Справа № 826/10442/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2020-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

13 серпня 2020 року м. Київ № 826/10442/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши клопотання Державного підприємства «Дослідне конструкторсько-технологічне бюро інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України» про залишення без розгляду заяви про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту у справі за позовом Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві до Державного підприємства «Дослідне конструкторсько-технологічне бюро інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України» про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва 21.08.2019 надійшов адміністративний позов Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту відносно Державного підприємства «Дослідне конструкторсько-технологічне бюро інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України».

Заява обґрунтовується тим, що з метою проведення перевірки відповідача здійснено вихід за адресою здійснення ним господарської діяльності, проте директором підприємства відмовлено у допуску співвробітників ГУ ДФС у м. Києві до проведення виїзної перевірки, що зафіксовано актом не допуску до перевірки № 354/26-15-14-02-01 від 27.07.2017.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.08.2017 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/10442/17 за позовом Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві до Державного підприємства «Дослідне конструкторсько-технологічне бюро інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України» про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2020 року дану адміністративну справу прийнято до провадження, вирішено здійснювати розгляд одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

09 липня 2020 року до суду відповідачем подано відзив по справі, в якому викладено клопотання про залишення без розгляду заяви про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна.

В обґрунтування даного клопотання, відповідач зазначає, що позивач пропустив встановлений законом строк на звернення з даною заявою, оскільки її подано не протягом 24 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду.

Вирішуючи клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 283 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), провадження у справах за зверненням податкових та митних органів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Приписами ч. 2 ст. 283 КАС України, зокрема, передбачено, що заява подається до суду першої інстанції протягом 24 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду, за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом, у письмовій формі.

У відповідності до пункту 94.6. статті 94 ПК України керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження. Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду. Звільнення коштів з-під арешту банк або інша фінансова установа здійснює за рішенням суду.

Адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом. Арешт майна може бути застосовано у разі, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу (п.п. 94.2.3., п. 94.2, ст. 94 ПК України).

Відтак, обставинами, які зумовили звернення до суду, є обставини, за яких застосовується арешт майна платника податків (відмова у допуску до перевірки), а рішення керівника про застосування адміністративного арешту майна платника податків є підставою для звернення до суду.

Наведений висновок, відповідає правовій позиції правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 28.11.2019 у справі № 640/3880/19, Київського апеляційного адміністративного суду у постанові від 18.09.2018 року у справі № 2540/3058/18.

Разом з тим, ч. 3 ст 283 КАС України встановлено, повернення заяви не є перешкодою для повторного звернення з нею до суду після усунення її недоліків, але не пізніше ніж протягом 48 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду.

Зазначенні правові приписи є тотожними положенням ст. 183-3 КАС України в редакції від 03.08.2017, що діяла на момент звернення позивача до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

У взаємозв`язку з наведеним, слід зазначити, що відповідно до ч. 5 ст. 270 КАС України днем подання позовної заяви, у т.ч. в порядку ст. 283 КАС України, є день її надходження до відповідного суду.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 270 КАС України, на обчислення строків, встановлених, зокрема ст. 283 цього Кодексу, не поширюються правила частин другої - десятої статті 120 цього Кодексу. Строки, встановлені у справах, визначених цією статтею, обчислюються календарними днями і годинами.

Строки подання позовних заяв, встановлені у справах, визначених ст. 270 КАС України, тобто і у справах, передбачених ст. 283 КАС України, не може бути поновлено.

Позовні заяви, апеляційні скарги, подані після закінчення цих строків, суд залишає без розгляду (ч. 5 ст. 270 КАС України).

У даному випадку, обставини не допуску до перевірки, що зумовили звернення заявника до суду із зазначеною заявою, мали місце 27.06.2017 (граничний строк подання заяви 28.06.2017).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.06.2017 у справі № 826/8276/17 повернуто подання Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту відносно Державного підприємства «Дослідне конструкторсько-технологічне бюро інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України».

Таким чином, враховуючи повернення судом подання позивача та звернення з даним позовом лише 21.08.2017, тобто після спливу 48 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду, суд вважає, що позивачем порушено строк встановлений ч. 3 ст. 283 КАС України (на час звернення ч. 4 ст. 183-3 КАС України), який в силу наведених вище вимог КАС України, не може бути поновлений, у зв`язку з чим заява підлягає залишенню без розгляду.

У контексті наведеного, суд вважає за необхідне зауважити, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини «Устименко проти України» зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відтак, суд вважає наявними підстави для задоволення клопотання Державного підприємства «Дослідне конструкторсько-технологічне бюро інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України» та залишає заяву про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту без розгляду.

Керуючись ст. ст. 270, 241-243, 248, 250, 272, 283 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Задовольнити клопотання Державного підприємства «Дослідне конструкторсько-технологічне бюро інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України» про залишення без розгляду заяви про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту.

Залишити без розгляду адміністративний позов Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту відносно Державного підприємства «Дослідне конструкторсько-технологічне бюро інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України» про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені статтями 293, 295-297 цього ж Кодексу.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда