Справа № 460/3502/19
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2020-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/3502/19 пров. № А/857/3085/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі за його позовом до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Комшелюк Т.О.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складення повного тексту рішення 04 лютого 2020 року,

ВСТАНОВИВ :

20 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду із позовом, у якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України (далі ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), яка полягає у неоформленні наказів командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » щодо нарахування та виплати йому щомісячної додаткової грошової винагороди з 31 липня по 28 вересня 2017 року у відповідності до вимог наказу Міністерства оборони України (далі МО) від 24 жовтня 2016 року № 550 «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України»;

зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату йому щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60 % від місячного грошового забезпечення з 31 липня по 28 вересня 2017 року у відповідності до вимог наказу МО від 24 жовтня 2016 року № 550 «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України».

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року, прийнятою за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у задоволенні позову було відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що з 31 липня 2017 року посаду старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони ОК «Захід», яку обіймав позивач, було скорочено, що унеможливило виконанням останнім обов`язків за такою посадою. Тому відповідач правомірно припинив нарахування та виплату йому з 31 липня 2017 року щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженою наказом МО від 24 жовтня 2016 року № 550, який зареєстровано у Міністерстві юстиції України 11 листопада 2016 року за № 1470/29600 (далі Інструкція № 550).

Доказів того, що після 31 липня 2017 року позивач був призначений на посаду, виконання обов`язків за якою наділяло його правом на отримання щомісячної додаткової грошової винагороди у відповідності до Інструкції № 550 немає. Доводи сторін щодо визначення службового становища позивача після 31 липня 2017 року не входять до предмета доказування в даній справі і їх правову оцінку було надано Рівненським окружним адміністративним судом в рішеннях від 23 лютого 2018 року в справі № 817/1578/17 та від 23 листопада 2018 року в справі № 817/1643/18, які набрали законної сили.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. Свої вимоги обґрунтовує тим, що через невиконання своїх посадових обов`язків відповідачем та повне ігнорування спільних Директив від 26 квітня 2017 року №Д-322/1/5дск, від 25 травня 2017 року №Д-322/1/6дск протиправно не було визначено його службового становища з 31 липня 2017 року, що не може бути підставою для позбавлення права на отримання грошового забезпечення за посадою, яку він обіймав. Вважає, що з 31 липня 2017 року звільненим з посади і в розпорядженні не був, скорочення його посади не було.

Окрім того, звертає увагу апеляційного суду на те, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06 лютого 2019 року(справа № 522/2738/17) висловлено правову позицію, відповідно до якої щомісячна додаткова грошова винагорода є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, яка має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється і обчислення пенсії.

Додатково акцентує увагу на тому, що питання виплати щомісячної додаткової грошової винагороди регламентовані Інструкцією 550, а отже суд безпідставно при вирішенні спору посилався на Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджену наказом МО № 260 від 11 червня 2008 року, що зареєстрований у Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за № 638/15329 (далі Інструкція № 260), яка стосується виплати грошового забезпечення військовослужбовцям у разі звільнення від посад та у період перебування у розпорядженні, а не звільнення з військової служби.

У відзиві на апеляційну скаргу ОК «Захід» вважає аргументи, викладені у апеляційній скарзі, безпідставними. При цьому вважає висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, такими, що відповідають фактичним обставинам справи та вимогам матеріального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні апеляційного суду представник МО заперечив обґрунтованість вимог апелянта, підтримав доводи, викладені у письмовому відзиві на апеляційну скаргу, яку просив залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибув. Його клопотання про відкладення розгляду справи визнане апеляційним судом необґрунтованим та відхилено. За таких обставин, з урахуванням приписів частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу за його відсутності на підставі наявних матеріалів справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, з 5 березня 2015 року ОСОБА_1 проходив службу у ЗСУ на посаді старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_1 ).

У період з червня по липень 2017 року на підставі спільних директив Міністерства оборони України та Генерального штабу ЗСУ від 26 квітня 2017 року № Д-322/1/5дск, від 25 травня 2017 року № Д-322/1/6дск, від 30 червня 2017 року № Д-322/1/8дск, переліку змін до штату №01/132 - Управління ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у військовій частині НОМЕР_1 були проведенні організаційно-штатні заходи.

Відповідно до матеріалів справи, зміни до штату № 01/132 - Управління ОК «Захід» введені в дію з 31 липня 2017 року на підставі наказу командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 31 липня 2017 року № 172. При цьому внаслідок проведених змін у штаті посада позивача у новому штаті Управління ОК «Захід» не передбачена.

Водночас, 24 липня 2017 ОСОБА_1 подав рапорт начальнику відділу напрямків управління територіальної оборони управління ОК «Захід» на предмет звільнення з лав ЗСУ за станом здоров`я.

12 серпня 2017 року начальник управління територіальної оборони управління полковник Василюк В.А. вніс подання про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас за пунктом «б» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням вимог частини 8 цієї ж статті Закону на підставі висновку військово-лікарської комісії.

13 вересня 2017 року командувачем Сухопутних військ ЗСУ прийнятий наказ (по особовому складу), згідно з пунктом 17 § 3 якого позивача відповідно до частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням вимог частини 8 цієї ж статті Закону, звільнено з військової служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я).

Відповідно до витягу з наказу Командувача військ ОК «Захід» (по стройовій частині) від 21 вересня 2017 року № 215 ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення з 28 вересня 2017 року та направлено для зарахування на військовий облік до Рівненського об`єднаного військового комісаріату Рівненської області.

Окрім того, сторонами визнається те, що з 31 липня 2017 року було припинено нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Інструкцією № 550.

Позивач ОСОБА_1 не погодився із такими обставинами, вважав протиправною бездіяльність МО та звернувся за захистом своїх прав до адміністративного суду із цим позовом.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Як передбачено частиною 2 статті 9 Закону Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011), до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Під час проведення організаційно-штатних заходів у військовій частині НОМЕР_1 з червня по липень 2017 року Інструкція № 260 була чинною і визначала умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ, а також порядок виплати військовослужбовцям ЗСУ одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 260 грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями, додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців установлюються відповідно до чинного законодавства.

Відтак, постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», чинною на час виникнення спірних правовідносин (далі Постанова № 889), установлено щомісячну додаткову грошову винагороду (пункт 1 Постанови № 889).

Пунктом 2 Постанови № 889 було передбачено, що граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

24 жовтня 2016 року МО на виконання Постанови № 889 затверджено Інструкцію № 550), пункт 2 якої передбачав, що виплата щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) здійснюється у розмірі до 60 відсотків місячного грошового забезпечення на місяць.

Згідно із пунктом 3 Інструкції № 550 до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).

Приписами пункту 4 Інструкції № 550 встановлено, що виплата винагороди здійснюється з того дня, з якого військовослужбовці стали до виконання обов`язків за посадами, але не раніше дня видання наказу про призначення, і до дня їх звільнення від виконання обов`язків за посадами включно (у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадами, до яких вони допущені наказами відповідних командирів (начальників)).

На підставі аналізу наведених приписів Інструкції № 550 апеляційний суд дійшов висновку, що можливість виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям законодавством безпосередньо пов`язується із виконанням ними обов`язків за посадами, а отже із перебуванням на штатній посаді (посаді, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).

У результаті проведених зміни до штату № 01/132 - Управління ОК «Захід», що введені у дію з 31 липня 2017 року на підставі наказу командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 31 липня 2017 року №172, було змінено номенклатуру посад і посада апелянта була відсутня в новому штаті управління ОК «Захід», що свідчить про фактичне ОСОБА_1 звільнення із такої посади.

При цьому з урахуванням поданого 24 липня 2017 ОСОБА_1 рапорту про звільнення з лав ЗСУ за станом здоров`я доцільності розгляду питання щодо його призначення на вакантні посади, на думку апеляційного суду, у відповідача не було.

Приписами пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10 грудня 2008 року, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, час перебування військовослужбовців на лікуванні, в основній або додатковій відпустці виключається із загального періоду перебування у розпорядженні відповідних командирів (начальників).

Військовослужбовець, якого звільнено з посади, вважається таким, що перебуває у розпорядженні відповідного командира (начальника) військової частини, у списках якої він перебуває, з дня, що настає за днем звільнення, та до дня, з якого він приступив до виконання обов`язків за новою військовою посадою, на яку його призначено (до дня зарахування у розпорядження посадової особи, яка має право призначення на посаду).

Матеріальне та грошове забезпечення військовослужбовців, зарахованих у розпорядження відповідних командирів (начальників), здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У період з 07 липня 2017 року по 12 вересня 2017 року ОСОБА_1 перебував на лікуванні, а отже цей час не був включений до загального періоду перебування у розпорядженні відповідного командира.

Відповідно до пункту 9.1 розділу ІХ Інструкції № 260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим від посад, які вони займають (у тому числі у зв`язку з переходом військової частини на новий штат, частковою зміною штату), із дня, наступного за днем звільнення від займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення).

Грошове забезпечення у цьому випадку обчислюється виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).

Після закінчення двох місяців грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується тільки за рішенням Міністра оборони України.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції у тому, що у зв`язку із скороченням з 31 липня 2017 року посади старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони ОК «Захід», яку обіймав позивач, а отже неможливістю виконання обов`язків за такою посадою, у подальшому у відповідача не було правових підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Інструкцією № 550.

Позивачем не заперечується те, що після 31 липня 2017 року він не був призначений на іншу посаду, виконання обов`язків за якою, надавало йому правом на отримання щомісячної додаткової грошової винагороди у відповідності до Інструкції № 550.

Одночасно апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що обставинам правового статусу позивача після 31 липня 2017 року вже було надано Рівненським окружним адміністративним судом в рішеннях від 23 лютого 2018 року у справі № 817/1578/17 та від 23 листопада 2018 року у справі № 817/1643/18, які набрали законної сили, а висновки Великої Палати Верховного Суду, зроблені у постанові від 06 лютого 2019 року(справа № 522/2738/17), не стосуються предмету спору у справі, що розглядається.

Відтак, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі № 460/3502/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням приписів пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар
Постанова у повному обсязі складена 13 серпня 2020 року.