Справа № 620/1698/20
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2020-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2020 року Чернігів Справа № 620/1698/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Житняк Л.О.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Віп Авто Транс» до Північної митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Віп Авто Транс» (далі - ТОВ «Віп Авто Транс») 15.05.2020 звернулось до суду з позовом до Північної митниці Держмитслужби, у якому просить визнати протиправними та скасувати:

- рішення відповідача, прийняте у вигляді картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення№UA102030/2020/00004;

- рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 08.01.2020 №UA102000/2020/000011/2.

Позовні вимоги мотивовані тим, що під час митного оформлення спірного товару декларантом Північній митниці Держмитслужби було надано всі необхідні документи для підтвердження відомостей про його митну вартість за ціною договору. Разом з тим, відповідач визначив митну вартість за резервним методом, без врахування того, що транспортний засіб є бувшим у використанні, що вплинуло на його вартість.

Одночасно позивач звертав увагу на те, що жодних додаткових документів щодо підтвердження транспортних витрат та інших складових митної вартості транспортного засобу ніж ті, що були надані до оформлення, митний орган не вимагав надати. У зв`язку з наведеним, зазначив, що такі складові задекларованої вартості товару як транспорті витрати, не викликали у посадової особи відповідача сумнівів у їх достовірності.

Ухвалою судді від 29.05.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також установлено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Представник відповідача у встановлений ухвалою суду строк надав відзив на позов, у якому просив відмовити ТОВ «Віп Авто Транс» у задоволенні позовних вимог та пояснив, що у порядку контролю правильності визначення митної вартості транспортного засобу товариства було здійснено перевірку достовірності інформації, що наведена у поданих до митного оформлення документах. За результатами такої перевірки було встановлено, що на момент перереєстрації товару та видачі сертифікату походження товару закінчився термін поставки, визначений контрактом. Також у наданих до митного оформлення платіжних дорученнях, у графі «Призначення платежу», вказано лише контракт, а реквізити рахунку-фактури відсутні, у зв`язку з наведеним ідентифікувати платіжне доручення з даною поставкою не має можливості. Крім того, рахунок на спірний напівпричіп виписано продавцем 12.12.2019, а здійснення платежів було проведено раніше (жовтень 2019 року). Зазначає, що позивачем не було надано до митного оформлення документи, що підтверджують якість напівпричепа, як передбачено умовами контракту. Надана декларантом митна декларація країни відправлення не містить цінової інформації, тому не може підтвердити заявлену вартість товару. Також звернув увагу, що до митного оформлення надано документи, відповідно до яких оцінюваний напівпричіп продавався різним власниками, але жодного документа на підтвердження переходу права власності надано не було.

Враховуючи виявлені розбіжності у наданих документах, митну вартість товару скориговано за резервним методом відповідно до наявної у митного органу цінової інформації щодо аналогічного товару, про що винесено оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови.

Представником позивача надано відповідь на відзив, у якій він позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з урахуванням правової позиції, викладеної у позові. Вважає, що наданими Північною митницею Держмитслужби доказами не підтверджується обґрунтованість сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості.

Відповідачем надано заперечення на відповідь на відзив, у яких Північна митниця Держмитслужби підтримала свою позицію у даному спорі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

ТОВ «Віп Авто Транс» є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому порядку, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 02.03.2011 внесено відповідний запис (а.с.28).

Судом встановлено, що 11.10.2019 між ТОВ «Віп Авто Транс» (покупець) та нерезидентом REDL GMBH (продавець) укладено контракт №11-10/2019, відповідно до умов якого позивачем було придбано 10 бувших у використанні напівпричепів, зокрема, SCHMITZ SCB*S3T, номер шасі НОМЕР_1 , рік випуску 2014, вартістю 7700 євро (а.с.13-15).

Статтею 3 Контракту передбачено, що термін поставки складає 45 календарних днів від дати його підписання на умовах EXW-Австрія.

Оплата здійснюється шляхом безготівкової оплати з рахунку покупця на рахунок продавця. Умови оплати - 100% попередня оплата вартості напівпричепа (пункт 5.1 Контракту).

З метою здійснення митного оформлення вказаного транспортного засобу та підтвердження митної вартості товару, позивачем до Північної митниці Держмитслужби було подано наступні документи: вищевказаний контракт, митну декларацію №UA102030/2019/631034, рахунок-фактуру (інвойс) від 12.12.2019 №2019/3685, сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 - Nr Х 455773 від 18.12.2019, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 18.12.2019 №А46730692, платіжне доручення від 25.10.2019 №52, довідку про транспортні витрати на доставку транспортного засобу від 28.12.2019 №258 та інші товаросупровідні документи (а.с.11, 16-21).

Під час перевірки наданих для підтвердження митної вартості товару документів фахівцями митного органу представнику позивача надіслано повідомлення, у якому вказано про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів за митною декларацією, а саме: висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями (а.с.25, 26). На вказане повідомлення представником позивача було зазначено про неможливість надати витребувані документи, у зв`язку із їх відсутністю (а.с.27).

03.01.2020 Північною митницею Держмитслужби прийнято рішення №UA102000/2020/000011/2 про коригування митної вартості товарів, згідно якого митну вартість товару визначено на рівні 8750 євро (а.с.24).

При цьому, у графі 33 вказаного рішення зазначено, що в порядку контролю правильності визначення митної вартості товару митним органом здійснено перевірку достовірності інформації, що наведена у поданих до митного оформлення документах. Вказано, що: 1) відповідно до пункту 3.1 контракту від11.10.2019 №11-10/2019 термін поставки - 45 календарних днів від дати підписання контракту. Фактична поставка здійснена у термін, що перевищує 45 днів; 2) відповідно до умов контракту, загальна вартість контракту складає 73800 євро, поставка товару здійснюється на умовах 100% попередньої оплати. До митного оформлення надано платіжне доручення від 25.10.2019 №52 на суму 330000 євро, при цьому графі «Призначення платежу» вказано лише контракт, а реквізити рахунку-фактури відсутні, тобто ідентифікувати дані платіжні доручення з даною поставкою не має можливості; 3) до митного оформлення не надано документи, що підтверджують якість товару.

Враховуючи наведене, митну вартість транспортного засобу скориговано відповідно до цінової інформації з бази даних ЄАІС Держмитслужби України. Митну оцінку здійснено із застосуванням резервного методу визначення митної вартості - 8750 євро.

Коригування митної вартості слугувало підставою для видачі Картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA102030/2020/00004 (а.с.22-23).

Не погоджуючись із проведеними Північною митницею Держмитслужби коригуваннями митної вартості напівпричепа, ТОВ «Віп Авто Транс» звернулось до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України, Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.

Відповідно до частини першої статті 246 Митного кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно частини першої статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (частина перша статті 257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами четвертою та п`ятою статті 58 Митного кодексу України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно з частиною першою статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (частини перша та друга статті 52 Митного кодексу України).

Частинами першою та другою статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів (частина перша статті 368 Митного кодексу України).

З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України вбачається, що Кодекс містить вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

В силу положень частини п`ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Таким чином, із сиcтемного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Водночас, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

При цьому, законом чітко окреслено умову, за наявності котрої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів, а саме наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, приписи вказаних статей зобов`язують митний орган чітко зазначити обставини, котрі викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, та обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей із зазначенням документів, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта, та надає митниці право вчиняти відповідні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Між тим, витребовувати контролюючий орган має ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, та жодним чином не всі, котрі передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у статті 53 Митного кодексу України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації на підтвердження саме числового значення заявленої митної вартості; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методом (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.

Так, позивачем до митного оформлення серед інших документів було надано контракт від 11.10.2019 №11-10/2019, рахунок-фактуру (інвойс) від 12.12.2019 №2019/3685, платіжне доручення від 25.10.2019 №52, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 18.12.2019 №А 46730692, довідку про транспортні витрати на доставку транспортного засобу від 28.12.2019 №258, у яких зазначено характеристики товару: марку та модель автомобіля, номер кузова, рік виробництва, ціну.

Відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України рахунок-фактура (інвойс) є обов`язковим документом, який подається декларантом на підтвердження заявленого рівня митної вартості.

Інвойс - це документ в міжнародній комерційній діяльності, що надається продавцем іноземному покупцеві. В інвойсі обов`язково повинно бути зазначено назва та юридична адреса організації - експортера, назва і адреса компанії-покупця, найменування товару, його кількість, ціна та умови поставки, характеристика товару (колір, вага і т.п.).

Таким чином, суд зазначає, що позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною контракту було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого частиною другою статті 53 Митного кодексу України.

Відповідач не надав доказів того, що вказані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Одночасно, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина шоста статті 54 Митного кодексу України).

Частинами першою та другою статті 55 Митного кодексу України встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3)вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

У силу вимог частин першої та другої статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частини третя-четверта статті 57 Митного кодексу України).

Приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем товару за другорядним методом 2 ґ (резервний), митний орган не вказав, яким чином митна вартість товару була визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, та не наведено жодних розрахунків, за якими митним органом було визначено таку вартість товару, що є порушенням статті 55 Митного кодексу України.

Відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за № 883/21195, у Графі 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовуються митним органом при визначенні митної вартості товарів» зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу ІІІ Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59-61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

В оскаржуваному рішенні зазначено про порушення умов контракту від 11.10.2019 №11-10/2019 щодо термінів поставки напівпричепу позивачу, а також те, що платіжні доручення неможливо ідентифікувати як платіж за напівпричіп SCHMITZ SCB*S3T, номер шасі НОМЕР_2 .

Однак, суд критично ставиться до наведених аргументів митного органу, оскільки згідно умов контракту від 11.10.2019 №11-10/2019, його загальна вартість складає 73800,00 євро, зокрема вартість напівпричепу, який є предметом митного оформлення у даній справі, становить 7200,00 євро, а платіжним дорученням від 25.10.2019 №52 підтверджується повна оплата вказаного контракту (а.с.16).

Крім того, відповідачем не доведено жодними доказами впливу порушення термінів поставки згідно умов контракту від 11.10.2019 №11-10/2019 на митну вартість заявленого до митного оформлення напівпричепу.

Також в оскаржуваному рішенні вказано, що митну вартість визначено за резервним методом в сумі 8750,00 євро відповідно до цінової інформації ЄАІС Держмитслужби України, з посиланням на митну декларацію від 27.11.2019 №UA102230/2019/639428.

Разом з тим, суд критично ставиться до вказаної митної декларації від 16.10.2019 №UA102230/2019/639428 (а.с.77), оскільки згідно даної декларації задекларовано напівпричіп SCHMITZ моделі SCB*S3T S01, у той час як позивачем здійснювалося митне оформлення напівпричепу SCHMITZ моделі SCB*S3T, при цьому відповідачем не доведено подібність напівпричепів SCHMITZ моделі SCB*S3T S01та моделі SCB*S3T.

Суд враховує, що вказана відповідачем цінова інформація ЄАІС Держмитслужби України не може мати першочергового значення у порівнянні з наданими декларантом первинними документами про товар, а тим більше, впливати на договірні умови між продавцем та покупцем, на підставі яких ними була визначена, та фактично сплачена, вартість транспортного засобу. Крім того, відповідно до умов контракту позивач здійснював імпортування причепу, бувшого у використанні, що впливає на визначення його вартості, однак відповідачем не доведено, що вказана обставина була врахована митницею під час коригування митної вартості товару.

Також, як вбачається з рішення про коригування митної вартості товарів від 03.01.2020 №UA102000/2020/000011/2, у ньому зазначено лише про неможливість застосування 2-5 методів визначення митної вартості у зв`язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні товари та даних, на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно з методами 4 та 5, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №809/784/16, від 06.03.2019 у справі №809/278/17, від 20.02.2018 у справі №809/1884/16.

Також суд вважає необґрунтованими доводи відповідача, що ТОВ «Віп Авто Транс» не було надано до митного оформлення документи, що підтверджують якість напівпричепа, оскільки позивачем надавалось свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 18.12.2019 №А 46730692.

Суд зазначає, що у відповідача була реальна можливість перевірити (уточнити) задекларовану вартість імпортованого транспортного засобу, оскільки контракт №11-10/2019 від 11.10.2019 та рахунок-фактура (інвойс) 12.12.2019 №2019/3685 містять відомості про продавця, його адресу та номер телефону, однак відповідачем заходи щодо уточнення дійсної вартості імпортованого товару вжиті не були.

В силу вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що до митного оформлення було надано документи, відповідно до яких оцінюваний напівпричіп продавався різними власниками, а позивачем не надано документів на підтвердження переходу права власності, зважаючи на те, що наведені у відзиві обставини не були підставою для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару.

Вказане свідчить про недоведеність відповідачем обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості товару за ціною договору, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, тобто основні документи містили всі необхідні числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.

Наслідком таких протиправних дій є безпідставне, в порушення статті 58 Митного кодексу України, здійснення відповідачем визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав.

Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів від 03.01.2020 №UA102000/2020/000011/2 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Північної митниці Держмитслужби №UA102030/2020/00004 є протиправними, а тому мають бути скасованими.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частин четвертої та п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В силу частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

За приписами частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Позивачем для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану із розглядом у цій справі, в розмірі 3000,00 грн. надано суду договір про надання правничої допомоги від 30.04.2020 №71, додаткові угоди №1 від 30.04.2020 та №2 від 01.06.2020 до договору про надання правничої допомоги №71, ордер від 30.04.2020, рахунок-фактуру від 30.04.2020 №71/19, акт надання послуг від 07.07.2020 №71/19, банківські виписки, платіжні доручення від 07.05.2020 №1105 на суму 30 000,00 грн. та від 05.06.2020 №1427 на суму 33 000,00 грн., свідоцтво серії ЧН №000255 про право на заняття адвокатською діяльністю, детальний опис робіт (наданих послуг) (а.с.94-100, 111-122).

Відповідачем надано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу з підстав того, що справа є незначної складності, представником позивача подана 21 подібна справа, в рахунок оплати послуг адвоката позивачем перераховано 33000,00 грн., що становить 1571,43 грн. таких витрат за одну справу (а.с.124-126).

Так, згідно договору про надання правничої допомоги від 30.04.2020 №71 та додаткових угод до даного договору предметом договору є надання правничої допомоги по скасуванню 21 рішення про коригування митної вартості товарів та 21 картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, серед яких і оскаржувані в даній справі. Вартість послуг по одній справі становить 8000,00 грн.

Згідно рахунку-фактури від 30.04.2020 №71/19 позивачу надано знижку 5000,00 грн. по витратах на правничу допомогу у даній справі, а платіжними дорученнями від 07.05.2020 №1105 та від 05.06.2020 №1427 підтверджується оплата позивачем послуг згідно договору від 30.04.2020 №71 у загальному розмірі 63000,00 грн.

Таким чином витрати позивача на правничу допомогу в одній справі складають 3000,00 грн. (63000,00 грн. / 21справу).

Оскільки понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підтверджені документально та знайшли своє відображення в матеріалах справи, документи містять інформацію про вартість години надання правової допомоги певного виду та час, витрачений на неї, розмір наданої знижки, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Враховуючи, що позивачем при зверненні до суду також сплачено судовий збір у розмірі 2102,00 грн., за рахунок бюджетних асигнувань Північної митниці Держмитслужби на користь ТОВ «Віп Авто Транс» мають бути стягнуті понесені товариством судові витрати в загальній сумі 5102,00 грн.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Віп Авто Транс» до Північної митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Північної митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 03.01.2020 №UA102000/2020/000011/2.

Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Північної митниці Держмитслужби №UA102030/2020/00004.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Північної митниці Держмитслужби на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Віп Авто Транс» судові витрати за подання позову в сумі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Північної митниці Держмитслужби на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Віп Авто Транс» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та з урахуванням п.3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Віп Авто Транс» (, вул. Квітнева, 1-в, м. Чернігів, 14000).

Відповідач: Північна митниця Держмитслужби (, просп. Перемоги, 6, м. Чернігів, 14017).

Повне рішення суду складено 17.08.2020.

Суддя Л.О. Житняк