Справа № 640/7726/20
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2020-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

17 серпня 2020 року м. Київ № 640/7726/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді-доповідача Келеберди В.І., суддів Амельохіна В.В., Качура І.А., розглянувши клопотання представника Кабінету Міністрів України про закриття провадження та заяву ОСОБА_1 про зміну (доповнення) предмету позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Кабінету Міністрів України, Приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» (далі - ПрАТ «НАК «Надра України», Компанія), в якому просив:

визнати протиправним та скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України «Про припинення повноважень заступника голови правління Приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» Максіменцева М.Г.» від 03.03.2020 №182-р;

поновити на посаді заступника голови правління Приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України»;

стягнути з Приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення.

Ухвалою суду від 13.04.2020 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін та вирішено здійснювати розгляд справи колегією у складі трьох суддів.

15 травня 2020 року до суду відповідачем подано клопотання про закриття провадження у справі № 640/7726/20.

Клопотання обґрунтовано тим, що спірні правовідносини належать до категорії корпоративних спорів, оскільки пов`язаний з управлінням ПрАТ «НАК «Надра України» і стороною є учасник (засновник, акціонер) ПрАТ «НАК «Надра України» - Держава в особі Кабінету Міністрів України, який наділений функцією управління корпоративними правами держави.

08 липня 2020 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про зміну (доповнення) предмету позову.

Як вбачається із зазначеної заяви позивача ним додатково заявлені вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Голови правління ПрАТ «НАК «Надра України» від 30.03.2020 № 66-к.

Вивчивши вказану заяву, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

У п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України закріплено, що публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Тобто, для наявності такого спору є обов`язковим наявність зв`язку між здійсненням органом влади покладених на нього владних управлінських функцій та порушення прав, свобод чи інтересів фізичної або юридичної особи внаслідок такої реалізації своїх функцій владним органом.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17.

У той же час, при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних, цивільних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Наведене нормативне регулювання визначає, за якими критеріями певні спірні правовідносини належить відносити до тих, на які поширюється або не поширюється юрисдикція адміністративних судів. Вияв і вибір ознак належності спору до відповідної юрисдикції суду в кожному конкретному випадку має провадитися із суб`єктного складу спірних правовідносин, суті та юридичної природи фактичних передумов конфлікту і, що головне, змісту правовідносин між їх суб`єктами.

Як свідчать матеріали справи, звертаючись до суду з даним позовом, позивач, зокрема просив визнати протиправним та скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України від 03.03.2020 № 182-р щодо припинення повноважень заступника голови правління ПАТ «НАК «Надра України».

Так, пунктом 6 статті 116 Конституції України визначено, що Кабінет Міністрів України здійснює управління об`єктами державної власності відповідно до закону.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» Кабінет Міністрів України є суб`єктом управління, що визначає об`єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об`єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб`єктам управління, визначеним цим Законом.

Пунктом 5 ч. 2 зазначеної статті передбачено, що здійснюючи управління об`єктами державної власності, Кабінет Міністрів України призначає на посади та звільняє з посад керівників господарських структур, стосовно яких функції з управління виконує Кабінет Міністрів України.

Відповідно до пункту 16 Статуту ПрАТ «НАК «Надра України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2000 року № 1460, засновником Компанії є держава в особі Кабінету Міністрів України. Кабінет Міністрів України як засновник приймає рішення, зокрема, призначення на посаду та звільнення з посади голови правління і його заступників за поданням Держгеонадр, погодженим з Мінекоенерго.

Згідно з пунктом 17 Статуту ПрАТ «НАК «Надра України», акціонером Компанії є держава в особі Держгеонадр, якій повноваження з управління державними корпоративними правами Компанії передано згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 31 серпня 2011 року № 912 «Деякі питання Національної акціонерної компанії «Надра України».

Положення пунктів 31, 41 та 42 Статуту ПрАТ «НАК «Надра України» визначено, що акція Компанії посвідчує корпоративні права акціонера щодо Компанії. Органами Компанії є: загальні збори; правління; ревізійна комісія. Вищим органом Компанії є загальні збори. У період до проведення перших загальних зборів Компанії повноваження загальних зборів Компанії, що передбачені законом та цим Статутом, здійснюються державою в особі Держгеонадр як єдиним акціонером.

Разом з тим, підпунктом 23 пункту 43 Статуту ПрАТ «НАК «Надра України» передбачено, що до виключної компетенції загальних зборів належать такі питання обрання та припинення повноважень членів правління Компанії, крім голови правління та його заступників; визначення кількісного складу правління.

Більш того, пунктом 44, 46 Статуту ПрАТ «НАК «Надра України» закріплено, що повноваження з вирішення питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів, не можуть бути передані іншим органам Компанії. Повноваження загальних зборів, передбачені цим Статутом, здійснюються акціонером одноосібно. Рішення єдиного акціонера держави в особі Держгеонадр оформлюється письмово (у формі наказу). У такому разі скликання та проведення загальних зборів не здійснюється.

Як передбачено пунктом 61 Статуту ПрАТ «НАК «Надра України» до складу правління входять голова правління та його заступники та інші члени правління. Голова правління та його заступники призначаються на посаду Кабінетом Міністрів України за поданням Держгеонадр, погодженим з Мінекоенерго, інші члени правління - загальними зборами.

Однак, п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про акціонерні товариства» визначено, що корпоративні права - сукупність майнових і немайнових прав акціонера - власника акцій товариства, які випливають з права власності на акції, що включають право на участь в управлінні акціонерним товариством, отримання дивідендів та активів акціонерного товариства у разі його ліквідації відповідно до закону, а також інші права та правомочності, передбачені законом чи статутними документами.

З аналізу вказаних норм та положень статуту Компанії вбачається, що єдиним акціонером Компанії є держава в особі Держгеонадр, якій Кабінет Міністрів України передав повноваження з управління державними корпоративними правами.

Відтак, суд зазначає, що Кабінет Міністрів України є виключно засновником Компанії і не володіє корпоративними правами ПрАТ «НАК «Надра України», у зв`язку з їх передачею іншому суб`єкту управління корпоративними правами - Державній службі геології та надр.

Враховуючи викладене, даний спір не є спором пов`язаним в реалізацією учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні, оскільки Кабінет Міністрів України в даному випадку не є учасником Компанії, а отже не є володільцем корпоративних прав Компанії.

Однак, суд зазначає, що Законом України «Про управління об`єктами державної власності» та пунктом 16 Статуту ПрАТ «НАК «Надра України» передбачено право Кабінету Міністрів України приймати рішення, зокрема про звільнення членів виконавчого органу Компанії.

Таким чином, враховуючи відсутність корпоративних правовідносин між Кабінетом Міністрів України та ПрАТ «НАК «Надра України» з однієї сторони та наявністю в уряду України повноважень щодо прийняття рішення про звільнення з посади заступника голови правління Компанії з іншої сторони, суд дійшов висновку, що оскаржуване розпорядження прийнято на виконання публічно-владних управлінських функцій суб`єктом владних повноважень.

Отже, з огляду на сукупність встановлених обставин, суд вважає, що даний позов в частині оскарження розпорядження Кабінету Міністрів України від 03.03.2020 № 182-р підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки спір у цій справі виник не щодо корпоративних правовідносин, а предметом спору є перевірка законності виконання владних управлінських функцій відповідача щодо організації та забезпечення звільнення з посади заступника голови правління Компанії, у зв`язку з чим, цей спір є публічно-правовим і він має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Разом з тим, щодо закриття провадження в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 17 ч.1 ст. 4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи позивача звільнено з посади заступника голови правління Компанії, тобто з посади, яка не віднесена публічної служби.

Відтак, обставини звільнення позивача з займаної посади перебувають поза площиною правового регулювання проходження публічної служби, в адміністративного суду відсутні повноваження надавати оцінку рішенням та діям відповідача по відношенню до позивача за правилами адміністративного судочинства.

Наведений висновок суду щодо розмежування трудових правовідносин та публічної служби, а також юрисдикції судів щодо розгляду таких спорів, підтверджується правовою позицією Вищого адміністративного суду України викладеною в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №8, де у п. 13.1 зазначено, що компетенція адміністративних судів поширюється на саме публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

До того ж, Верховним Судом у постанові від 10.09.2019 року у справі 921/36/18, викладено висновок, що відносини сторін щодо оплати часу зупинення роботи посадової особи, звільнення посадової особи регулюються нормами КЗпП України. Спори з цього приводу є трудовими спорами. Такі спори розглядаються за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не проходив публічної служби, суд вважає, що даний спір в частини поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Аналіз наведених правових положень та обставин справи дає підстави для висновку, що клопотання представника Кабінету Міністрів України про закриття провадження в даній справі в частині закриття провадження щодо поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Разом з тим суд роз`яснює, що відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, що загальні суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відтак з даним позовом позивач може звернутись до відповідного місцевого загального суду за правилами цивільного судочинства.

Згідно ч. 2 ст. 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Враховуючи те, що позивачем при зверненні до адміністративного суду судовий збір не сплачувався, підстави для розподілу між сторонами судових витрат відсутні.

Згідно з ч. 2 ст. 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Щодо заяви позивача про зміну (доповнення) предмету спору, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КАС України позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Проте, суд відмовляє у задоволенні заяви позивача про зміну (доповнення) предмету спору, оскільки провадження в частині поновлення позивача на роботі і стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом закрито і роз`яснено, що такі вимоги розглядаються за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що позовна вимога є єдиною вимогою, заявленою до відповідача - Приватного акціонерного товариство «Національна акціонерна компанія «Надра України», суд дійшов висновку про наявність підстав для виключення Компанії з числа відповідачів.

З урахуванням викладеного, керуючись приписами статей 47, 238, 241, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Клопотання Кабінету Міністрів України про закриття провадження у справі № 640/3734/20 задовольнити частково.

2. Закрити провадження в частині позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника голови правління Приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» та стягнення з Приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з моменту звільнення.

3. У задоволені клопотання Кабінету Міністрів України про закриття провадження в іншій частині відмовити.

4. Виключити Приватне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Надра У країни» з числа відповідачів.

5. Відмовити у прийнятті заяви ОСОБА_1 про зміну (доповнення) предмету позову.

6. На виконання ч. 1 ст. 239 КАС України роз`яснити позивачу, що розгляд таких позовних віднесено до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

7. Копії ухвали направити сторонам.

Ухвала набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України з моменту її підписання та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.І. Келеберда

Судді В.В. Амельохін

І.А. Качур