Справа № 161/19379/19
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2020-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 рокуЛьвівСправа № 161/19379/19 пров. № А/857/7194/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

з участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 квітня 2020 року в справі №161/19379/19 (суддя Олексюк А.В., час ухвалення 11 год. 30 хв., повне судове рішення складено 29.04.2020, м. Луцьк) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради, в якому просив скасувати постанову від 02.11.2019 LC-008547 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, а справу закрити.

Рішенням від 29 квітня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області позов задовольнив частково.

Скасував постанову старшого інспектора Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради серія LC № 008547 від 02.11.2019 року у справі про адміністративне правопорушення, якою було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.122 КУпАП ОСОБА_1 , справу надіслав на новий розгляд до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради.

В задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Департамент муніципальної варти Луцької міської ради подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не врахував положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування сфери паркування транспортних засобів», які передбачають особливості накладення стягнення при розгляді справ за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису). Так, відповідно до ст.279-1 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Інспектором з паркування після виявлення правопорушення було залишено на лобовому склі порушника повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності, як цього передбачає ст. 279-1 КУпАП, в якому зазначено, що розгляд справи відбудеться 02.11.2019 о 9:00, проте відповідальна особа не з`явилася.

Вказує на те, що у Департаменті щодня о 09:00 відбувається розгляд справ за порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки. Інспектори працюють відповідно до індивідуальних графіків відділів незалежно від апаратної частини установи. Саме тому 02 листопада 2019 року о 9:00 старший інспектор (інспектор з паркування) Департаменту муніципальної варти Ярощук Л.В. перебувала на робочому місці та здійснювала розгляд справ відповідно до графіку чергувань, але позивач не з`явився та не повідомляв про причини неявки, зокрема, по телефону гарячої лінії «ГШР», який вказаний у повідомленні LC №008547.

Тому апелянт вважає помилковим твердження суду першої інстанції, що табель робочого часу, копія якого долучена до матеріалів справи, не підтверджує факт перебування на роботі старшого інспектора з паркування, яка винесла оскаржувану постанову.

Щодо доказів вчинення адміністративного правопорушення, то фотофіксація із замірами, проведеними ручним лазерним світловіддалеміром, є належними та допустимими доказами порушення правил зупинки транспортного засобу позивача, в розумінні ст. 251 КУпАП.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

ОСОБА_1 правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи викликалися в судове засідання, проте у зв`язку з їх неявкою фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що 01.11.2019 року о 12.49 год. старшим інспектором Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Ярощук Л.В. було виявлено порушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, а саме - зупинка транспортного засобу на тротуарі, де для руху пішоходів залишається менше 2 метрів.

Після виявлення адміністративного правопорушення, інспектором було складено повідомлення про притягнення до адміністративної справи позивача, в якому було вказано, що розгляд справи відбудеться 02.11.2019 року о 09.00 год.

02.11.2019 року стосовно ОСОБА_1 старшим інспектором Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Ярощук Л.В. було складено постанову№ 008547, якою його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно з якою на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн.

У даній постанові зазначено, що 01.11.2019 року о 12 год. 49 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Peugeot EXPERT, д.н.з. НОМЕР_1 , порушив правила стоянки, здійснив стоянку транспортного засобу на тротуарі, де для руху пішоходів залишається менше 2 метрів, чим порушив п. 5.10 «в» ПДР України та ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Вважаючи вказану вище постанову протиправною з тих підстав, що така була винесена без присутності позивача, останній оскаржив її до суду.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що під час судового розгляду був підтверджений факт скоєного адміністративного правопорушення, проте відповідачем не було забезпечено право позивача бути присутнім під час розгляду справи, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з її недоліками та направлення справи на новий розгляд до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 122 КУпАП передбачено, що адміністративна відповідальність настає за порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху та тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з приміткою до статті 122 КУпАП суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - третьою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України.

Частиною 1 статті 14-2КУпАП передбачено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Вимогами підпункту «в» пункту 15.10 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі - Правила), передбачено, що стоянка забороняється: на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

В свою чергу, згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, з матеріалів справи колегія суддів вбачає, що до суду першої інстанції відповідачем було надано на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови фотографії (а.с. 23-25), а також результати замірів ширини тротуара, яка залишалася для руху пішоходів, та становила 1,27 м. Прилади, якими здійснено фотофіксацію та заміри, вказані в оскаржуваній постанові.

Під час судового розгляду не виникло будь-яких сумнівів у тому, що вказані фотографії зроблені інспектором з паркування під час допущення порушень ПДР; не здобуто доказів їх необ`єктивності чи недійсності під час судового розгляду справи.

Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), а також накладення стягнення при розгляді цих справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлюються ст.ст.279-1 279-4 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 279-1 КУпАП якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).

Колегія суддів звертає увагу, що старшим інспектором дотримано вказану вище процедуру, винесено повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності та залишено лобовому склі автомобіля марки «Peugeot EXHERT», д.н.з. НОМЕР_1 , в якому вказана дату та час розгляду справи, а саме: 02 листопада 2019 року.

Зі змісту позовної заяви колегія суддів вбачає, що позивач отримав вказане повідомлення.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про порушення прав позивача на участь при розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності з тих підстав, що відповідач не надав доказів роботи Департаменту муніципальної варти за робочим графіком у вихідний день 02.11.2019 та вільного доступу до приміщення, оскільки табель робочого часу підтверджує, що 02.11.2019 був робочим днем інспектора Ярощук Л.В. тривалістю 8 год. Графа «прогул» навпроти вказаного працівника не заповнена.

Натомість в позовній заяві позивач не зазначає про те, що прибув у визначений час до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради, а вказує лише на те, що оскаржувана постанова була складена 02.11.2019 без його присутності у зв`язку з тим, що 02.11.2019 - вихідний день, і для суб`єкта оскарження - Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради субота також є вихідним днем.

Відтак, твердження суду про те, що позивач прибув на розгляд справи 02.11.2019, а розгляд справи не відбувся у зв`язку з відсутністю доступу до приміщення Департаменту не підтверджується жодними доказами. Відтак, висновок про те, що відповідач не забезпечив право позивача бути присутнім під час розгляду справи є необґрунтованим.

Натомість, колегія суддів враховує також норму ч.5 ст.279-1 КУпАп, яка встановлює, що постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що факт порушення позивачем правил стоянки транспортного засобу, передбачених пп. «в» п. 5.10 ПДР України, підтверджується матеріалами справи та не спростований позивачем належними доказами, розгляд питання про притягнення його до відповідальності здійснено відповідачем з дотриманням визначеного КУпАП порядку та встановленої процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, а тому оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення LC №008547 від 02 листопада 2019 року прийнята правомірно, що вказує на безпідставність заявлених позовних вимог.

Разом з тим, суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги є підставними та спростовують відповідні висновки суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, порушив норми матеріального права, неповно дослідив обставини справи та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

За таких обставин колегія суддів вважає правильним скасувати судове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 243, 272, 286, 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 квітня 2020 року в справі №161/19379/19 скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 17.08.2020.