Справа № 705/872/20
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2020-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 705/872/20 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Годік Л.С.
Суддя-доповідач Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уманської міської ради Черкаської області, третя особа: в.о. начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю Уманської міської ради Ткачук Артема Станіславовича про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала до Уманського міськрайонного суду Черкаської області адміністративний позов до Уманської міської ради, третя особа: в.о. начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю Уманської міської ради Ткачук Артема Станіславовича, в якому просила:

- визнати поважними причини пропуску строку на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення та поновити строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення;

- визнати дії в.о. начальника відділу ДАБК Уманської міської ради, Ткачука А.С., щодо складання постанови №1 від 10.01.2020 про адміністративне правопорушення незаконними;

- визнати постанову №1 від 10.01.2020 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу протиправною та скасувати її.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2020 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати дану ухвалу, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зокрема, позивач зазначає, що під час складання оскаржуваної постанови №1 від 10.01.2020 ОСОБА_1 присутнім не був, пояснення з даного приводу не надавав, поштою постанови ним отримано не було. Отримав позивач вказану постанову лише 17.02.2020 після звернення до виконавчої служби.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило, що не перешкоджає апеляційному розгляду даної справи.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 березня 2020 року позовну заяву було залишено без руху.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції зазначив, що вказані в адміністративному позові підстави поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду не можуть бути визнані судом поважними, оскільки ОСОБА_1 про наявність оскаржуваної постанови дізнався 06.02.2020, тому саме з цього моменту особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому з позовом позивач звернувся лише 02.03.2020.

Повертаючи, оскаржуваною ухвалою суду, позовну заяву, суд першої інстанції зазначив, що станом на 27 березня 2020 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 10 березня 2020 року позивачем не усунуто.

Переглядаючи матеріали справи, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Положеннями ч. 2 ст. 286 КАС України визначено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Частиною 1 статті 123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно частини 2 статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Отримавши ухвалу суду від 10.03.2020 про залишення позовної заяви без руху, представник позивача 23.03.2020 (відповідно до поштового штемпелю на конверті а.с.13) подав до суду заяву, в якій вказав, що 06.02.2020 ОСОБА_1 отримав листа з Уманського міського відділу ДФС про відкриття виконавчого провадження за постановою № 1 від 10.01.2020 винесеною відділом державного архітектурно-будівельного контролю. Про проведення перевірки, складання постанови ОСОБА_1 на той час відомо не було. Постанову № 1 від 10.01.2020 ні в листі ДВС, ні будь-яким іншим чином отримано не було, тобто що оскаржувати, по якому факту, куди оскаржувати ОСОБА_1 було незрозуміло у зв`язку з відсутністю зазначеної постанови. Представник позивача наголошувала на тому, що отримавши 17.02.2020 постанову, в десятиденний термін було подано позов до суду, а саме 27.02.2020.

Колегія суддів зазначає, що поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від позивача унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

У кожному окремому випадку судом при вирішенні питання щодо поновлення строку звернення до суду належить з`ясувати поважність причин такого пропуску.

Так, суд першої інстанції при вирішенні питання пропуску строку звернення з позовом до суду мав з`ясувати дату отримання оскаржуваної постанови, оскільки вона була винесена у відсутності позивача ОСОБА_1 .

Однак, визнаючи неповажними причини пропуску строку звернення до суду, суд першої інстанції не надав належної оцінки та не дослідив належним чином подані позивачем документи.

Так, матеріалами справи підтверджено те, що постанову № 1 від 10.01.2020 було надано позивачу Уманським МВ ДВС 17.02.2020 (а.с. 65), позов подано до суду першої інстанції про оскарження вказаної постанови 27.02.2020 (відповідно до поштового штемпелю на конверті а.с. 5).

Щодо висновку суду першої інстанції про те, що позивач був обізнаний про наявність постанови № 1 від 10.01.2020 з листа Уманського МВ ДВС, колегія суддів зазначає, що сам факт обізнаності позивача про наявність такої ще не є достатньою підставою вважати, що він знав про її зміст.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо відсутності поважних підстав для поновлення ОСОБА_1 процесуального строку звернення з даним позовом до суду.

Приписами частини 5 статті 5 КАС України, яка гарантує право на судовий захист, передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Також, Європейський Суд з прав людини сформував правову позицію, відповідно до якої, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції», «Ільхан проти Туреччини», «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» тощо).

Колегія суддів звертає увагу на те, що у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено; ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (справа «Мушта проти України»).

У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення адміністративного позову унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов помилкового висновку про повернення адміністративного позову, а тому, зазначена ухвала суду підлягає скасуванню, а справу слід направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Згідно частини 3 статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 320 КАС України - підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 312, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2020 року - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.