Справа № 380/3666/20
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2020-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/3666/20 пров. № А/857/7364/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.

за участю секретаря судового засідання Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Кристал-медіа" на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року про відмову у відкритті провадження, прийняту суддею Кузан Р.І. в м.Львові, у справі № 380/3666/20 за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Кристал-медіа" до державного реєстратора Глинянської міської ради Золочівського району Львівської області Кіріченка Віталія Васильовича про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, -

В С Т А Н О В И В:

15.05.2020 товариство з обмеженою відповідальністю Кристал-медіа звернулось до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним і скасувати рішення державного реєстратора Глинянської міської ради Золочівського району Львівської області Кіріченко В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 51151123 від 14.02.2020; скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності: 35500828 від 12.02.2020, що був здійснений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 51151123 від 14.02.2020 прийнятим державним реєстратором Глинянської міської ради Золочівського району Львівської області Кіріченко В.В.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у даній справі.

Товариство не погоджуючись з даною ухвалою з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, подало апеляційну скаргу, в якій просять скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог посилається на те, що спір про право є між позивачем і третьою особою.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.09.2019 року визнано за товариством з обмеженою відповідальністю «Росава ЛТ» право власності на нежитлове приміщення першого поверху незавершеного будівництвом будинку по вул.Б.Хмельницького, 249 (корпус 26) у м.Львові. Отже, ТОВ «Росава ЛТ» стало співвласником зазначеного об`єкту незавершеного будівництва, згідно рішення суду, яке зареєстровано відповідачем.

Вважає, що відповідач державний реєстратор не за місцем знаходження майна, всупереч норм ст.12, 13, 15, 18, 27-1, 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відкриває розділ в Державному реєстрі прав - підстава внесення запису : рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 51151123 від 14.02.2020 16:42:32, присвоєний номер об`єкту нерухомого майна 101, тобто здійснює державну реєстрацію права власності на майно, як на майно, державна реєстрація якого здійснюється вперше, незважаючи на те, що об`єкт нерухомого майна зареєстровано за позивачем.

Зазначає. що предметом спору є правомірність дій державного реєстратора, а не спір про право власності.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

20 липня 2020 року на адресу суду від ТОВ «Росава ЛТ» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просять залучити до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача. Зазначає, що спір є спором про право незалежно від того чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, який просить задоволити апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції дійшов висновку, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки спір про скасування рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а також запису про право власності на спірне майно, має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстровано це право. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Таким чином до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

З матеріалів справи та позовної заяви вбачається, що ТОВ «Кристал-медіа» 18.09.2015 придбано об`єкт незавершеного будівництва та земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Б.Хмельницького, 249.

З листа № 2901- вих.-29087 від 10.04.2020 за підписом директора юридичного департаменту ЛМР позивач дізнався про те, що причиною скасування містобудівних умов, виданих позивачу, було те, що станом на момент видачі містобудівних умов 31.01.2020 - власником приміщення було ТзОВ Росава ЛТ.

Позивач зазначає, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.04.2020 (інформаційна довідка 207626528) власником об`єкту нерухомого майна: нежитлове приміщення в громадському будинку; Опис Об`єкту: Загальна площа (кв.м): 253.4, Опис: нежитлове приміщення 1 (першого) поверху загальною площею 253,4 кв.м. громадського незавершеного будівництвом будинку що у відповідності до проектної документації /лист 8 робочої документації 4691-87-26 АБ/, виконаної Львівським філіалом ДІПРОМІСТ Держбуд УРСР, відповідає групі приміщень (проекту приміщення Аптека) розташованих на першому поверсі будівлі пр вул. Б.Хмельницького, 249 (корпус 26) у м.Львові з наступними номерами приміщень: 2.1, 2.2, 2.3, 2.4, 2.5, 2.6, 2.6, 2.6 (три приміщення з однаковою нумерацією), 2.7, 2.8, 2.9, 2.10, 2.11, 2.12, 2.13, 2.14, 2.15, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19. за адресою: Львівська обл., м. Львів, вулиця Хмельницького Б., будинок 249, корп. 26 є ТзОВ РОСАВА ЛТ, .

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.09.2019, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 27.01.2020 визнано недійсним договір купівлі-продажу №6/7 від 26.12.2003 незавершеного будівництвом будинку громадського призначення, загальною площею 254,0 кв.м по вул. Б.Хмельницького, 249 (корпус 26) у місті Львові, що укладений між ВАТ «Львівський домобудівний комбінат №2» та ПП «Фірма «Піраміда-Авто». Визнано за ТзОВ «Росава ЛТ» право власності на нежитлове приміщення 1 (першого) поверху загальною площею 254,0 кв.м громадського незавершеного будівництвом будинку по вул. Б.Хмельницького, 249 (корпус 26) у м.Львові, що у відповідності до проектної документації/лист 8 робочої документації 4691-87-26 АБ/, виконаної Львівським філіалом ДІПРОМІСТ Держбуд УРСР, відповідає групі приміщень (проекту приміщення «Аптека») розташованих на першому поверсі будівлі по вул. Б.Хмельницького, 249 (корпус 26) у м.Львові з наступними номерами приміщень: 2.1, 2.2, 2.3, 2.4, 2.5, 2.6, 2.6, 2.6 (три приміщення з однаковою нумерацією), 2.7, 2.8, 2.9, 2.10, 2.11, 2.12, 2.13, 2.14, 2.15, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19. Витребувано з чужого незаконного володіння ТзОВ «Кристал-Медіа» на користь ТзОВ «Росава ЛТ» нежитлове приміщення 1 (першого) поверху загальною площею 254,0 кв.м громадського незавершеного будівництвом будинку по вул. Б.Хмельницького, 249 (корпус 26) у м.Львові, що у відповідності до проектної документації/лист 8 робочої документації 4691-87-26 АБ/, виконаної Львівським філіалом ДІПРОМІСТ Держбуд УРСР, відповідає групі приміщень (проекту приміщення «Аптека») розташованих на першому поверсі будівлі по вул. Б.Хмельницького, 249 (корпус 26) у м.Львові з наступними номерами приміщень: 2.1, 2.2, 2.3, 2.4, 2.5, 2.6, 2.6, 2.6 (три приміщення з однаковою нумерацією), 2.7, 2.8, 2.9, 2.10, 2.11, 2.12, 2.13, 2.14, 2.15, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19.5. Стягнуто з ПП «Фірма «Піраміда-Авто» на користь ТзОВ «Росава ЛТ» судовий збір, який складається з 85,00 грн. державного мита та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі №30/81 закрито касаційне провадження на згадані рішення судів. Касаційним судом зазначено, що в ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, а апеляційний суд підтримав, що починаючи з 05.04.1999 та до моменту його відчуження право продажу спірного майна належало позивачу, а тому ВАТ "Львівський ДБК-2" розпорядився, зокрема майном, яке йому не належало. Дана обставина підтверджується рішеннями Господарського суду Львівської області від 25.06.2010 у справі №4/120 та від 26.02.2014 у справі № 5015/2602/11, які набрали законної сили. Спірне нежитлове приміщення вибуло з володіння позивача поза його волею. Місцевий господарський суд відхилив заяву ТзОВ "Кристал-Медіа" про застосування позовної давності, встановивши, що до 14.04.2009 позивач не міг знати про порушення його права на спірне майно. Факт укладення спірного договору 26.12.2003 також не може бути тією обставиною, яка свідчить про те, що позивач міг знати про порушення свого права, оскільки останній не був стороною даного договору.

Відповідно до ст. 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав.

Згідно з п.3 ч.1 ст.2 Закону заявник - це власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав; особа, за якою закріплений особовий рахунок в погосподарській книзі відповідної сільської, селищної, міської ради, або уповноважена нею особа - у разі проведення державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку.

Реєстраційна справа - сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі. Реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав (пункти 8, 9 частини першої статті 2 Закону № 1952-IV).

Згідно з ч.1 ст.6 Закону систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України та його територіальні органи; суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб`єкти; державні реєстратори прав на нерухоме майно (державні реєстратори).

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 28.11.2018 року у справі №490/5986/17, якщо позивачем оскаржуються дії державного реєстратора щодо вчинення їх за заявами третьої особи, тобто стосуються правовідносин, які виникли чи виникають між державним реєстратором й іншою, відмінною від позивача, особою, вбачається спір про право між позивачем та іншою особою щодо нерухомого майна, який повинен розглядатися у порядку цивільного чи господарського судочинства, залежно від суб`єктного складу сторін, та є за своєю природою приватноправовим спором.

Виходячи з наведеного, не є публічно-правовим спір за участю суб`єкта владних повноважень публічного права, з одного боку, та суб`єкта приватного права - юридичної особи, коли управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на створення, зміну або припинення її цивільних прав. В даному випадку існує спір про право, хоча однією зі сторін у ньому виступає особа публічного права, між тим, спірні правовідносини врегульовані нормами цивільного законодавства. У спірних правовідносинах у цьому випадку реалізується не публічний, а приватний інтерес.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції стосовно того, що спір у даній справі є цивільно-правовим і не пов`язаний з діями суб`єктів владних повноважень при здійсненні ними владних управлінських функцій, отже, не є публічно-правовим спором, а справа не відноситься до адміністративної юрисдикції та повинна розглядатися у порядку цивільного судочинства на підставі вимог частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у відкритті провадження у даній справі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому така скасуванню не підлягає.

керуючись ч.3 ст.243, ст.ст.308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Кристал-медіа" залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року про відмову у відкритті провадження в справі № 380/3666/20, - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 13.08.20