Справа № 640/17721/19
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2020-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Федотова І.В., Сорочка Є.О.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом Міністерства оборони України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа: ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Міністерство оборони України (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа: ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування постанови відділу ДВС, в рамках виконавчого провадження №58070014 про накладання штрафу від 28.08.2019 року; визнання незаконною та скасування постанови відділу ДВС, в рамках виконавчого провадження №58070014 про закінчення виконавчого провадження від 28.08.2019 року; зобов`язання відділ ДВС винести постанову про закінчення виконавчого провадження №58040014 у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду.

Окружний адміністративний суд міста Києва своїм рішенням від 09 грудня 2019 року відмовив у задоволенні позову.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. На думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС перебувало виконавче провадження №58070014 з примусового виконання виконавчого листа №760/19249/17 виданого 22.12.2018 року Солом`янським районним судом міста Києва про зобов`язання Міністерства оборони України прийняти рішення за результатами розгляду питання про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні.

14.01.2019 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58070014.

04.03.2019 року державним виконавцем в рамках ВП №58070014 винесено постанову про накладення штрафу, відповідно до якої станом на 04.03.2019 року боржником не надано документальне підтвердження виконання рішення суду, а також не повідомлено поважні причини такого невиконання.

22.03.2019 року на виконання вищевказаного судового рішення Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою ОГД прийнято рішення, про що заявою від 02.04.2019 року № 248/2548 повідомлено відповідача. У заяві Міністерство оборони України також просило закінчити виконавче провадження у зв`язку з повним фактичним виконання рішення суду.

Проте, 28.08.2019 року державним виконавцем прийнято постанову про накладення штрафу у розмірі 10200 грн. та постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з невиконанням боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника.

Не погодившись із такими діями та постановами відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що рішення у справі №760/19249/17 не було виконано боржником без поважних причин. Оскільки таке невиконання є повторним, суд визнав правомірним накладення постановою від 28.08.2019 року у цьому ж виконавчому провадженні штрафу на боржника у розмірі 10 200,00 грн. та закінчення виконавчого провадження у зв`язку з невиконанням боржником рішення.

Колегія суддів з вказаними висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (надалі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 16 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII встановлено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних і посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Частиною другою статті 63 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) і попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини третьої статті 63 Закону №1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У свою чергу, стаття 75 Закону №1404-VIII встановлює відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Так, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника-фізичну особу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника-юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і встановлює новий строк виконання (частина перша статті 75 Закону №1404-VIII).

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (частина друга статті 75 Закону №1404-VIII).

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону №1404-VІІІ, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 26.06.2018 року у справі №760/19249/17 зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення за результатами розгляду питання про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні.

У висновках вказаного рішення судом першої інстанції зазначено, що ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності. Проте, враховуючи те, що заяву позивача про призначення йому допомоги відповідачем по суті не було розглянуто та не прийнято жодного рішення, суд першої інстанції вирішив зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу.

Жодних висновків щодо необхідності прийняття Міністерством оборони України рішення про призначення та виплату особі одноразової грошової допомоги у рішенні суду першої інстанції відсутні. Також, у вказаному рішенні не було надано оцінку відсутності документу, що свідчить про причини та обставини травми.

Колегія суддів зазначає, що у вказаній справі суд першої інстанції не здійснював втручання в дискрецію суб`єкта владних повноважень та зобов`язав Міністерство оборони України саме розглянути заяву та прийняти рішення про виплату або відмову у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності позивача, з урахуванням поданих позивачем документів відповідно до Порядку, затвердженого постановою КМ України від 25.12.2013 року № 975.

Згідно ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Принцип обов`язковості судових рішень також закріплений статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якою передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у Рішенні від 26 червня 2013 року, звернув увагу на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Як свідчать матеріали справи на виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26.06.2018 року у справі №760/19249/17 було прийнято рішення, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.03.2019 року, яким відмовлено у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що заявником не подано документ, що свідчить про причини та обставини травми, який передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженої Порядком № 975.

Колегія суддів зазначає, що позивач фактично виконав рішення суду у справі № 760/19249/17, а саме розглянув питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та прийняв відповідне рішення, а тому у відповідача були відсутні підстави для винесення оскаржуваної постанови в рамках виконавчого провадження №58070014 від 28.08.2019 року про накладення штрафу у розмірі 10200 грн.

З урахуванням встановлених у справі обставин, колегія суддів приходить до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог Міністерства оборони України в частині визнання незаконною та скасування постанови відділу ДВС, в рамках виконавчого провадження №58070014 про накладання штрафу від 28.08.2019 року, а тому рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року в цій частині підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про визнання незаконною та скасування постанови відділу ДВС, в рамках виконавчого провадження №58070014 про закінчення виконавчого провадження від 28.08.2019 року та зобов`язання відділ ДВС винести постанову про закінчення виконавчого провадження №58040014 у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Судом встановлено, що 22.03.2019 року на виконання вищевказаного судового рішення Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою ОГД прийнято рішення, про що заявою від 02.04.2019 року № 248/2548 повідомлено відповідача. У заяві Міністерство оборони України також просило закінчити виконавче провадження у зв`язку з повним фактичним виконання рішення суду.

Проте, 28.08.2019 року державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з невиконанням боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника.

Враховуючи те, що в даному випадку позивач фактично виконав рішення суду у справі № 760/19249/17, а саме розглянув питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та прийняв відповідне рішення, а у відповідача були відсутні підстави для винесення оскаржуваної постанови в рамках виконавчого провадження №58070014 від 28.08.2019 року про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з невиконанням боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, а тому наявні підстави для визнання такої постанови протиправною та її скасування, а також прийняття в цій частині позовних вимог нової постанови про задоволення позову.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року скасувати та ухвалити у справі постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП №58070014 від 28.08.2019 року про накладення на Міністерство оборони України штрафу в розмірі 10200 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП №58070014 від 28.08.2019 року про закінчення виконавчого провадження.

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винести постанову про закінчення виконавчого провадження №58040014 у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: І. В. Федотов

Є.О. Сорочко