Справа № 160/6609/20
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2020 року Справа № 160/6609/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голобутовського Р.З., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Приватного підприємства "Планета-2000" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
17.06.2020 року Приватне підприємство "Планета-2000" (далі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій просить:
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач не погоджується з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, зазначаючи про порушення процедури проведення перевірки, а саме наказ на проведення перевірки виданий відповідачем неправомірно, в порушення норм чинного законодавства. Оскільки у відповідача були відсутні підстави для проведення позапланової перевірки позивача, а наказ на проведення такої перевірки є неправомірним, то рішення, прийняті за результатами такої перевірки підлягають скасуванню. ГУ ДПС у Дніпропетровській області не було забезпечено реалізацію права платника податку на участь в розгляді його заперечень з можливістю надати пояснення та ставити питання. Як зазначалось у відповіді на запит відповідача, позивачем були надіслані листи до контрагента, а також до виробника отриманого товару щодо надання відповідної інформації. Позивачу стало відомо, що аналогічний товар того ж виробника в ті самі періоди імпортувало ТОВ «Органік-Дніпро». Своїм листом ТОВ «Органік-Дніпро» добровільно надало інформацію та копії документів щодо операцій з купівлі запитуваного товару. Отже, інформація про заставні операції була отримана позивачем з дотриманням вимог законодавства та була надана відповідачу. У випадку наявності у податкового органу інформації та доказів, що ціна придбаних товарів перевищує ціну, визначену за принципом «витягнутої руки», коригування фінансового результату до оподаткування здійснюється на розмір різниці між цінами. Натомість, контролюючим органом в акті перевірки донараховано суму податку на прибуток на всі 30% суми здійснених операцій без урахування положень цього пункту. На думку позивача, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.06.2020 року відкрито провадження у адміністративній справі; справу №160/6609/20 призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
09.07.2020 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає, просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції вказує на те, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області було проведено перевірку ПП «Планета-2000» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з нерезидентом «NATGOPLD TRANSIT CORP.» Республіка Панама за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року. Перевіркою було встановлено заниження податку на прибуток. За період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року підприємство не задекларувало різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України, за 2016 рік. Рядок 3.1.7 додатку РІ Декларації з податку на прибуток підприємства за 2016 рік ПП «Планета-2000» не заповнено. До перевірки не надано інформацію щодо підтвердження платником податку витрат за цінами, визначеними за принципом «витягнутої руки» відповідно до процедури, встановленої ст. 39 цього кодексу. Факт неправильного обчислення об`єкту оподаткування не вплинув на порядок та механізм формування суміжних об`єктів оподаткування та податків.
15.07.2020 року представником позивача надано до суду клопотання про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
Видами діяльності за КВЕД є: 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний); 25.11 Виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій; 46.12 Діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами; 46.13 Діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель.
18.11.2019 року за вих. №18/11, зареєстрованим в головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області 29.11.2019 року, позивачем надано відповідь на запит, в якому надано пояснення стосовно здійснення імпортних господарських операцій з нерезидентом «NATGOPLD TRANSIT CORP.» у 2016 році на загальну суму 327573,12 грн. та надані копії документів, що підтверджують факти придбання товару, письмові пояснення факту придбання за цінами відповідно до умов принципу «витягнутої руки».
У додатку 1 до відповіді на запит надані додаткові роз`яснення щодо проведених господарських операцій.
27.01.2020 року ГУ ДПС у Дніпропетровській області винесено наказ № 385-п, яким на підставі п.п. 19-1.1.4 п. 19-1.1 ст. 19-1, п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п.75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.1, п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України призначено документальну позапланову невиїзну перевірку ПП «Планета-2000» з 28.01.2020 за період діяльності з 01.01.2016 по 31.12.2016 тривалістю 5 робочих днів з метою перевірки дотримання вимог податкового законодавства України, в частині пп. 140.5.4 п. 140.6 ст. 140 Податкового кодексу України по взаємовідносинам ПП «Планета-2000» з нерезидентом «NATGOPLD TRANSIT CORP.», Республіка Панама.
На підставі наказу від 27.01.2020 року № 385-п, направлення від 27.01.2020 року № 467, перевіряючим ГУ ДПС у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПП «Планета-2000» з питань дотримання вимог Податкового кодексу України, в частині пп. 140.5.4 п. 140.6 ст. 140 Податкового кодексу України по взаємовідносинам з нерезидентом «NATGOPLD TRANSIT CORP.», Республіка Панама за період з 01.01.2016 по 31.12.2016.
Не погодившись з висновками акту перевірки, позивач звернувся до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області із запереченнями від 24.02.2020 року вих. №24/02-20.
02.03.2020 року позивач звернувся з листом до начальника управління податкових перевірок ГУ ДПС у Дніпропетровській області з проханням перенести розгляд заперечень, у зв`язку з перебуванням директора підприємства у відрядженні.
На підставі акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 10.03.2020 року:
Не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач подав скаргу до Державної податкової служби України.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Таким чином, звертаючись до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення, позивач вправі посилатись на процедурні порушення проведення перевірки та надіслання рішень за результатами перевірки, а суд зобов`язаний надавати правову оцінку таким доводам позивача в першу чергу.
В обґрунтування підстав звернення до суду позивачем, крім іншого, зазначено про відсутність підстав для проведення перевірки.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки посадових осіб фіскальних органів під час здійснення податкового контролю, врегульовано положеннями Податковий кодексом України (далі - ПК України).
У відповідності до п.п. 19-1.1 п. 19-1.1 ст. 19 ПК України контролюючі органи здійснюють, зокрема, адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.
На підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Пунктом 79.1 ст. 79 ПК України визначено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Згідно з п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Вичерпний перелік обставин, за наявності яких у контролюючого органу виникає право на здійснення документальної позапланової перевірки, закріплено у статті 78 ПК України.
Так, відповідно до п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється у разі отримання податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Таким чином, документальна позапланова перевірка проводиться на підставі наказу керівника контролюючого органу та за наявності підстав для її проведення; у свою чергу можливість для прийняття наказу про проведення документальної позапланової перевірки на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України виникає за наявності таких умов: виявлення фактів, що свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; ненадання платником пояснень та їх документального підтвердження на запит контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту, в якому зазначаються порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства.
Отже, лише дотримання цих вимог може бути належною підставою для призначення та проведення перевірки.
Суб`єкт господарювання має право не погодитися з рішенням про призначення перевірки і оскаржити його до суду.
У такому спорі суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести обґрунтованість свого рішення з посиланням на недоліки пояснень суб`єкта господарювання та їх документальне обґрунтування.
У свою чергу, невиконання вимог п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої перевірки.
Таке правозастосування відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 27.01.2015 року у справі № 21-425а14.
Жодної інформації про можливе порушення позивачем вимог законодавства, яке підлягає перевірці, запит відповідача не містить.
Відповідно до п. 73.3 ст. 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження. Такий запит підписується керівником (заступником керівника) контролюючого органу і повинен містити: підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує, перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати, а також печатку контролюючого органу.
Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав: за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом; виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків; щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування; акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної; у разі проведення зустрічної звірки; в інших випадках, визначених цим Кодексом.
Запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом).
У разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.
Судом встановлено, що 18.11.2019 року за вих. №18/11, зареєстрованим в головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області 29.11.2019 року, позивачем надано відповідь на запит, в якому надано пояснення стосовно здійснення імпортних господарських операцій з нерезидентом «NATGOPLD TRANSIT CORP.» у 2016 році на загальну суму 327573,12 грн. та надані копії документів, що підтверджують факти придбання товару, письмові пояснення факту придбання за цінами відповідно до умов принципу «витягнутої руки». У додатку 1 до відповіді на запит надані додаткові роз`яснення щодо проведених господарських операцій.
Отже, судом встановлено подання у встановлені строки відповіді на запит контролюючого органу.
У той же час, як свідчать обставини справи, перевірку проведено за наказом від 27.01.2020 року №385-п, в якому визначені наступні підстави для проведення перевірки згідно з п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, а саме:
- 78.1.1. отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту;
- 78.1.4. виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Як вже зазначалось судом, направлення запиту про надання інформації - це інструмент для перевірки податковим органом відомостей про порушення платником податкового законодавства.
У розумінні п. 78.1.1. та п. 78.1.4. ПК України якщо платник у відповідь на запит надає пояснення чи документи, що спростовують наявність порушення, то підстави для призначення перевірки відсутні.
Такий висновок неодноразово повторюється Верховним Судом у цій категорії справ: виявлені факти, які свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, можуть бути підставою для проведення перевірки лише у випадку, коли сумніви не усунуті наданими поясненнями та документальними підтвердженнями на письмовий запит контролюючого органу.
За таких обставин у контролюючого органу є право на оцінку пояснень і їх документальних підтверджень. Якщо ці пояснення необґрунтовані або документально непідтверджені, а відповідно, якщо їх взагалі не надано, перевірка може бути призначена.
У постанові від 22.08.2019 року у справі № 805/1690/16-а Верховний Суд зазначив, що платником надавались письмові пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язкові запити контролюючого органу, проте, відповідачем не було надано доказів того, що такі пояснення та документи були піддані належному аналізу та оцінці, як не вказано, зокрема і в оскаржуваному наказі, які саме запитувані документи не були надані позивачем, чому недостатньо (або відсутні необхідні) наданих позивачем документів для виконання покладених на відповідача функцій, зокрема, щодо підтвердження чи спростування фактів щодо можливого порушення позивачем положень податкового законодавства.
У постанові від 31.03.2020 року у справі №820/3477/16 Верховний Суд виходить з того, що платник надав відповіді на запити відповідача та копії витребуваних ним документів, проте контролюючим органом не було доведено, що надані документи, аналізувались контролюючим органом і що такі, за результатом аналізу, є недостатніми для спростування інформації про порушення платником норм податкового законодавства, що свідчить про відсутність у контролюючого органу обґрунтованих підстав для призначення перевірки позивача.
Отже, оскільки позивачем вчасно надано відповідь на запит податкового органу, у відповідача були відсутні підстави для проведення перевірки.
Наявності розбіжностей або свідчень про можливе порушення законодавства позивачем суду не доведено.
У зв`язку з викладеним, контролюючий орган був позбавлений права приймати наказ про призначення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків з підстав, що визначені у пп. 78.1.1, пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України (ненадання пояснень та їх документального підтвердження), що свідчить про протиправність проведеної перевірки на підставі відсутності підстав для проведення перевірки.
Суд вважає за необхідне зазначити, що за правилами п. 79.2 ст. 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Невиконання контролюючим органом вимог п. 79.2 ст.79 ПК України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, а саме: компетенції у податкового органу на прийняття акту індивідуальної дії (податкового повідомлення-рішення).
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.08.2018 у справі № 806/831/16.
Стосовно процедури розгляду заперечень, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 86.7 ст. 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.
У разі якщо платник податків виявив бажання брати участь у розгляді його заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів, зазначивши про це в запереченні та/або листі про надання додаткових документів у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний повідомити такому платнику податків про місце і час проведення такого розгляду. Таке повідомлення надсилається платнику податків не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від нього заперечень та/або листа про надання додаткових документів у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, але не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду. Повідомлення має бути надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Участь керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу у розгляді заперечень платника податків до акта перевірки є обов`язковою. Такі заперечення є невід`ємною частиною акта (довідки) перевірки.
Відповідно до п. 42.1 ст. 42 ПК України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.
Згідно з п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Як встановлено судом, не погодившись з висновками акту перевірки, позивач звернувся до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області із запереченнями від 24.02.2020 року вих. №24/02-20.
02.03.2020 року позивач звернувся з листом до начальника управління податкових перевірок ГУ ДПС у Дніпропетровській області з проханням перенести розгляд заперечень, у зв`язку з перебуванням директора підприємства у відрядженні.
Отже, судом встановлено, що в порушення норми п. 86.7 ст. 86 Податкового кодексу України відповідачем було повідомлено позивача про розгляд заперечень менше ніж за 4 дні, передбачені цієї статтею.
На підтвердження отримання позивачем повідомлення про розгляд заперечень лише 02.03.2020 року суду надано роздруківку з сайту Укрпошти з відстеженням поштового переказу від ГУ ДПС у Дніпропетровській області.
Доказів своєчасного отримання повідомлення про розгляд заперечень відповідачем суду не надано, позицію позивача не спростовано.
Отже, з огляду на встановлені процедурні порушення проведення перевірки, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, відсутня необхідність надання правової оцінки встановленим в акті перевірки порушенням, оскільки надання судом такої правової оцінки можливе лише за наслідками належно проведеної податкової перевірки.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З урахуванням зазначеного, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства України, суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
За змістом ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. ч. 6, 7 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу положень ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України видно, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню у судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Суд, дослідивши надані представником позивача докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, а саме: договір про надання правової допомоги № 0605 від 06.05.2020 року, тарифи на послуги з надання правової допомоги від 06.05.2020 року, акт наданих послуг від 06.07.2020 року, платіжне доручення №2167 від 09.07.2020 року на суму 3000 грн., ордер від 06.05.2020 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №3817 від 17.08.2018 року, робить висновок про те, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу пов`язані саме з розглядом справи у суді та є співмірними по відношенню до складності справи, а розмір заявлених витрат є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору.
Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 2102 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням № 122 від 10.06.2020 року, та витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 3000 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням №2167 від 09.07.2020 року на суму 3000 грн.
Відтак, судові витрати, що складаються зі сплати судового збору у сумі 2102 грн. і витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3000 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 90, 139, 242-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський