахував наведені норми процесуального права, у зв`язку із чим прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, як свідчить позиція суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

З огляду на викладені обставини, враховуючи, що строк виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху не може бути меншим, ніж строк дії карантину, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для повернення позовної заяви відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.06.2020 про повернення позовної заяви винесена передчасно, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Апелянт надав до суду належні докази, які підтверджують факт протиправності рішення суду першої інстанції.

В свою чергу, відповідно до п. 4 ч. ст. 320 КАС України неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 312, 320, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.06.2020 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 13.08.2020.