Справа № 420/1341/20
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2020-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/1341/20

Головуючий в І інстанції: Аракелян М.М.
Дата та місце ухвалення рішення: 27.04.2020 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Стас Л.В.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного від 27 квітня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , у якому позивач просив суд:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати не в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 18.08.2016 року по 11.10.2019 року;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 18.08.2016 року по 11.10.2019 року в сумі 139735,61 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення 11.10.2019 року з позивачем остаточного розрахунку при звільненні з військової служби та виключенні зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби та виключенні із списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 за період з 12 жовтня 2019 року по день фактичного розрахунку з розрахунку 409,01 грн. за календарний день;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а саме - порушення строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 18.08.2016 року по 11.10.2019 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27.04.2020 року закрито провадження у справі № 420/1341/20 в частині позовних вимог до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення 11.10.2019 року з позивачем остаточного розрахунку при звільненні з військової служби та виключенні зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 ; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби та виключенні із списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 за період з 12 жовтня 2019 року по день фактичного розрахунку з розрахунку 409,01 грн. за календарний день; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а саме - порушення строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 18.08.2016 року по 11.10.2019 року у зв`язку із відмовою позивача від позову в цій частині та прийняття відмови судом.

Таким чином, судом першої інстанції розглядались позовні вимоги про:

- визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати не в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 18.08.2016 року по 11.10.2019 року;

- стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача індексації грошового забезпечення за період з 18.08.2016 року по 11.10.2019 року в сумі 139735,61 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного від 27 квітня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 18.08.2016 року по 11.10.2019 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 18.08.2016 року по 11.10.2019 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного від 27 квітня 2020 року в частині зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 18.08.2016 року по 11.10.2019 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі і стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 18.08.2016 року по 11.10.2019 року в сумі 139735,61 грн., наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, помилковості обраного судом першої інстанції способу захисту прав позивача.

Представником відповідача поданий відзив на апеляційну скаргу, згідно якого, відповідач не погоджується з апеляційною скаргою позивача, посилаючись, зокрема, на те, що розрахунок індексації наданий представником позивача суперечить діючому законодавству.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач у період з 18.08.2016 року по 11.10.2019 року проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 214 від 11.10.2019 року позивача виключено зі списків особового складу військової частини.

02.12.2019 року позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою про надання, зокрема, довідки про нараховане та виплачене грошове забезпечення за період служби з 19.08.2016 року по 11.10.2019 року та довідки про виплату або невиплату індексації за період служби з 19.08.2016 року по 11.10.2019 року.

Листом Військової частини НОМЕР_1 від 09.01.2020 року за № 430/42 позивачу повідомлено, що за інформацією, наданою представниками Департаменту фінансів Міноборони, у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України за відповідний період в Міністерстві оборони України не було.

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 про додаткові види грошового забезпечення, позивачу з 01.09.2016 року по 31.12.2018 року не нараховувалась індексація грошового забезпечення.

Також, у відповідності до наведеної довідки, у січні-березні, травні-червні, вересні 2019 року позивачу нараховувалась індексація.

Не погоджуючись із відмовою у виплаті індексації, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.

У зв`язку з викладеним, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення позивача за період з 18.08.2016 року по 11.10.2019 року.

Водночас, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення визначеної позивачем суми індексації грошового забезпечення за період з 18.08.2016 року по 11.10.2019 року є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки визначення суми для нарахування та сплати індексації за відповідний період, встановлений судом, наразі є повноваженням та компетенцією відповідача.

Колегія суддів частково погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на викладене.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Абзацом 2 частини 4 статті 9 вказаного Закону встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 9 цього ж Закону до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення), оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів (ст.9 Закону).

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 року № 2017-III визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст. 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок № 1078).

Згідно п. 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету; 3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів; 4) індексація пенсій, страхових виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується замість пенсії, інших видів соціальної допомоги провадиться відповідно за рахунок Пенсійного фонду, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та коштів державного бюджету; 6) індексація стипендій особам, які навчаються, провадиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються і т.д.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік .

В контексті наведеного колегія суддів зазначає, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Аналіз наведених вище нормативно-правових актів, за відсутністю затвердженого особливого порядку індексації грошового забезпечення військовослужбовців, дає підстави для нарахування індексації грошового забезпечення у встановленому Урядом України порядку, а саме Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

Тобто, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Як встановлено в ході розгляду справи, позивачу за період з 01.09.2016 року по 31.03.2018 року не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення.

Відповідачем вказаний факт не заперечується.

Поряд з цим, обґрунтовуючи правомірність своїх дій щодо не проведення індексації грошового забезпечення позивача у вказаний період, відповідач посилається на те, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення у 2016-2018 р.р. не було.

Відповідач вказує, що проведення індексації грошових доходів здійснюється виключно у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів.

Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно визнав необґрунтованими вказані доводи відповідача, оскільки частина 6 статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ не обмежує проведення, передбачених чинним законодавством України, виплат, а вказує на джерела походження цих коштів.

Також, колегія суддів зазначає, що Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Кечко проти України» зауважував, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у даній справі.

До того ж, відповідачем не надано жодних доказів в підтвердження факту відсутності в бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується відповідач, коштів на індексацію грошового забезпечення, і як наслідок не надходження відповідних фінансових асигнувань на рахунки відповідача для виплати індексації військовослужбовцям у вказаний період. Крім того, відповідачем не надано доказів того, що ним протягом 2016-2018 рр. надсилались відповідні заявки до вищестоящого органу стосовно потреби на виділення додаткових коштів для виплати військовослужбовцям індексації грошового забезпечення.

Щодо посилань відповідача на те, що позивачем не оскаржувався наказ про виключення його зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, що, на думку відповідача, свідчить про те, що позивачем погоджено проведення усіх необхідних розрахунків, колегія суддів вважає вказані доводи відповідача безпідставними, оскільки факт не оскарження позивачем наведеного вище наказу жодним чином не позбавляє позивача права на звернення із заявленим позовом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що дії відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення з 01.09.2016 року по 31.03.2018 року є протиправними.

Таким чином, оскільки індексація грошового забезпечення позивачу не була проведена у встановлений Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» строк, що є порушенням прав позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач підлягає зобов`язанню нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.09.2016 року по 31.03.2018 року.

Висновки суду у даній справі відповідають правовим позиціям Верховного Суду, які викладені, зокрема, у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 825/874/17, від 19 червня 2019 року у справі № 825/1987/17, від 19 липня 2019 року у справі № 240/4911/18, від 23 жовтня 2019 року у справі № 825/1832/17, від 20 листопада 2019 року у справі № 620/1892/19, від 05 лютого 2020 року у справі № 825/565/17.

Разом з цим, вирішуючи справу, суд першої інстанції помилково визначив, що позивачу підлягає нарахуванню та виплаті індексація грошового забезпечення з 18.08.2016 року, оскільки згідно наявної в матеріалах справи довідки Військової частини НОМЕР_1 про додаткові види грошового забезпечення відповідачем не нараховувалась позивачу індексація з вересня 2016 року, а тому, саме з 01.09.2016 року відповідач підлягає зобов`язанню нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.

Також, вирішуючи справу в частині вимог про зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.04.2018 року по 11.10.2019 року, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та відповідно дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача у наведеній частині, з огляду на викладене.

Згідно п.п. 1-1, 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року, у редакції за вказаний період, індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Відповідно до п. 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 про додаткові види грошового забезпечення, позивачу з квітня 2018 року підвищено розмір грошового забезпечення, в тому числі, посадовий оклад позивача з 01.04.2018 року склав 3350 грн. (попередній розмір 800 грн., 740 грн., 751,43 грн.).

Також, у відповідності до наведеної довідки, у січні-березні, травні-червні, вересні 2019 року позивачу нараховувалась індексація.

З огляду на викладене, враховуючи дані Держстат щодо індексу споживчих цін, у зв`язку з тим, що розмір підвищення постійних складових грошового забезпечення позивача у квітні 2018 року, в тому числі, розмір підвищення посадового окладу, перевищив суму індексації, яка склалась у зазначеному місяці, сума індексації у місяці підвищення не нараховується.

Для проведення подальшої індексації розрахунок індексу споживчих цін здійснюється з травня 2018 року.

В свою чергу, з огляду на дані Держстат щодо індексу споживчих цін з квітня 2018 року, а також враховуючи розмір отриманого позивачем грошового забезпечення та здійснення нарахування позивачу у січні-березні, травні-червні, вересні 2019 року індексації грошового забезпечення, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.04.2018 року по 11.10.2019 року відсутні.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що висновки суду у даній справі відповідають правовим позиціям Верховного Суду, які викладені, зокрема, у постановах від 23 жовтня 2019 року у справі № 825/1832/17, від 05 лютого 2020 року у справі № 825/565/17, у яких Верховним Судом вказано, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Таким чином, висновок суду першої про наявність підстав для задоволення позову в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.04.2018 року по 11.10.2019 року ґрунтується на помилковому тлумаченні норм матеріального права та суперечить матеріалам справи.

Водночас, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення з 01.09.2016 року по 31.03.2018 року, оскільки у спірних правовідносинах суд не наділений повноваженнями на визначення розміру індексації. Колегія суддів зазначає, що нарахування індексації належить до безпосередніх повноважень відповідача як роботодавця та оскільки така індексація позивачу не нараховувалась за вказаний період, суд позбавлений можливості стягнути на користь позивача її суму, що вірно вставлено судом першої інстанції.

Посилання апелянта на те, що обраний судом першої інстанції спосіб захисту прав позивача призведе до порушення його прав у майбутньому, а саме, на думку позивача, відповідачем невірно буде визначений розмір індексації, що підлягає виплаті позивачу, що за доводами позивача підтверджується судовими рішеннями в інших справах, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки чинне законодавство не передбачає можливості захисту в адміністративному судочинстві прав у майбутньому без встановлення такого порушення, а лише допускаючи можливість подальшої неправомірної поведінки суб`єкта оскарження.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, судові рішенні в інших справах, на які посилається апелянт та які прийнятті щодо інших учасників справи, ніж у даній справі, не мають преюдиційного значення для розгляду даної справи, а тому, не підлягають врахуванню при її розгляді.

На підставі наведеного у сукупності, оскільки у період з 01.09.2016 року по 31.03.2018 року позивачу взагалі не нараховувалась індексація грошового забезпечення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги позивача про стягнення на користь позивача суми індексації є передчасними.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, враховуючи, що судом апеляційної інстанції встановлено, в тому числі, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, на підставі ст. 317 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні із викладенням абз. 2-3 його резолютивної частини у новій редакції.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного від 27 квітня 2020 року змінити, виклавши абзаци 2-3 його резолютивної частини в наступній редакції:

«Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.09.2016 року по 31.03.2018 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.09.2016 року по 31.03.2018 року.».

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного від 27 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 13.08.2020 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька