Справа № 120/1843/20-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2020-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Вінниця

04 серпня 2020 р. Справа № 120/1843/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

розглянувши письмово в місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1

до військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року засобами поштового зв`язку до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з військової служби, а саме, не включення щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2009 року №889, до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 15 повних календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2009 року №889, із урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач військову службу у військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді головного сержанта взводу охорони роти охорони батальйону забезпечення (захищеного КП). Так, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.05.2016 року №89 позивач посаду здав та був виключений із списків особового складу 10.05.2016 року. Відповідно до вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" позивачу виплачено грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за повних 15 років календарної служби, що склала 38193,75 грн. Однак, на думку позивача, грошова допомога при звільненні була виплачена йому у меншому розмірі, оскільки нарахована без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, передбаченої Постановою Кабінету України від 22.09.2010 року №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій". Вважаючи дії відповідача щодо нарахування та виплати грошової допомоги при звільненні без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям, передбаченої Постановою КМУ №889, протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою від 05.05.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлені сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення.

09.06.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. Передусім, зауважує, що при розрахунку військовослужбовцю грошової допомоги у разі звільнення з військової служби органи фінансового забезпечення військової частини керувались Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, наказом Міністра оборони України Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України від 15.11.2010 року №595, а також наказом Міністерства оборони України від 11.06.2018 року №260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам. При цьому, згідно п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 встановлено, що граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення. При цьому, відповідно до п.38.1 та п.38.6 Розділу ХХХVIII наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, військовослужбовцям, які звільняються зі служби за станом здоров`я до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення). При цьому, п.8 наказу від 15.11.2010 року №595 Міністра оборони України встановлено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення. За таких обставин вважає, що дії Військової частини НОМЕР_1 щодо невключення до розрахунку грошового забезпечення щомісячної винагороди є правомірними, а доводи позивача безпідставними, та, відповідно, позов таким, що не підлягає задоволенню

У подальшому, 12.05.2020 року відповідачем подана до суду заява про залишення позовної заяви позивача без розгляду у зв`язку з пропуском визначеного ст.122 КАС України строку звернення до суду, в задоволені якої ухвалою суду від 03.08.2020 року було відмовлено.

Правом подання відповіді на відзив позивач не скористався.

Суд, ознайомившись із поданими сторонами заявами по суті справи та дослідивши наявні в матеріалах справи докази встановив, що ОСОБА_1 , проходив військову службу у військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді головного сержанта взводу охорони роти охорони батальйону забезпечення (захищеного КП).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.05.2016 року №89 ОСОБА_1 посаду здав та був виключений із списків особового складу 10.05.2016 року.

Відповідно до вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" позивачу військовою частиною НОМЕР_1 нараховано та виплачено грошову допомогу при звільненні у запас в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за повних 15 років календарної служби. Вихідна допомога нарахована у розмірі 38193,75 грн, виходячи із розрахунку (5092,50 грн х 50% х 15), що підтверджується довідкою - розрахунком №350/118/1154/пс від 15.04.2020 року.

Однак, при розрахунку місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 не враховано щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям, передбачену Постановою Кабінету України від 22.09.2010 року №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" (далі - Постанова № 889).

У зв`язку з чим, 01.04.2020 року позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з прохання про здійснення перерахунку грошової допомоги при звільненні та її виплату з включенням до грошового забезпечення 60% щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, згідно з Постановою № 889.

Однак, листом № 350/118/1154/пс від 23.04.2020 року відповідач повідомив, що відповідно до п.38.1 та38.6 наказу Міністерства оборони України від 11.06.2008 року №260 (зі змінами) особам офіцерського складу у разі звільнення з військової служби по закінченню строку контракту виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошовою забезпечення за кожний повний календарний рік служби. До місячного грошовою забезпечення, і якою нараховувалась одноразова грошова допомога, включались: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошовою забезпечення).

До складових грошового забезпечення, з яких нараховувалась одноразова грошова допомога при звільненні входили: оклад за військом званням в сумі - 50,00 грн., посадовий оклад - 740,00 грн, відсоткова надбавка за вислугу років (30%)- 237,00 грн, надбавка за роботу в умовах режимних обмежень (10%) - 74,00 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань (50%) - 513,50 грн, премія (470%) - 3478, 60 грн.

Вважаючи дій відповідача щодо нарахування та виплати грошової допомоги при звільненні без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, протиправними та з метою стягнення недоплаченої йому грошової допомоги при звільненні, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог суд виходить з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.09.1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону №2232-XII порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 40 Закону №2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України"; "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"; "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).

Відповідно до статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно із пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком (за наявності вислуги 10 років і більше), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Так, підпунктом 2 пункту 1 Постанови №889, чинної на час звільнення позивача з військової служби, Уряд установив, з-поміж іншого, щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення.

Як уже зазначено, позивача звільнено з військової служби. При цьому, на момент звільнення позивача його календарна вислуга років складала 15 повних календарних років служби. Позивачу під час з військової служби виплачувалася щомісячна додаткова винагорода в розмірі 60% місячного грошового забезпечення, що підтверджується довідкою відповідача №427 від 14.04.2020р. Однак, відповідач таку додаткову грошову винагороду в розмірі, передбаченому Постановою №889, до складу грошового забезпечення, з якого обчислено одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби позивачу, не включив.

Відмова відповідача ґрунтується на нормах Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260, за змістом пункту 38.1 розділу XXXVIII якої особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Аналогічні норми щодо невключення винагород до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби, містить також Інструкція про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.11. 2010 року №595, виданим на виконання Постанови №889.

Разом із цим, під час розгляду цієї справи відповідач, застосовуючи вищезазначені Інструкції як спеціальні нормативно-правові акти, що визначають структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, не врахував пріоритетності законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

Так, частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-ХІІ Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

Аналогічну правову позицію виклав у своїх постановах Верховний Суд від 19.03.2020 року у справі за №820/5286/17, від 14.04.2020 року у справі за №820/3719/18, а також від 29.04.2020 року у справі за №240/10130/19.

Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон № 2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.

При цьому, питання щодо складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17.

У постанові від 06.02.2019 року по справі №522/2738/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як свідчать матеріали справи, зокрема довідка відповідача від 26.02.2020 року №290 про складові грошового забезпечення, позивачу на постійній основі перед звільненням нараховувалась та виплачувалась щомісячно додаткова грошова винагорода у розмірі 60% грошового забезпечення на підставі Постанови КМУ №889, а тому підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.

Дана правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, що викладені у постанові від 31.07.2019 року по справі №826/3398/17.

Таким чином, відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60% грошового забезпечення, що передбачена Постановою №889.

З огляду на викладене, суд вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги є обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи що позивач звільнений від сплати судового збору питання про його відшкодування відповідно ст.139 КАС України судом не вирішується.

Керуючись статтями 73-77, 90, 94, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не включення щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій", до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 15 повних календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій", із урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , тел. НОМЕР_3 ).
Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 (місце знаходження: АДРЕСА_2 , код за ЄДРПОУ-08540799)

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя

Секретар