Справа № 192/963/20
Суддя: Щербина Н. О.
Дата ухвалення: 2020-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 192/963/20
Провадження № 2-а/192/78/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2020 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Щербини Н. О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаркуши І. С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Костюка М. В.,

представника відповідача - Осадчого Я. Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Солоне в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Святовасилівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову адміністративної комісії Святовасилівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області № 14 від 19 червня 2020 року, якою було закрито провадження на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП відносно позивачки, як такої що вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 156 цього Кодексу.

На обґрунтування позову посилається на те, що 03 березня 2020 року приблизно о 15 годині 25 хвилин, працюючи в магазині ПП ОСОБА_3, розташованому по АДРЕСА_1 в якості продавця, вона продала пляшку алкогольного пива «Львівське 1715» невідомому хлопцю, якому на вигляд було більше 18 років.

Після цього, приблизно через 15-20 хвилин до магазину зайшов капітан поліції Баглай О. П. та повідомив про те, що позивачка продала пиво неповнолітній особі, про що склав протокол без свідків та понятих, не запрошуючи навіть особу, яка купила пиво та не надаючи фіскального чеку про продаж.

06 березня 2020 року від представників Святовасилівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області позивачка дізналась про те, що на розгляд комісії надійшов протокол стосовно неї, на який вона подавала письмові пояснення та клопотання про виклик свідків - поліцейського та неповнолітньої особи, а 19 червня 2020 року адміністративна комісія прийняла рішення, згідно якого було встановлено її вину у вчиненні правопорушення, проте не накладено стягнення у зв`язку із закінченням строків.

ОСОБА_1 вказує на те, що протокол про адміністративне правопорушення складено з грубими порушеннями, а саме: з фабули неможливо встановити місце вчинення правопорушення; якими належними та допустимими доказами підтверджується вина ОСОБА_1 , оскільки сам протокол не зазначає про це; під час складання протоколу не було зазначено про проведення огляду неповнолітнього та про вилучення у нього пива; протокол не містить повної інформації про особу, яка купила пиво, щоб її можна було ідентифікувати як неповнолітню. Тому позивачка вважає, що протокол не може бути допустимим доказом вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свої вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, які зазначені в позові.

Представник позивачки - Костюк М. В. позов підтримав та пояснив, що позивачка дійсно 03 березня 2020 року як продавець ПП ОСОБА_3 продала алкогольне пиво «Львівське 1715» невідомому хлопцю та під час продажу у неї не виникло сумнівів у тому, що він є неповнолітнім. Через кілька хвилин до приміщення крамниці зайшов поліцейський та сказав, що позивачка продала пиво нібито неповнолітньому, почав складати протокол та на вимогу ОСОБА_1 запросити свідків, понятих - не реагував. Під час ознайомлення з матеріалами, які були передані до адміністративної комісії, позивачка з`ясувала, що до матеріалів був доданий паспорт неповнолітнього, проте 03 березня 2020 року вона взагалі не бачила цього хлопця в магазині та не продавала йому пиво, а на засідання комісії його ніхто так і не викликав, та її клопотання про виклик свідків не задовольнили. Вважає, що оскаржувана постанова про закриття справи підлягаю скасуванню, оскільки в ній не зазначено рік народження позивачки, її РНОКПП, а також не зазначено та не встановлено комісією, що ОСОБА_1 є суб`єктом цього правопорушення. Також в постанові не зазначено місце вчинення правопорушення та відомості про неповнолітню особу. Тому просив позов задовольнити.

Представник відповідача - Осадчий Я. Л. в судовому засіданні заперечував проти позову пояснивши, що рішення приймалося колективно і весь склад комісії дійшов висновку про наявність вини ОСОБА_1 , проте оскільки на час розгляду вже минули строки, встановлені ст. 38 КУпАП тому стягнення не було накладене. Відзиву на позов не надали.

Вислухавши пояснення позивачки та її представника, пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи з точки зору їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно постанови № 14 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Святовасилівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 19 червня 2020 року на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП було закрито справу про адміністративне правопорушення, яке вчинила ОСОБА_1 (а.с.39). Відповідачем було встановлено, що ОСОБА_1 «яка працює в ФОП « ОСОБА_3 » вчинила продаж алкоголю неповнолітній особі і цим порушила ч. 2 ст. 156 КУпАП».

Відповідно до ч.2 ст.156 КУпАП порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями і тютюновими виробами, а саме: торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами в приміщеннях або на територіях, заборонених законом, або в інших місцях, визначених рішенням відповідного органу місцевого самоврядування, як таких, де роздрібна торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами заборонена, а так само торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами через торгові автомати чи неповнолітніми особами, а також продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв або тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років, або продаж тютюнових виробів в упаковках, що містять менш як 20 сигарет або цигарок, чи поштучно (крім сигар), або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, винами столовими у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби, тягне за собою накладення штрафу від ста до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до статті 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Судом встановлено, що під час вирішення справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.156 КУпАП, виконавчим комітетом не було з`ясовано місце роботи позивачки, оскільки матеріали адміністративної справи не містять таких відомостей. В оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 є працівницею ФОП « ОСОБА_3 », в той час як суб`єктами правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП є саме працівник підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування. Проте відповідач не зібрав та не перевірив документи та докази на підтвердження тих обставин, що позивачка є таким працівником, тобто суб`єктом правопорушення.

Крім того, постанова № 14 від 19 червня 2020 року не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки не містить опис обставин, установлених під час розгляду справи: місце вчинення правопорушення, рік народження позивачки тощо.

Згідно ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд вважає, що адміністративною комісією справа про притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності була закрита на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП без дотримання вимог щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, тому постає питання об`єктивності та правомірності прийнятої постанови.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція 1950 р.) справедливий судовий розгляд забезпечується через певні права обвинуваченого на: a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього; b) мати достатньо часу й можливостей для підготовки свого захисту; c) захищати себе особисто чи використовувати правову допомогу захисника на свій розсуд або, за браком достатніх коштів для оплати послуг захисника, користуватися послугами призначеного йому захисника безоплатно, якщо цього вимагають інтереси правосуддя; d) допитувати свідків обвинувачення або мати право на те, щоб їх допитали, а також вимагати виклику і допиту свідків з його сторони на тих же умовах, що й свідків обвинувачення; e) отримувати безкоштовну допомогу перекладача, якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не говорить цією мовою.

Критерії недопустимості доказів ЄСПЛ віддає на розсуд національному законодавцеві, утримуючись від пред`явлення конкретних вимог.

Аналізуючи практику ЄСПЛ, можна зробити висновок, що при вирішенні питання про недопустимість доказів, національні суди повинні мати на увазі можливість обвинуваченого оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, а також обставини в процесі збирання доказів, що дозволяють їх вважати неприпустимими (Постанови ЄСПЛ у справі «Ялло проти ФРН» від 11.07.2006, у справі «Биков проти РФ» від 10.03.2009). Більш того, при дослідженні і оцінці доказів суди повинні враховувати подані зауваження і доводи сторін по таких доказів. Тільки в такому випадку судовий розгляд на підставі п.1 ст.6 Конвенції 1950 р. можна вважати справедливим.

У вирішенні питання про справедливий судовий розгляд ЄСПЛ, застосовує концепцію «плодів отруєного дерева», тобто оцінку допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно. ЄСПЛ виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку, суд повинен в подібному випадку вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому.

Згідно ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідачем на вимогу суду не були надані достатні, допустимі та належні і достовірні докази, які б вказували як на подію, так і на наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Частиною 2 ст. 9 КАС України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно положень п. 3 ч. 3 ст. 286 цього Кодексу, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, одночасно з ухваленням рішення, слід також закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 9 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду постановою у справі № 543/775/17 від 18 березня 2020 року зробила висновок про те, що відповідно до положень статей 3, 5 Закону № 3674-VI «Про судовий збір» серед осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, немає таких, які б звільнялися від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, чи виключали б позовну заяву на постанову про накладення адміністративного стягнення з об`єктів оплати судовим збором.

Отже, за системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тому, вирішуючи питання розподілу судових витрат суд, враховуючи положення ч. 1 ст. 139 КАС України вважає, що судові витрати підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень з урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 543/775/17 від 18 березня 2020 року в розмірі 420 гривень 40 копійок.

Керуючись ст. ст. 6,8,9,12,72-79,91-94,139,192-228,241-250,255,257-263 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Святовасилівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.

Скасувати постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Святовасилівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області № 14 від 19 червня 2020 року про закриття справи про адміністративне правопорушення на підставі п.7 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 , яка притягувалася до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.156 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.156 Кодексу України про адміністративні правопорушення- закрити за відсутності події і складу правопорушення.

Стягнути з виконавчого комітету Святовасилівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складений 18 серпня 2020 року.

Головуючий: суддя Н. О. Щербина