Справа № 826/12694/17
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2020-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

13 серпня 2020 року м. Київ№ 826/12694/17
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Добрянської Я.І. , розглянувши питання щодо закриття провадження у справі

за позовом Підприємства "Основа" громадської організації Товариства книголюбів "Основа"
до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Міхніч Тетяни Іванівни Державного виконавця Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Кендзьори Вікторії Ярославівни
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Підприємство "Основа" громадської організації Товариства книголюбів "Основа" з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Міхніч Тетяни Іванівни, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Приватного нотаріуса Тоцької Ольги Володимирівни, Приватного нотаріуса Каплуна Юрія Вікторовича, треті особи: ОСОБА_1 , в якому просить:

1. Визнати незаконним та скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна (нежитлових приміщень групи приміщень № 6 (в літ. А) за адресою м. Київ, вул. Пушкінська, 8 ), з прилюдних торгів, серія та номер 1102, видане 30.05.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Міхніч Тетяною Іванівною.

2. Визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо нерухомого майна - нежилих приміщень групи приміщень № 6 (в літ. А) за адресою м. Київ, вул. Пушкінська, будинок 8, прийняте приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу Донецької області (на сьогоднішній день приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу) Тоцькою Ольгою Володимирівною 29.07.2013 року індексний номер 4485388.

3. Визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо нерухомого майна - нежилих приміщень групи приміщень № 6 (в літ. А) за адресою м. Київ, вул. Пушкінська, будинок 8, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем 17.01.2014 року індексний номер 10036178.

4. Зобов`язати Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної реєстрації) внести до Державного реєстру прав записи про скасування державної реєстрації прав:

- права власності на нежилі приміщення групи приміщень № 6 (в літ. А) за адресою м. Київ, вул. Пушкінська, будинок 8, на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Міхніч Тетяни Іванівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу): індексний номер 2713326 від 30.05.2013 року;

- права власності на нежилі приміщення групи приміщень № 6 (в літ. А) за адресою м. Київ, вул. Пушкінська, будинок 8 , на підставі рішення приватного нотаріуса Макіївського міського нотаріального округу Донецької області Тоцької Ольги Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.07.2013 року індексний номер 4485388;

- права власності на нежилі приміщення групи приміщень № 6 (в літ. А) за адресою м. Київ, вул. Пушкінська, будинок 8, на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Юрія Вікторовича про державну реєстрацію прав від 17.01.2014 року індексний номер 10036178.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Судом встановлено, що Підприємство "Основа" громадської організації Товариства книголюбів "Основа" є власником нежитлових приміщень групи приміщень № 6 (в літ. А) за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 8, на підставі постанови Фастівського міськрайонного суду Київської обласі від 09.06.2010р, ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської обласі від 12.06.2010р про виправлення помилок та розяснення постанови в адміністративній справі.

Як вбачається з тексту позовної заяви, вимоги позивача щодо скасування рішень відповідачів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо нерухомого майна - нежилих приміщень групи приміщень № 6 (в літ. А) за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, будинок 8, обґрунтовані тим, що оспорювані рішення порушують право власності Підприємства "Основа" громадської організації Товариства книголюбів "Основа" на нерухоме майно.

При цьому, позов не містить обґрунтувань та посилань на порушення відповідачами владних управлінських функцій, порядку, процедури прийняття відповідних рішень.

Згідно зі статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Разом з тим, суд звертає увагу, що законодавцем також врегульоване питання, коли у спорах між фізичною чи юридичною особою та суб`єктом владних повноважень не поширюється юрисдикція адміністративного суду, а саме: частиною третьою статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про визнання дій державного реєстратора щодо реєстрації права власності, лише у випадку, якщо такі позовні вимоги не є похідними від вимог у приватно-правовому спорі.

Таким чином, з установлених судом фактичних обставин справи вбачається, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи (здебільшого між позивачем та третьою особою) щодо права володіння/користування нерухомим майном, а отже, існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 № 815/6956/15, від 20.06.2018 № 820/2792/16.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час звернення до суду) господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, правами та обов`язками учасників (засновників, акціонерів, членів) такої особи, крім трудових спорів.

При цьому, визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Таким чином, рішення суб`єкта владних повноважень у сфері права власності може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку позовну вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного/ корпоративного права та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема, права власності на нерухоме майно), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 911/4111/16.

Кодекс адміністративного судочинства України містить визначення терміну "публічно-правовий спір". Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з`ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Як вбачається з позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Естер Компані", спірні правовідносини стосуються питання визначення права власності на земельні ділянки, тобто даний спір обумовлено порушенням приватного права (майнового) позивача щодо визначення власника земельних ділянок, а відтак, такий спір має приватноправовий характер та не може віршуватись за правилами адміністративного судочинства.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини рішення від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 "У справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв`язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного, господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 та 18 квітня 2018 року у справах №761/33504/14-а та № 802/950/17-а, від 14 листопада 2018 року у справі №826/240/16.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Слід наголосити позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Також, на виконання вимог частини першої статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи належить до юрисдикції відповідного господарського суду.

Керуючись статтями 238, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі №826/12694/17.

2. Повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

3. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Я.І. Добрянська