Справа № 520/5911/2020
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2020-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2020 р. справа № 520/5911/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Горшкової О.О.,

при секретарі судового засідання - Бондар О.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд скасувати постанову Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) від 06.03.2020 про арешт коштів боржника винесену в рамках виконавчого провадження № 6148962.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що постановою державного виконавця від 06.03.2020 про арешт коштів по ВП № 6148962 накладено арешт на кошти, які знаходяться на банківських рахунках, відкритих позивачем як фізичною - особою підприємцем, та які призначені для виплати заробітної плати та сплати податкових зобов`язань. Таким чином, оскільки вказані рахунки в банку відносяться до спеціальних рахунків, на які не може бути накладено арешт, то постанова державного виконавця від 06.03.2020 про арешт коштів по ВП № 6148962 підлягає скасуванню.

Ухвалою суду прийнято адміністративний позов до розгляду, відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та призначено розгляд справи в порядку ст. 287 КАС України.

Представник відповідача надав відзив на позов, в якому вказав, що постанова державного виконавця від 06.03.2020 про арешт коштів по ВП № 6148962 прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки у вказаному рішенні державний виконавець наклав арешт на кошти, які знаходяться на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику. Також, представник відповідача просив розгляд справи провести без його участі.

У судовому засіданні 17.08.2020 року позивач підтримав свою правову позицію в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що Московським районним судом м. Харкова 04.02.2019 року видано виконавчий лист по справі № 643/1438/17 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСиббанк" суми боргу, процентів нарахованих за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 02.11.2006 року в розмірі 25527 доларів США 17 центів та пеню за несвоєчасне погашення процентів в розмірі 6649,20 грн.

АТ "УкрСиббанк" звернулось до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) із заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Московського районного суду м. Харкова 04.02.2019 року по справі № 643/1438/17 (а.с. 78).

Постановою державного виконавця від 06.03.2020 року відкрито виконавче провадження ВП № 61489627 на виконання виконавчого листа Московського районного суду м. Харкова 04.02.2019 року по справі № 643/1438/1, боржником по якому виступає ОСОБА_1 , а стягувачем - АТ "УкрСиббанк" (а.с. 83).

06.03.2020 року постановою державного виконавця по ВП № 61489627 накладено арешт на кошти, які знаходяться на всіх відкритих рахунках ОСОБА_1 , а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику (а.с. 87, 90).

Позивач, не погоджуючись з вищезазначеним рішенням відповідача, звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із положеннями п.3 ч.1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до положень ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VІІІ).

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (ч. 3 ст. 26 Закону № 1404-VІІІ).

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VІІІ).

Згідно із ч.7 ст.26 Закону №1404-VІІІ у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

Суд зауважує, що виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи (частина 2 статті 52 Закону 1404-VIII).

Згідно із частиною 3 статті 52 Закону 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Суд зазначає, що заробітна плата у розумінні поняття "власності" є майном, що захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях3та43 Конституції України, також знаходять своє вираження у положеннях статей 97 Кодексу законів про працю України, статтях 15, 22, 24 Закону України "Про оплату праці".

Принцип відплатності праці відображений в Європейській соціальній хартії (переглянутої) від 03.05.1996 (ратифікованої Україною 14.09.2006), за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, що забезпечить достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України в Рішенні від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене.

Держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Виплата установою працівникам заробітної плати має пріоритет перед погашенням заборгованості. Накладення ж арешту на рахунок боржника, який призначений також і для виплати заробітної плати та інших виплат працівнику унеможливлює своєчасне здійснення таких виплат, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав громадян, які працюють на підприємстві відповідача, на оплату праці.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Суд зазначає, що рахунки, що передбачені для виплати заробітної плати є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавцем відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавця.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного від 09.09.2019 у справі № 913/958/16, від 27.06.2019 у справі № 916/73/19, від 17.01.2020 у справі № 340/1018/19, від 29.01.2020 №820/5422/17.

Дослідивши зміст постанови про арешт коштів боржника від 06.03.2020 року ВП № 614489627, суд встановив, що такий арешт накладено на кошти, які знаходяться на всіх відкритих рахунках ОСОБА_1 , а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику.

При цьому, державним виконавцем направлялись запити в АТ "Альфа-Банк" (а.с. 93), АТ "Мегабанк" (а.с. 94), АТ "Райффайзен Банк Аваль" (а.с. 96), АТ "Правекс Банк" (а.с. 97), АТ "Державний ощадний банк України" (а.с. 98) з метою встановлення рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_1 та які можливо звернути стягнення за постановою про арешт коштів боржника від 06.03.2020 року ВП № 614489627.

Як зазначив позивач, арешт на кошти ОСОБА_1 накладено на рахунки №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , які відкриті позивачем як фізичною особою - підприємцем в АТ КБ "Приватбанк" та які призначені для виплати заробітної плати та для сплати податкових зобов`язань.

Так, позивач вказав, що ОСОБА_1 , перебуваючи у статусі фізичної особи - підприємця, уклав трудові договори з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 14-21), заробітна плата яким згідно платіжних доручень (а.с. 22-31) нараховувалась саме з рахунків №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , а відтак вказані рахунки, як вважає позивач, набули статусу рахунків зі спеціальним режимом та на які не може бути накладено арешт.

Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Суд звертає увагу, що згідно з частиною четвертою статті 59 Закону №1404-VІІІ однією з підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання.

Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Чинним законодавством України не передбачено відкриття суб`єктам господарювання рахунків зі спеціальним режимом їх використання для виплати заробітної плати.

Дослідивши надані позивачем довідки АТ КБ "Приватбанк" від 11.03.2020 року (а.с. 12-13), суд зазначає, що вказані документи підтверджують відкриття ОСОБА_1 лише поточних рахунків №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 .

Доказів того, що вказані рахунки призначені саме для виплати заробітної плати працівникам та сплати податкових зобов`язань та, відповідно, мають статус рахунків зі спеціальним статусом позивачем до суду не надано.

Отже, вищезазначені рахунки ОСОБА_1 , на кошти на яких виконавцем був накладений арешт, є поточними рахунками боржника, якій використовується для зберігання грошей та здійснення різних розрахунково-касових операцій боржника, у тому числі виплати заробітної плати, а відтак зазначені рахунки не відносяться до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено.

Поряд з цим, суд також враховує, що позивачем не надано до суду доказів звернення до АТ КБ "Приватбанк" з метою визначення останнім статусу рахунків позивача, визнання таких рахунків та коштів на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на укладення ним, як фізичною особою - підприємцем, трудових договорів та оплати праці найманих працівників з рахунків №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , оскільки вказані обставини лише підтверджують факт трудових відносин.

Водночас, суд враховує кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України).

Згідно із частиною п`ятою статті 97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

З наведених норм права вбачається, що зобов`язання з виплати заробітної плати мають пріоритет перед іншими зобов`язаннями суб`єкта господарювання, у тому числі тими, які виконуються в примусовому порядку виконання судових рішень.

У разі виникнення в боржника зобов`язання з виплати заробітної плати в певному розмірі, на кошти, які знаходяться на поточному рахунку боржника, у такому ж розмірі не може бути накладений арешт, а якщо він накладений, то підлягає зняттю.

Таке зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих виникнення в боржника зобов`язання з виплати заробітної плати та його розміру. Також арешт в розмірі суми зобов`язання з виплати заробітної плати може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів, призначених для виплати заробітної плати.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного суду, яка викладена в постанові від 19.05.2020 року по справі № 905/361/19.

Доказів того, що боржник звертався до виконавця із заявою про зняття арешту з рахунків або про зняття арешту з відповідної суми коштів саме на рахунках №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 із зазначенням інформації щодо того, у якому саме розмірі в нього виникли зобов`язання з виплати заробітної плати, з якої саме суми коштів він просить зняти арешт, матеріали справи не містять.

Позивачем також не надано до суду доказів оскарження ОСОБА_1 в судовому порядку відмови державного виконавця зняти арешт з коштів, призначених для виплати заробітної плати.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем як до суду, так і до державного виконавця не надано доказів того, що рахунки №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 є рахунком зі спеціальним режимом використання, а не поточними, призначеними для зберігання коштів та здійснення будь-яких розрахунково-касових операцій, у тому числі і для виплати заробітної плати, а також з огляду на те, що боржник не скористався правом на звернення до державного виконавця із заявою про зняття арешту з таких рахунків, враховуючи їх спеціальний статус, то суд приходить до висновку, що відповідач під час прийняття спірної постанови від 06.03.2020 по ВП№ 6148962 про арешт коштів боржника діяв у межах повноважень та згідно вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Відтак, відсутні підстави для скасування постанови Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвинківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) по ВП № 6148962 від 06.03.2020 про арешт коштів боржника, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про скасування постанови - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя О.О. Горшкова