Справа № 380/2766/20
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2020-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/2766/20
УХВАЛА

з питань залишення позовної заяви без розгляду

12 серпня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Шийович Р.Я.,

від позивача Гирич О.В.,

від відповідача Паїк М.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідача про залишення без розгляду позовної заяви в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

в с т а н о в и в :

До Львівського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Львівській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Львівській області) про визнання протиправною та скасування вимоги №Ф-4246 від 11.11.2019 про стягнення з позивача 18091,26 грн.

Ухвалою суду від 14.04.2020 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження у судовому засіданні, з повідомленням (викликом) сторін. Цією ж ухвалою задоволено заяву позивача та причини пропуску строку звернення до суду визнано поважними, строк звернення до суду із позовом поновлено.

В судовому засіданні представник відповідача клопотав про залишення позовної заяви без розгляду через пропуск позивачем 10 денного строку звернення до суду для оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.11.2019.

Представник позивача проти цього клопотання заперечив, зазначив, що таке є безпідставним, просив у його задоволенні відмовити.

Вирішуючи вказане клопотання суд керується таким.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист визначеним законом шляхом.

За змістом ч. 3 ст. 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства, зокрема, є верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно із ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 ст. 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

За загальним правилом перебіг строку звернення до адміністративного суду починається з дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла та повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку регулюються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 (в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон №2464).

Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (ч. 1 ст. 2 Закону №2464).

В частині ж 2 ст. 2 Закону №2464 закріплено, що принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску визначаються виключно цим Законом.

При цьому п. 4 ч. 1 ст. 6 передбачено право платника єдиного внеску оскаржувати в установленому законом порядку рішення органу доходів і зборів та Пенсійного фонду та дії, бездіяльність його посадових осіб.

Відповідно до абз. 4 ч. 4 ст. 25 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку (абз. 5 ч. 4 ст. 25 Закону №2464).

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску (абз. 6 ч. 4 ст. 25 Закону №2464).

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (абз. 8 ч. 4 ст. 25 Закону №2464).

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку (абз. 9 ч. 4 ст. 25 Закону №2464).

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки (абз. 10 ч. 4 ст. 25 Закону №2464).

Отже положення ч. 4 ст. 25 Закону №2464 передбачають наступні способи оскарження вимоги як адміністративний або судовий порядок, при цьому навіть у випадку обрання адміністративного способу оскарження, за наслідками якого згоди з органом доходу і зборів не досягнуто, у особи зберігається право оскаржити вимогу про сплату внеску ще і в суді й таке право має бути реалізоване нею протягом 10 днів з дня надходження відповідного рішення органу ДПС.

Разом з тим Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 відповідно до ст.ст. 4, 6, 7, 8, 10, 12, 25, пунктів 9-2 - 9-5 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», підпункту 5 п. 4 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №375, затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (зареєстровану в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953), згідно з положеннями пункту 5 розділу VI («Порядок стягнення заборгованості з платників») якої протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені. У разі незгоди з розрахунком органу доходів і зборів суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання вимоги, узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку. У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом 10 календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

Водночас пунктом 1.3 ст. 1 Податкового кодексу України визначено, що цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, а відтак положення Податкового кодексу України не поширюються на відносини щодо порядку сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та відповідальності за його порушення.

Суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо, зокрема, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу (п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України).

Згідно з приписами ч.ч. 3, 4 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Представник відповідача покликався на те, що ОСОБА_1 не дотримано досудового порядку вирішення спору, оскільки її скарга на вимогу №Ф-4246-57 від 11.11.2019 подана з порушенням встановленого законом порядку (не до органу вищого рівня, а до Головного управління ДПС у Львівській області, яке й формувало цю вимогу), у зв`язку з чим листом останнього від 30.01.2020 її було залишено без розгляду, та роз`яснено право на звернення до органу вищого рівня Державної податкової служби України, що і надалі вчинено позивачем. Рішенням ДПС України від 20.03.2020 цю скаргу також залишено без розгляду, вказано, що кінцевим терміном оскарження вимоги від 11.11.2019 було 08.01.2020 (з моменту одержання вимоги - 26.12.2019). Вказане рішення від 20.03.2020 позивач отримала 02.04.2020 (пошук за кодом ШКІ на поштовому конверті:530).

З позиції відповідача, строк звернення до суду з позовом у даній справі має визначатись відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону №2464 та становити десять календарних днів з дня, коли позивач дізнався про порушення своїх прав, тобто до 08.01.2020, й, зважаючи на подання позову 04.04.2020 (скеровано до суду засобами поштового зв`язку), є пропущеним.

Позивач звертаючись до суду подала заяву про поновлення строку на звернення до суду із позовом, мотивуваши її тим, що вона не є фахівцем в галузі права, вважала, що подає скаргу до оргпну належного рівня у визначений законом спосіб. Зауважила, що їй було невідомо хто у цій ситуації є органом вищого рівня, про це в оскаржуваній вимозі не вказано.

Відповіді від контролюючих органів на її скарги одержувала із великими запізненнями, зокрема пішення від 20.03.2020 ожержала лише 02.04.2020.

Зауважила, що жодна із скарг не була розглянута посуті, містили лише покликання на пропуск строку для подання скарги, а вимога про сплату боргу (недоїмки) порушує її права.

Своєю чергою, одержавши рішення від 20.03.2020 02.04.2020 вже 04.04.2020 скерувала позов до суду.

Суд визнав такі обставини поважними, про що вказав в ухвалі суду про відкриття провадження у справі від 14.04.2020 та поновив відповідний строк.

З позиції суду подання позивачем як платником єдиного внеску скарги саме по собі може свідчити про його прагнення вжити заходів щодо своєчасного узгодження спірної вимоги шляхом її адміністративного оскарження, а звернення скарги до неповноважного органу лише мало наслідком незадовільні для особи результати.

У своїх рішеннях від 13.01.2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та від 28.10.1998 у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Зважаючи на викладене вище, а також на те, позивач не допустив тривалого необ`єктивного зволікання з поданням позовної заяви, причини про які вона повідомила є з позиції суду поважними та відповідний строк поновлено, а також те, що відповідачем не надано доказів, які б доводили зворотнє, у задоволенні заяви представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 122, 123, 240, 241-246, 256 КАС України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні заяви представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та окремо не оскаржується. Заперечення на цю ухвалу може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 14.08.2020.

Суддя Кравців О.Р.