Справа № 826/11151/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2020-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

13 серпня 2020 року м. Київ№ 826/11151/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши клопотання представника ОСОБА_1 про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про визнання бездіяльності протиправною, скасування декларації та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва знаходиться справа за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність структурного підрозділу Відповідача - Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, що виявилась у не проведенні перевірки з питань порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень під час виконання будівельних робіт з будівництва Багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1 ;

- скасувати Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації №КС 94 (Багатоквартирний житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями; АДРЕСА_2 );

- скасувати Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації №КС 26 (Багатоквартирний житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями; АДРЕСА_3 );

- зобов`язати структурний підрозділ Відповідача - Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області провести позапланову перевірку виявленого факту самочинного будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_4 ;

- присудити на користь ОСОБА_2 здійснені нею документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 560,00 (дві тисячі п`ятсот шістдесят гривень 00 копійок) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної архітектурно-будівельної інспекції України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.04.2020 року адміністративну справу № 826/11151/17 прийняти до провадження, вирішено здійснювати розгляд справи одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

06 липня 2020 року до суду від надійшло клопотання представника ОСОБА_1 про закриття провадження у справі обґрунтоване тим, що оскаржувані декларації про готовність об`єктів до експлуатації вичерпали свою дію, оскільки в об`єктах на всі квартири було зареєстровано право власності у встановленому законодавством порядку.

Оцінивши доводи, зазначені у поданому клопотанні, та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановлений законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Завданням адміністративного судочинства, згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України).

Згідно із визначенням, наведеним у п. 9 ч. 1 ст. 4 КАС України відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, що узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 19 КАС, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Разом з тим, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

При цьому, відповідно до визначення, наведеного в п. 19 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Оскаржувана декларація про готовність об`єкта до експлуатації є актом індивідуальної дії, який стосується нерухомості, що належить зокрема третім особам.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає такий спосіб захисту порушених прав та інтересів, як, зокрема, визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України).

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Як вбачається з установлених судом обставин справи, позивач оскаржує рішення суб`єкта владних повноважень, яке фактично стосується права власності третьої особи на об`єкти нерухомого майна, саме з підстави незгоди з фактом набуття відповідного права третьою особою.

Спірна реєстрація декларацій про готовність об`єкта до експлуатації, яка здійснена суб`єктом владних повноважень, породжує права та обов`язки тільки для суб`єкта, якому вона адресована, тобто для замовника відповідного будівництва.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що оскаржувані рішення суб`єкта владних повноважень фактично вичерпали свою дію, оскільки вже третіми особами зареєстровано право власності на квартири у відповідних об`єктах нерухомого майна, зокрема:

- на квартиру АДРЕСА_5 за ОСОБА_8 (інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 215093804 від 06.07.2020);

- на квартиру АДРЕСА_6 за ОСОБА_11 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 112293460 від 31.07.2018);

- на квартиру АДРЕСА_7 за ОСОБА_13 (інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 215094312 від 06.07.2020);

- на квартиру АДРЕСА_8 за ОСОБА_14 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 98751794 від 28.09.2017).

З урахуванням наведеного суд вважає, що спір у цій справі є спором про право власності, а тому обраний позивачем спосіб захисту не приведе до відновлення його порушених прав.

Таким чином, спір у цій справі має приватноправовий характер, що унеможливлює розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.

Спір у цій справі стосується захисту майнових інтересів, тому з урахуванням суб`єктного складу має бути вирішений за правилами цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 по справі № 821/828/16.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на вищевикладене та враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

На виконання вимоги, зазначеної у ч. 1 ст. 239 КАС України, є необхідним роз`яснити позивачу, що розгляд таких позовних вимог має здійснюватися у порядку цивільного судочинства, із врахуванням правил територіальної підсудності відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Як вбачається із квитанції № 3226229 від 05.09.2017 року позивачем за подачу позову до Окружного адміністративного суду м. Києва було сплачено судовий збір у розмірі 2560,00 грн.

Враховуючи, що провадження у справі підлягає закриттю, то наявні правові підстави для відшкодування позивачу судових витрат (судового збору) у розмірі 2560,00 грн.

Керуючись ст. 238, 241, 248, 294 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Задовольнити клопотання представника ОСОБА_1 про закриття провадження у справі 826/11151/17.

2. Закрити провадження у справі № 826/11151/17 за позовом ОСОБА_2 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про визнання бездіяльності протиправною, скасування декларації та зобов`язання вчинити дії.

3. Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_9 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) через відповідний орган Державної казначейської служби України сплачений судовий збір у розмірі 2560,00 (дві тисячі п`ятсот шістдесят) грн. 60 коп.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені статтями 293, 295-297 цього ж Кодексу.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда