Справа № 640/8896/20
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2020-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2020 року м. Київ № 640/8896/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Громадської ради доброчесності

третя особа Вища кваліфікаційна комісія суддів України

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі-позивач) з позовною заявою до Громадської ради доброчесності (далі-відповідач), третя особа Вища кваліфікаційна комісія суддів України, в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Висновок про невідповідність судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, який затверджено Громадською радою доброчесності 31 липня 2019 року, в повному обсязі;

- визнати протиправним та скасувати Рішення Громадської ради доброчесності, оформлене у вигляді Протоколу засідання Громадської ради доброчесності від 31 липня 2019 року, в частині затвердження Висновку про невідповідність судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики;

- зобов`язати Громадську раду доброчесності вилучити Висновок про невідповідність судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, затвердженого Громадської радою доброчесності 31 липня 2019 року, шляхом відкликання цього Висновку про невідповідність судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, затвердженого Громадської радою доброчесності 31 липня 2019 року, з Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та знищення з електронних ресурсів (сайту) Громадської ради доброчесності.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржуваний висновок від 31 липня 2019 року сформовано відповідачем на підставі неперевіреної та необгрунтованої інформації, без жодного належного та допустимого доказу, із порушенням принципів, закріплених Конституцією України, без врахування обґрунтованих пояснень позивача, внаслідок прийняття якого порушено конституційні права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_1 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.05.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів надати відзив на позовну заяву.

Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, заяви про продовження процесуальних строків на подання відзиву також не подано. При цьому, ухвала про відкриття провадження у справі, а також усі позовні матеріали було направлено судом на поштову адресу відповідача, а саме: м. Київ, вул. Генерала Шаповала, 9, рекомендованим листом з повідомленням, проте зазначений лист повернувся до суду не врученим із приміткою "не знайдено".

З урахуванням вимог частини першої статті 130 Кодексу адміністративного судочинства України про розгляд вищевказаної справи Громадську раду доброчесності повідомлено шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України 20.07.2020.

Суд звертає увагу, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову (частина друга статті 77, частина четверта статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини другої статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Третя особа - Вища кваліфікаційна комісія суддів України своїм правом надати пояснення по суті спору не скористалась.

Позивачем неодноразово подавались клопотання про прискорення розгляду справи, зокрема, від 27.05.2020, 19.06.2020, 08.07.2020 та 31.07.2020.

Одночасно з позовною заявою, позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в обгрунтування якої вказано, що оскільки за своєю правовою природою висновок Громадської ради доброчесності від 31 липня 2019 року розрахований на одноразове застосування, тому до часу прийняття Рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 05 листопада 2019 року, позивач вважала висновок від 31 липня 2019 року таким, що припинив на позивача свій вплив, оскільки викладені в ньому обставини спростовані під час співбесіди на засіданні Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, за результатами якого Вища кваліфікаційна комісія суддів України ухвалила рішення про відповідність позивача займаній посаді судді Господарського суду Харківської області.

Проте, згідно абзацу 3 резолютивної частини рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 05 листопада 2019 року №1131/ко-19, воно набирає чинності відповідно до абзацу третього підпункту 4.10.5 пункту 4.10 розділу IV Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

За таких обставин, враховуючи умови набрання чинності рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 05 листопада 2019 року №1131/ко-19, спірний висновок Громадської ради доброчесності від 31 липня 2019 року фактично продовжив свій вплив, строки для звернення до суду обраховуються із 05 листопада 2019 року. Позивач звернулась до суду в межах строку визначеного статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України. Строки звернення до суду не пропущено.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України "Про призначення суддів" від 23 січня 2012 року №29/2012 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Господарського суду Харківської області строком на 5 років.

Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 20 жовтня 2017 року №106/зп-17 призначено кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема, судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 .

У межах процедури проведення кваліфікаційного оцінювання позивача на відповідність займаній посаді, Громадською радою доброчесності 31 липня 2019 року затверджено висновок про невідповідність судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, а саме:

- Суддя безпідставно не задекларувала своєчасно своє майно чи члена сім`ї, що є ліквідним активом, дохід, або значно занизила його обсяг і (або) вартість;

- Суддя не пояснила переконливо джерела походження ліквідного майна, витрат, отриманих благ (її, членів сім`ї чи близьких осіб) і/або легальні доходи, на думку розсудливого спостерігача, викликають сумніви щодо достатності для набуття такого майна, здійснення таких витрат, отримання благ;

- Суддя приймала рішення за наявності очевидного конфлікту інтересів; суддя вирішувала справу ігноруючи факти, що свідчать про очевидну фальсифікацію документів чи інших доказів;

- Суддя умисно або внаслідок вочевидь недбалого ставлення до виконання своїх обов`язків повідомив недостовірні (у тому числі неповні) відомості у декларації доброчесності.

Як зазначено позивачем, нею було направлено на адресу відповідача пояснення щодо висновку від 31 липня 2019 року, в яких було докладно висвітлені всі обставини, що спростовують твердження, викладені у висновку.

За результатами кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді, рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 05 листопада 2019 року №1131/ко-19 ОСОБА_1 визнано такою, що за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді набрала 776,5 бали та відповідає займаній посаді судді Господарського суду Харківської області.

Разом з тим, згідно абзацу 3 резолютивної частини рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 05 листопада 2019 року №1131/ко-19 набирає чинності відповідно до абзацу третього підпункту 4.10.5 пункту 4.10 розділу IV Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Не погоджуючись із вищевказаним висновком Громадської ради доброчесності ОСОБА_1 до суду із адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Для вирішення правовідносин, що виникли судом застосовано, зокрема, норми Конституції України, Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII (далі по тексту також - Закон №1402-VIII) та Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України 03.11.2016 №143/зп-16 (у редакції рішення від 13.02.2018 №20/зп-18) (далі по тексту також - Положення №143/зп-16).

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої, шостої та сьомої статті 87 Закону №1402-VIII, Громадська рада доброчесності утворюється з метою сприяння Вищій кваліфікаційній комісії суддів України у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання.

Громадська рада доброчесності, збирає, перевіряє та аналізує інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); надає Вищій кваліфікаційній комісії суддів України інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); надає, за наявності відповідних підстав, Вищій кваліфікаційній комісії суддів України висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, який додається до досьє кандидата на посаду судді або до суддівського досьє.

Для здійснення повноважень, зазначених у цій статті, членам Громадської ради доброчесності надається право безоплатного та повного доступу до відкритих державних реєстрів.

Згідно з пунктом 16 частини четвертої статті 85 Закону №1402-VIII суддівське досьє, серед іншого, має містити висновок Громадської ради доброчесності (у разі його наявності).

За приписами абзацу 2 частини першої статі 88 Закону №1402-VIII, якщо Громадська рада доброчесності у своєму висновку встановила, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності, то Вища кваліфікаційна комісія суддів України може ухвалити рішення про підтвердження здатності такого судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді лише у разі, якщо таке рішення підтримане не менше ніж одинадцятьма її членами.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону №1402-VIII на Громадську раду доброчесності покладено функцію щодо участі у проведенні кваліфікаційного оцінювання з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Тобто, відповідач приймає участь у формуванні суддівського корпусу, впливає на суддівську кар`єру та наділений з цією метою відповідними владними повноваженнями.

Разом з тим, виходячи з наведених норм, Громадська рада доброчесності наділена повноваженнями збору, перевірки та аналізу достовірної інформації щодо судді, тобто інформації з офіційних джерел. Відповідно, формування висновку про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності має здійснюватися виключно на підставі достовірних даних (достовірної інформації).

Виходячи з наведеного в сукупності суд дійшов висновку, що оскільки висновки Громадської ради доброчесності, затверджені відповідним рішенням, як одностороннє владне волевиявлення, є обов`язковими для розгляду Вищої кваліфікаційної комісією суддів України та є правовим актом індивідуальної дії (оскільки безпосередньо стосується прав та інтересів позивача, містить твердження про невідповідність його критеріям доброчесності та професійної етики і підлягає дослідженню у межах кваліфікаційного оцінювання), на підставі якого виникають публічно-правові відносини, то спори щодо таких висновків носять характер публічно-правового спору, який вирішується за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, суд вважає, що Громадська рада доброчесності має всі визначені ознаки "іншого суб`єкта при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства", оскільки здійснює діяльність з виконання покладених на неї Законом №1402-VIII завдань, а тому є суб`єктом владних повноважень в розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України, тож є належним відповідачем у даній справі.

За таких підстав, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позивач обрав належний, допустимий та ефективний спосіб захисту його порушеного права.

Надаючи оцінку правомірності прийнятого відповідачем висновку, суд виходить з такого.

Згідно з частиною шостою статті 87 Закону №1402 Громадська рада доброчесності, зокрема: збирає, перевіряє та аналізує інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); надає Вищій кваліфікаційній комісії суддів України інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); надає, за наявності відповідних підстав, Вищій кваліфікаційній комісії суддів України висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, який додається до досьє кандидата на посаду судді або до суддівського досьє.

Правила організації та діяльності Громадської ради доброчесності визначені її Регламентом, схваленим рішенням Громадської ради доброчесності від 23 листопада 2016 року №1/2016, статтею 2 якого закріплено, що завданням Ради як інструменту громадськості, що встановлений Законом України "Про судоустрій і статус суддів", є утвердження доброчесності та високих стандартів професійної етики у суддівському корпусі.

З цією метою Рада сприяє Вищій кваліфікаційній комісії суддів України у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання шляхом надання інформації про них або висновків про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) цим критеріям.

Рада і її члени здійснюють свою діяльність на засадах добросовісності, безсторонності, прозорості, рівноправності членів, політичної нейтральності (частина друга статті 3 Регламенту Громадської ради доброчесності).

Відповідно до статті 18 Регламенту Громадської ради доброчесності за результатами перевірки та (або) аналізу інформації щодо судді (кандидата на посаду судді) Рада колегією або зборами за відсутності підстав для прийняття (затвердження висновку) може прийняти рішення про надання Вищій кваліфікаційній комісії суддів України інформації щодо доброчесності та (або) етичності поведінки судді (кандидата на посаду судді), якщо вона може бути важливою для цілей кваліфікаційного оцінювання. У рішенні наводяться посилання на джерела інформації, а в разі необхідності самі джерела додаються до рішення.

Згідно зі статтею 19 Регламенту Громадської ради доброчесності за результатами аналізу та перевірки інформації щодо судді (кандидата на посаду судді) Рада колегією приймає вмотивований висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, якщо визнає:

1) достовірною інформацію, яка є достатньою для такого висновку; або

2) наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію доброчесності чи професійної етики, що може негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади.

Негативна репутація судді або кандидата на посаду судді, недобросовісність можуть згадуватися у висновку, якщо твердження про це обґрунтовується відповідними обставинами.

У висновку наводяться посилання на джерела інформації, а в разі необхідності самі джерела додаються до висновку.

Прийнятий колегією Ради висновок виноситься на збори Ради для затвердження. Рада зборами може:

1) затвердити висновок (у тому числі внісши зміни у разі необхідності) і надати його Вищій кваліфікаційній комісії суддів України;

2) скерувати висновок відповідній або іншій колегії Ради чи окремому члену Ради для доопрацювання із внесенням на затвердження Ради;

3) прийняти рішення про направлення інформації Вищій кваліфікаційній комісії суддів України без затвердження висновку;

4) відхилити висновок.

Отже, за результатом проведеної перевірки та (або) аналізу отриманої інформації Громадська рада доброчесності може прийняти та направити до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України або висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, або рішення про направлення (надання) інформації щодо особи.

Згідно з пунктом 39 висновку Консультативної ради європейських суддів №17 (2014) про оцінювання роботи суддів, якості правосуддя та повагу до незалежності судової влади вбачається, що джерела інформації, які використовуються в процесі оцінювання, мають бути надійними. Особливо це стосується інформації, на якій ґрунтуються незадовільні результати оцінювання. Також важливо, щоб оцінювання ґрунтувалося на достатній кількості доказів.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що підставою для прийняття висновку є наявність у Громадської ради доброчесності або достовірної інформації, або обґрунтованого сумніву щодо відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію доброчесності чи професійної етики особи, що має ґрунтуватись на чітких, формалізованих та об`єктивних критеріях такого визнання (оцінювання) та повинно підтверджуватися достатньою достовірною інформацією.

При цьому, обсяг оцінювання, здійснюваного Громадською радою доброчесності, обмежується професійною етикою та доброчесністю суддів та кандидатів на посаду судді.

Водночас, суд зазначає, що визначення поняття "доброчесність" відсутнє у національному законодавстві України.

Натомість, відповідно до вимог пункту 9 глави 2 розділу ІІ Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 03.11.2016 №143/зп-16 у редакції рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України 13.02.2018 №20/зп-18 (далі - Положення №143), відповідність критерію доброчесності оцінюється (встановлюється) за такими показниками:

9.1. Відповідність витрат і майна судді та членів його сім`ї задекларованим доходам.

9.2. Відповідність способу (рівня) життя судді та членів його сім`ї задекларованим доходам.

9.3. Відповідність поведінки судді іншим вимогам законодавства у сфері запобігання корупції.

9.4. Наявність обставин, передбачених підпунктами 1, 2, 9 - 12, 15 - 19 частини першої статті 106 Закону.

9.5. Наявність фактів притягнення судді до відповідальності за вчинення проступків або правопорушень, які свідчать про недоброчесність судді.

9.6. Наявність незабезпечених зобов`язань майнового характеру, які можуть мати істотний вплив на здійснення правосуддя суддею.

9.7. Інші дані, які можуть вказувати на відповідність судді критерію доброчесності.

Ці показники оцінюються за результатами співбесіди та дослідження інформації, яка міститься у суддівському досьє, зокрема:

1) інформації, наданої центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику, органом державного фінансового контролю в Україні, іншими органами державної влади;

2) декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування;

3) результатів перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (за наявності);

4) декларації родинних зв`язків судді та декларації доброчесності судді;

5) результатів регулярного оцінювання;

6) результатів перевірки декларації родинних зв`язків судді та декларації доброчесності судді (за наявності);

7) висновків або інформації Громадської ради доброчесності (за наявності);

8) іншої інформації, що включена до суддівського досьє.

Пунктом 10 глави 2 розділу ІІ Положення №143 встановлено, що для встановлення відповідності судді критеріям кваліфікаційного оцінювання за визначеними цим Положенням показниками використовуються також інші відомості й дані, на підставі яких може встановлюватися відповідність судді критеріям кваліфікаційного оцінювання, а також будь-яка інша інформація стосовно судді, яка міститься у суддівському досьє.

Відтак, як будь-яке рішення суб`єкта владних повноважень, висновок Громадської ради доброчесності має бути обґрунтованим, ґрунтуватись на достовірних обставинах та підтверджуватись відповідними доказами.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проте, відповідач, на якого покладено тягар доказування в адміністративному процесі, не надав суду доказів, на підставі яких прийнято оскаржуваний висновок.

Оцінюючи висновок Громадської ради доброчесності на предмет його відповідності вимогам чинного законодавства України, суд звертає увагу на наступне.

Підставою для висновку про невідповідність позивача критеріям доброчесності та професійної етики, Громадська рада доброчесності зазначила про виявлення нею наступних даних: "1.Суддя безпідставно не задекларувала своєчасно своє майно чи члена сім`ї, що є ліквідним активом, дохід, або значно занизила його обсяг і (або) вартість. Відповідно до даних із досьє, щорічної паперової декларації судді за 2015 рік та щорічних декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015, 2016, 2017, 2018 роки, чоловіку судді на праві власності з 25.06.2004 належить житловий будинок, загальною площею 74,4 кв.м., який знаходиться у м. Харкові. Проте у щорічних паперових деклараціях за 2012, 2013, 2014 права власності на вказаний об`єкт не задекларовано. Відповідно до щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, чоловік судді володів 5 автомобілями: Mitsubishi Lancer comfort 2008 р.в., вартістю 80 000 грн (дата набуття у власність - 21.04.2010); Range Rover Vogue 2011 р.в., вартістю 1 202 388 грн (дата набуття у власність - 30.06.2011); Land Rover Sport 2013 р.в., вартістю 836 447 грн (дата набуття у власність - 16.04.2013); Peugeot 107 2014 р.в., вартістю 131 000 грн (дата набуття у власність - 23.05.2014); Land Rover Range Rover 2015 р.в., вартістю 3 150 000 грн (дата набуття у власність - 29.12.2015). У 2017 році чоловік судді продав 2 автомобілі: Range Rover Vogue 2011 р.в. за 45 000 грн (що еквівалентно 1 679 дол США за офіційним курсом НБУ на дату продажу) та Land Rover Sport 2013 р.в. за 200 000 грн (що еквівалентно 7 465 дол США за офіційним курсом НБУ). У 2016 році чоловік судді також продав автомобіль, а саме Mitsubishi Lancer comfort 2008 р.в., за ціною 125 000 грн, яка майже втричі вища за ціну продажу Range Rover Vogue у 2017 році. 2. Суддя не пояснила переконливо джерела походження ліквідного майна, витрат, отриманих благ (її, членів сім`ї чи близьких осіб) і/або легальні доходи, на думку розсудливого спостерігача, викликають сумніви щодо достатності для набуття такого майна, здійснення таких витрат, отримання благ. Відповідно до щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, станом на 31.12.2016 суддя задекларувала єдині заощадження у вигляді 1 625 000 грн готівкових коштів чоловіка. Протягом 2017 року суддя та її чоловік отримали доходи у такому розмірі: 857 400 грн - доходи від підприємницької діяльності чоловіка; 263 107 грн - заробітна плата судді; 36 787 грн - заробітна плата за сумісництвом чоловіка судді; 245 000 грн - дохід від продажу 2 автомобілів Range Rover Vogue та Land Rover Sport; 19 290 грн - страхові виплати, отримані чоловіком; 5000 грн - дохід від відчуження цінних паперів та корпоративних прав. Загальна сума доходу судді та її чоловіка у 2017 році склала 1 426 584 грн. В цьому ж році (05.05.2017) чоловіком судді була придбана земельна ділянка, загальною площею 1000 кв.м у с. Печеніги Харківської обл за 25 000 грн. Крім цього, станом на 31.12.2017 у чоловіка судді знову були наявні заощадження у вигляді готівкових коштів у розмірі 2 650 000 грн. Таким чином, на виплату податків, повсякденні побутові витрати, відпочинок та ін. протягом 2017 року сім`я судді могла витрати 376 584 грн, тобто в середньому 31 382 грн на місяць (1 625 000 грн + 1 426 584 грн - 25000 грн - 2 650 000 грн). На ці кошти, крім виплати податків, витрат на відпочинок, харчування, одяг та транспорт, сім`я судді також повинна була оплачувати утримання та сезонне обслуговування своєї нерухомості. Також у 2017 році "з нуля" збудований та введений в експлуатацію індивідуальний дачний будинок з господарськими будівлями та спорудами (03.06.2017), загальною площею 71 кв.м у с. Печеніги Харківської області, оскільки у декларації за 2016 рік відсутні задекларовані об`єкти незавершеного будівництва, а згідно з даними досьє підставою набуття права власності на дачний будинок стала Декларація про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта. Крім того, згідно з даними досьє, сім`я судді у 2017 році здійснила кілька авіаперельотів за кордон. До всього вищезазначеного варто додати, що наприкінці 2017 року у сім`ї судді народилася третя дитина, що ймовірно спричинило додаткові витрати. Таким чином, у стороннього спостерігача виникають обґрунтовані сумніви у тому, що задекларовані у щорічних майнових деклараціях судді за 2016 та 2017 рік доходи відповідають витратам та способу життя судді та її сім`ї. 2.2. Відповідно до досьє, 15.07.2008 суддя набула у власність автомобіль MERCEDES-BENZ CLS 350 2008 р.в. Також 17.06.2009 суддя видала довіреність ОСОБА_2 на автомобіль Skoda Fabia зі строком дії до 17.06.2012. Водночас, співставляючи дані про трудовий стаж судді та належне їй майно ще до початку здійснення правосуддя, у стороннього спостерігача виникає сумнів у достатності одержуваних доходів на набуття такого майна. 2.3. Відповідно до даних із досьє, 01.06.2010 сестра судді набула у власність автомобіль PORSCHE CAYMAN S 2007 р.в. (дата закінчення права власності - 30.09.2010). Також сестрою судді видано декілька довіреностей на автомобіль. Протягом 2015-2017 років сестра судді здійснила декілька поїздок за кордон на авто та здійснювала авіаперельоти, Так, у стороннього спостерігача виникають обгрунтовані сумніви щодо достатності коштів у сестри на набуття майна та здійснення поїздок за кордон. 3. Суддя приймала рішення за наявності очевидного конфлікту інтересів; суддя вирішувала справу ігноруючи факти, що свідчать про очевидну фальсифікацію документів чи інших доказів". В зазначеному розділі 3 Громадською радою доброчесності надано оцінку щодо застосування суддею ОСОБА_1 як матеріального так і процесуального права при ухваленні судових рішень. 4. Суддя умисно або внаслідок вочевидь недбалого ставлення до виконання своїх обов`язків повідомив недостовірні (у тому числі неповні) відомості у декларації доброчесності. У пункті 5 декларації доброчесності за 2016 рік суддя вказала, що нею зазначено достовірні відомості у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Крім того, у пунктах 2 та 3 декларації доброчесності суддя вказала, що нею та членами її сім`ї не здійснювалися витрати, що перевищують їх доходи, а у п.8 підтвердила, що випадків наявності конфлікту інтересів у її діяльності не було. Водночас обставини, викладені у Висновку свідчать про інше."

Перевіряючи відповідність рішення Громадської ради доброчесності, викладене у формі оскаржуваного висновку, на відповідність вимогам чинного законодавства України, суд наголошує на наступному.

Наказом Міністра фінансів України від 13 березня 2015 року №333, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 квітня 2015 за №418/26863, затверджено Порядок здійснення перевірки достовірних відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, яким визначено механізм проведення контролюючими органами, зокрема, органами Державної фіскальної служби України, перевірки (арифметичний контроль) відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за минулий рік з метою забезпечення відкритості та прозорості діяльності суб`єктів декларування.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про запобігання корупції" Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Відповідно пунктів 6, 8 до частини першої статті 11 Закону України "Про запобігання корупції" до повноважень Національного агентства належать: здійснення моніторингу та контролю за виконанням актів законодавства з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб; здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій суб`єктів декларування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя суб`єктів декларування.

Отже, для здійснення контролю за дотриманням суб`єктами декларування вимог антикорупційного законодавства в Україні існує спеціальний орган - Національне агентство з питань запобігання корупції (до його створення функції щодо контролю за поданням декларацій здійснювали органи Державної фіскальної служби України).

Відповідно до частини першої статті 108 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному Законом України "Про Вищу раду правосуддя", з урахуванням вимог цього Закону.

У розділі VI Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено підстави дисциплінарної відповідальності судді та порядок притягнення до такої відповідальності.

Таким чином, для здійснення дисциплінарного контролю за діяльністю суддів в Україні діє спеціальний орган - Вища рада правосуддя (до її створення діяла Вища рада юстиції).

Натомість, відповідно до пункту 1 частини шостої статті 87 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Громадська рада доброчесності збирає, перевіряє та аналізує інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді).

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку про те, що законодавцем встановлено саме такий розподіл компетенції відповідних органів: Національне агентство з питань запобігання корупції (до його створення - органи ДФС) - перевіряє певну інформацію щодо особи, як суб`єкта декларування та приймає відповідне рішення (щодо наявності або відсутності порушень антикорупційного законодавства); Вища рада правосуддя - перевіряє певну інформацію щодо професійної діяльності особи, як судді та приймає відповідне рішення (щодо наявності або відсутності порушень); Громадська рада доброчесності - збирає, перевіряє та аналізує інформацію, яка попередньо оформлена у вигляді відповідних рішень уповноважених на те органів.

Таким чином, Громадська рада доброчесності не наділена повноваженнями здійснювати перевірку щодо відповідності вимогам чинного законодавства України задекларованих позивачем відомостей, оцінювати законність та обґрунтованість судового рішення, процесуальну поведінку судді та робити висновок, який не підтверджений жодним належним та допустимим доказом.

Суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутнє рішення Національного агентства з питань запобігання корупції щодо декларацій, поданих позивачем, а також відповідне рішення Вищої ради правосуддя щодо професійної діяльності позивача, як судді.

Незважаючи на вищевикладене, в порушення вимог Конституції України, відповідачем фактично виконано функції Національного агентства з питань запобігання корупції, органів Державної фіскальної служби та Вищої ради правосуддя.

Такі дії та рішення відповідача не узгоджуються з положенням частини другої статті 2 Регламенту Громадської ради доброчесності, та порушують компетенцію інших суб`єктів владних повноважень.

Отже, оскаржуваний висновок Громадської ради доброчесності про невідповідність судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики є необґрунтованим та не підтверджується належними і допустимими доказами.

Окрім наведеного, суд зазначає наступне.

Як вказано вище, згідно з вимогами частини шостої статті 87 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Громадська рада доброчесності, зокрема: збирає, перевіряє та аналізує інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); надає Комісії інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); надає, за наявності відповідних підстав, Комісії висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, який додається до досьє кандидата на посаду судді або до суддівського досьє.

Громадська рада доброчесності та її члени здійснюють свою діяльність на засадах добросовісності, безсторонності, прозорості, рівноправності членів, політичної нейтральності (стаття 3 Регламенту Громадської ради доброчесності).

Відповідно до вимог статті 18 Регламенту, за результатами перевірки та (або) аналізу інформації щодо судді (кандидата на посаду судді) Рада колегією або зборами за відсутності підстав для прийняття (затвердження висновку) може прийняти рішення про надання Комісії інформації щодо доброчесності та (або) етичності поведінки судді (кандидата на посаду судді), якщо вона може бути важливою для цілей кваліфікаційного оцінювання. У рішенні наводяться посилання на джерела інформації, а в разі необхідності самі джерела додаються до рішення.

Водночас згідно з вимогами статті 19 Регламенту, за результатами аналізу та перевірки інформації щодо судді (кандидата на посаду судді), Рада колегією приймає вмотивований висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, якщо визнає достовірною інформацію, яка є достатньою для такого висновку або наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію доброчесності чи професійної етики, що може негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади.

У висновку наводяться посилання на джерела інформації, а в разі необхідності самі джерела додаються до висновку.

Прийнятий колегією Громадської ради доброчесності висновок виноситься на збори Громадської ради доброчесності для затвердження. Громадська рада доброчесності зборами може: 1) затвердити висновок (у тому числі внісши зміни у разі необхідності) і надати його Комісії; 2) скерувати висновок відповідній або іншій колегії ГРД чи окремому члену ГРД для доопрацювання із внесенням на затвердження Ради; 3) прийняти рішення про направлення інформації Комісії без затвердження висновку; 4) відхилити висновок.

Отже, за результатом проведеної перевірки та (або) аналізу отриманої інформації Громадською радою доброчесності може прийняти та направити до Комісії або висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, або рішення про направлення (надання) інформації щодо особи.

При цьому, підставою для прийняття висновку є наявність у Громадської ради доброчесності або достовірної інформації, або обґрунтованого сумніву щодо відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію доброчесності чи професійної етики.

Відповідачем не наведено суду жодних належних доказів щодо наявності у нього достовірної інформації для відповідних тверджень, що викладені в оскаржуваному висновку Громадської ради доброчесності.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься лист Ради суддів України від 03.09.2019 №9рс-816/19-вих щодо відсутності у позивача конфлікту інтересів по правовідносинах, викладених у висновку Громадської ради доброчесності.

З огляду на викладене, висновок Громадської ради доброчесності про невідповідність судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, затверджений 31 липня 2019 року, є таким, що складений з порушенням чинного законодавства України та підлягає скасуванню.

Крім цього, слід зауважити, що в оскаржуваному висновку зазначено про найменування посади особи, яка його підписала «координатор Громадської ради доброчесності», однак на місці підпису та зазначення прізвища відсутні будь-які відомості, отже особа координатора не встановлена.

Відтак, оскаржуваний висновок Громадської ради доброчесності не відповідає критеріям прозорості, добросовісності, обгрунтованості.

Виходячи з наведеного в сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржуваний висновок від 31 липня 2019 року сформовано відповідачем із порушенням принципів, закріплених Конституцією України, на підставі необґрунтованої інформації, на припущеннях, без дослідження належних та допустимих доказів, внаслідок чого порушено конституційні права та охоронювані законом інтереси позивача.

Таким чином, за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про здійснення відповідачем по відношенню до позивача функцій органів Державної фіскальної служби та Національного агентства з питань запобігання корупції, а також функцій Вищої ради правосуддя, чого жодним нормативно - правовим актом України не передбачено, у зв`язку з чим оскаржуваний висновок Громадської ради доброчесності є протиправним і підлягає скасуванню, а позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З огляду на зазначене та з урахуванням встановлення протиправності самого висновку Громадської ради доброчесності й наявності правових підстав для його скасування, суд вважає за необхідне визнати протиправним й скасувати рішення Громадської ради доброчесності, оформлене у вигляді Протоколу засідання Громадської ради доброчесності від 31 липня 2019 року, в частині затвердження Висновку про невідповідність судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного висновку з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення з адміністративним позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2522,40 грн.

Сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню йому у повному обсязі за рахунок відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Висновок про невідповідність судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, який затверджено Громадською радою доброчесності 31 липня 2019 року, в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Громадської ради доброчесності, оформлене у вигляді Протоколу засідання Громадської ради доброчесності від 31 липня 2019 року, в частині затвердження Висновку про невідповідність судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики.

Зобов`язати Громадську раду доброчесності вилучити Висновок про невідповідність судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, затвердженого Громадської радою доброчесності 31 липня 2019 року, шляхом відкликання цього Висновку про невідповідність судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, затвердженого Громадської радою доброчесності 31 липня 2019 року, з Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та знищення з електронних ресурсів (сайту) Громадської ради доброчесності.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) документально підтверджені судові витрати у розмірі 2522 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві гривні) 40 копійок за рахунок Громадської ради доброчесності (03109, місто Київ, вулиця Генерала Шаповала, будинок 9, код ЄДРПОУ відсутній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.