Справа № 761/13754/20
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Юзькова О.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року Справа № 761/13754/20

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Степанюка А.Г., Шурка О.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства оборони України на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2020 року у справі

за позовом Міністерства оборони України

до Департаменту Державної виконавчої служби

Міністерства юстиції України

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи.

Міністерство оборони України (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України про результати перевірки законності виконавчого провадження від 21.04.2020.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2020 року адміністративний позов передано до Печерського районного суду м. Києва для розгляду по суті за підсудністю.

Приймаючи таку ухвалу, суд виходив з того, що на цей спір поширюються правила альтернативної підсудності, відповідно до яких справу слід передати до Печерського районного суду м. Києва.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та направити справу для продовження розгляду до Шевченківського районного суду м. Києва, зазначаючи, що ним оскаржується постанова, яка була прийнята у рамках виконавчого провадження, а тому спір належить до юрисдикції суду, яким видано відповідний виконавчий лист, тобто саме Шевченківського районного суду м. Києва.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції прийнята за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про відкриття провадження в цій справі.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2020 було відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою позивача, встановлено строк для подання відзиву на неї та призначено судовий розгляд справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін з наступних підстав.

Обставини, установлені судом першої інстанції.

Предметом спору в цій справі є постанова заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України про результати перевірки законності виконавчого провадження від 21.04.2020.

Місцезнаходження позивача є адреса: м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6, що територіально відноситься до Солом`янського районного суду м. Києва.

Відповідач - Департамент ДВС Міністерства юстиції України, відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, знаходиться за адресою: 01001, м. Київ, вул. Городецького, буд. 13, що відноситься територіально до Печерського району м. Києва.

Нормативно-правове обґрунтування.

Так, відповідно до відповідно до частини першої статті 25 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

У пунктах 2, 3 частини першої статті 29 КАС України закріплено, що суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо: при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; після відкриття провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що в разі подання особою позову із застосуванням правил альтернативної підсудності за місцезнаходженням відповідача з порушенням територіальної підсудності, така справа має бути передана судом, до якого вона надійшла, до іншого належного суду.

При цьому, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Разом з тим, у рішенні від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що предметом спору в цій справі є індивідуальний акт, який підлягає судовому оскарженню за правилами альтернативної територіальної підсудності, регламентованими частиною першою статті 25 КАС України.

Водночас, з приводу доводів апелянта про те, що ним оскаржується постанова, яка була прийнята у рамках виконавчого провадження, а тому, на його переконання, спір належить до юрисдикції суду, яким видано відповідний виконавчий лист, тобто Шевченківського районного суду м. Києва, апеляційний суд зазначає, спеціальним Законом України «Про виконавче провадження», зокрема статтею 74, та нормою частини п`ятої статті 287 КАС України передбачено оскарження до суду, який видав виконавчий лист виключно рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення.

Однак, предметом спору в цій справі є постанова заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України про результати перевірки законності виконавчого провадження від 21.04.2020, тобто індивідуальний акт, прийнятий за результатами здійснення заходів контролю вищестоящого суб`єкта владних повноважень за діяльністю нижчестоящого, який не є рішенням щодо виконання судового рішення в розумінні частини першої статті 74 Законом України «Про виконавче провадження» та частини п`ятої статті 287 КАС України.

Аналізуючи ці та всі інші доводи апелянта, колегія суддів зазначає, що в рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищевикладене та перевіривши ухвалу суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги, відповідно до статті 308 КАС України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо порушення позивачем правил територіальної підсудності та необхідності передання справи до іншого суду за належністю.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга Міністерства оборони України підлягає залишенню без задоволення, ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2020 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 11 серпня 2020 року.

Головуючий суддя:

Судді: