Справа № 520/7729/2020
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2020-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 р.Справа № 520/7729/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Русанової В.Б. ,

за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2020 року (суддя Сліденко А.В., м. Харків) по справі № 520/7729/2020

за позовом ОСОБА_1

до Державної установи "Харківський слідчий ізолятор", Держави України в особі Державної казначейської служби України в Новобаварському районі м. Харків

про визнання неправомірними дій та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи "Харківський слідчий ізолятор", Держави України в особі Державної казначейської служби України в Новобаварському районі м. Харків, в якому просила суд:

- визнати неправомірними дії Державної установи "Харківський слідчий ізолятор", що виразились: в період з 14.06.2019 по 05.05.2020 в порушенні прав ув`язнених на інформування, ознайомлення з Правилами внутрішнього розпорядку та на отримання цих Правил для зберігання при собі; в період з 05.05.2020 по 20.05.2020 та в подальшому, по теперішній час, в порушенні вищезазначених прав ув`язнених та неповазі до правосуддя;

- стягнути з Держави України в особі Управління Державної казначейської служби на користь позивача моральну шкоду в сумі 50000 грн.;

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржені дії Державної установи "Харківський слідчий ізолятор" не відповідають вимогам ст. 21 ЗУ "Про попереднє ув`язнення", та порушують гарантоване п. 1 ст. 4 Розділу І Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 № 1769/5, п. 30.1, 30.2 Європейських пенітенціарних правил, право позивача на інформування, ознайомлення з Правилами внутрішнього розпорядку та на отримання цих Правил для зберігання.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Роз`яснено, що заявлені вимоги не підлягають повторному розгляду у порядку будь-якого судочинства.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2020 та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду зі стадії відкриття провадження.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі. Вказує, що судом першої інстанції не в повному обсязі відображено першу позовну вимогу позивача, яка стосувалась порушення неправомірними діями ДУ "Харківський слідчий ізолятор" безпосередньо прав та охоронюваних законом інтересів позивача, при цьому позивачем додатково було зазначено, що в певний період ці дії характеризувались ще й неповагою до правосуддя. Також позивач, з посиланням на ст. 62 Конституції України, ст. 6 Закону України "Про попереднє ув`язнення" та п. 1 ст. 3 Розділу І Правил внутрішнього розпорядку СІЗО ДКВСУ, зазначає, що статус "ув`язненої особи" не позбавляє її права на звернення до адміністративного суду. Це право закріплено ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, позивач вважає, що судом першої інстанції було невірно класифіковано суб`єктний склад сторін. Не враховано, що слідчий ізолятор є органом державної влади, який, окрім іншого, здійснює публічно-владні управлінські функції щодо визначеної категорії населення. Також позивач вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо надання позивачу судового захисту в порядку ст. 206 КПК України в межах справи № 639/2202/20, оскільки вказаною нормою передбачено можливість постановити судове рішення лише зобов`язального характеру та лише на майбутнє. Водночас, визнати неправомірними дії, що відбувались в минулому, надати їм належну правову оцінку, в тому числі з метою отримання сатисфакції у вигляді відшкодування моральної шкоди, що закріплене законом, як окреме право, в межах ст. 206 КПК України неможливо та для цього існує інший судовий порядок. Таким чином, позивач вважає, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Окрім цього позивач зазначає, що позов поданий нею в межах даної справи не є тотожнім із позовом, що розглядався в межах справи № 520/9166/19, тому висновок суду про повторність звернення позивача до суду з аналогічною позовною вимогою, є помилковим.

Відповідачами подано відзиви на апеляційну скаргу в яких, заперечуючи проти доводів і вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 та посилаючись на законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просять суд апеляційної інстанції відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржене судове рішення залишити без змін.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов`язковою, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що викладені у позові вимоги не містять складу юридичного спору, явно та очевидно не стосуються захисту публічних прав та інтересів особи у галузі публічного адміністрування, вже були розглянуті і вирішені по суті Харківським апеляційним адміністративним судом у постанові від 02.03.2020р. по справі № 520/9166/19, а Жовтневим районним судом м. Харкова в ухвалі від 05.05.2020р. по справі № 639/2202/20.

З цих підстав та враховуючи положення п.1 ч.1 ст.170 та п.2 ч.1 ст.170 КАС України суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, як передбачено ч. 1 ст. 5 КАС України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Відтак, позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави і предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Слід зазначити, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин.

Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були аргументовані ним інакше. Крім того, посилання на наявність доказів, відмінних від тих, які були подані при первинному зверненні, не свідчать про зміну підстав звернення до суду з позовом.

Таким чином, при вирішенні судом питання про відмову у відкритті провадження у справі з підстав наявності таких, що набрали законної сили, постанови чи ухвали суду, необхідним є встановлення обставин ухвалення таких у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 у вересні 2019 року зверталася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи "Харківське СІЗО № 27" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просила суд:

- визнати дії ДУ "Харківське СІЗО №27" в період з 14.06.2019 року по момент подання позову неправомірними, в зв`язку з порушенням ст.21 ЗУ "Про попереднє ув`язнення", ст.30 Європейських пенітенціарних правил, ст.10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод;

- зобов`язати ДУ "Харківське СІЗО №27" надати в розпорядження ОСОБА_1 для зберігання при собі роздрукований варіант нових ПВР, затверджених наказом МЮУ №1769/5 від 14.06.19 р.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2019 р. по справі № 520/9166/19 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної установи "Харківський слідчий ізолятор №27" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2020 року по справі № 520/9166/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2019 року по справі №520/9166/19 скасовано.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Харківський слідчий ізолятор №27" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії закрито.

Роз`яснено ОСОБА_1 , що справа підлягає розгляду місцевим загальним судом за правилами Кримінального процесуального кодексу України, в зв`язку з чим, вона має право звернутися протягом 10 днів з дня отримання відповідної постанови до Другого апеляційного адміністративного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Колегія суддів зазначає, що обставини, якими позивач обґрунтувала свої позовні вимоги в обох адміністративних справах була незгода ОСОБА_1 з діями Державної установи "Харківський слідчий ізолятор" щодо ненадання їй на ознайомлення і для зберігання Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 № 1769/5, що є порушенням ст. 21 ЗУ "Про попереднє ув`язнення", ст. 30 Європейських пенітенціарних правил, та призводить до порушення права позивача на інформування, ознайомлення з Правилами внутрішнього розпорядку та на отримання цих Правил для зберігання.

Обґрунтовуючи повторне звернення до суду з аналогічною вимогою щодо визнання протиправними дій відповідача ОСОБА_1 зазначає, що у цій справі нею оскаржується: інший період; дії іншого характеру, оскільки у період з 05.05.2020 по 20.05.20 ДУ "Харківський слідчий ізолятор" не тільки порушував права позивача, а й демонстрував неповагу до правосуддя; та, додатково, висловлюється вимога щодо стягнення моральної шкоди.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що зазначені посилання позивача жодним чином не змінюють предмет або підстави позову в частині вимоги щодо визнання протиправними дій ДУ "Харківський слідчий ізолятор", оскільки не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права або інше наведення іншого праворозуміння таких норм.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 .

Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, адміністративні суди можуть розглядати вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватися шкоди, завданої лише суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. В іншому випадку спірні відносини з приводу відшкодування шкоди (стягнення збитків, у тому числі й на користь держави) носять приватноправовий характер та, як наслідок, не можуть бути предметом справи, віднесеної до адміністративної юрисдикції.

Відповідно п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання моральної шкоди іншій особі.

Отже, оскільки вищезазначена позовна вимога ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій Державної установи "Харківський слідчий ізолятор" не підлягає повторному судовому розгляду, вимога позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. повинна вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2020 року по справі № 520/7729/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Т.С. Перцова В.Б. Русанова
Повний текст постанови складено 14.08.2020 року