Справа № 640/9874/19
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2020-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9874/19 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
Смолій І.В.
ПОСТАНОВА
Іменем України

13 серпня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Чаку Є.В.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровець Андрія Тарасовича про визнання дій протиправними, скасування постанови та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про:

- визнання протиправними дій державного головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця Андрія Тарасовича щодо винесення постанови від 28.02.2019 у виконавчому провадженні ВП №580667342 про закінчення виконавчого провадження;

- скасування постанови від 28.02.2019 у виконавчому провадженні ВП №580667342 про закінчення виконавчого провадження та направлення виконавчого листа №826/214/15, виданого Окружним адміністративним судом м. Києва 20.11.2018 на виконання;

- зобов`язання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця Андрія Тарасовича поновити порушені права стягувача у виконавчому провадженні ВП №580667342, шляхом здійснення своїх обов`язків, покладених на нього законом;

- зобов`язання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця Андрія Тарасовича відновити виконавче провадження ВП №580667342 за його постановою не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення і виконати дане рішення суду;

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідачем протиправно винесено оскаржувану постанову, оскільки судове рішення фактично не виконано.

Міністерство юстиції України у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.03.2016 у справі №826/214/15 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Міністерство оборони України здійснити перерахунок та виплату полковнику запасу ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням 25 грудня 2013 року ІІІ групи інвалідності, внаслідок виконання ним обов`язків військової служби, в розмірі 27-місяного грошового забезпечення, передбаченого частиною другою статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" на день встановлення інвалідності за вирахуванням проведеної раніше виплати. В задоволенні інших вимог позову відмовлено.

На виконання вказаної постанови Окружним адміністративним судом м. Києва 20.11.2018 видано виконавчий лист №826/214/15.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 15.01.2019 відкрито виконавче провадження ВП №58067342 з виконання зазначеного рішення згідно з виконавчим документом.

Міністерством оборони України, 19.02.2019, на адресу відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подано заяву про закінчення виконавчого провадження.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» 28.02.2019 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №58067342.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця відповідають вимогам чинного законодавства, постанова про закінчення виконавчого провадження прийнята в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 N1404-VIII (далі - Закон N1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII врегульовано, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з пунктом 9 частини 1, частиною 3 статті 39 Закону1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, згідно з ч. 2 цієї статті виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Пунктами 1, 10, 16 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова від 28.02.2019 ВП №58067342 про закінчення виконавчого провадження була винесена за результатом розгляду заяви боржника про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

На підтвердження виконання рішення суду, боржником державному виконавцю було надано витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 13.10.2017 №109, а також списки пенсіонерів МО для виплати одноразової грошової допомоги згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499.

Як вбачається з витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 13.10.2017 №109, до розрахунку було взяте місячне грошове забезпечення в сумі 7398,51 грн. та 1/12 частку від допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в сумі 5284,65 грн.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.03.2016 у справі №826/214/15 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.06.2017 К/800/21497/16, якою залишено в силі постанову суду першої інстанції (з врахуванням ухвали Верховного суду від 23.10.2018 про виправлення описки в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 27.06.2017), судами встановлено наступне.

ОСОБА_1 25.12.2013 була встановлена ІІІ група інвалідності в результаті травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою Центральної медико-соціальної експертної комісії серії АВ №0082187.

Як вбачається з довідок військової частини НОМЕР_1 від 30.03.2015, та від 30.01.2014 ОСОБА_1 отримав матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в сумі 5284,65 грн. та грошову допомогу на оздоровлення в сумі 5284,65 грн.

Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 22.05.2014 року, оформлене протоколом №2, розмір грошової допомоги склав 199 759,77 грн., без урахування грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань.

Суди у вищезазначених рішеннях дійшли висновку про зобов`язання Міністерство оборони України нарахувати одноразову грошову допомогу включивши до розрахунку грошового забезпечення грошову допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань.

Тобто, державним виконавцем не з`ясовано, що Міністерством оборони України було взято до розрахунку лише суму 5284,65 грн. в той час, як судовими рішеннями встановлено, що позивачу проводились виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в сумі 5284,65 грн. та грошової допомоги на оздоровлення в сумі 5284,65 грн., які мають бути включені до розрахунку грошового забезпечення. Також не витребувано у боржника належного обгрунтування щодо застосування при обрахунку 1/12 частки від допомоги.

Разом з тим, державним виконавцем фактично допущено невиконання боржником судового рішення в частині виплати грошових коштів, оскільки як зазначено боржником у витязі з протоколу від 13.10.2017 №109, у зв`язку з установленням пізніше позивачу ІІ групи інвалідності внаслідок цієї ж причини за довідкою МСЕК серії АВ №0427574 від 08.12.2015 та призначення допомоги в розмірі різниці між 200-кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності та призначеною допомогою (223540,83 грн.) в сумі 52059,17 грн. Ураховуючи, що допомога в сумі 275600,00 грн. виплачена в повному обсязі двома частками в сумі 199759,77 грн. та 75840,23 грн. боржником вирішено доплату не здійснювати.

При цьому, оскаржувана постанова державного виконавця містить посилання на те, що боржником було вчинено заходи щодо виплати таких коштів, проте державним виконавцем не було витребувано у боржника жодних доказів виплати таких коштів, в той час як виконавчий лист містить зобов`язання боржника, зокрема щодо перерахунку і виплати.

З огляду на викладене, державний виконавець прийшов до необгрунтованого та передчасного висновку щодо виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, та не вчинив дій, передбачених чинним законодаством щодо перевірки належного виконання. Тому дії державного виконавця щодо винесення оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження є протиправними, та як наслідок є протиправною та підлягає скасуванню постанова від 28.02.2019 ВП №580667342 про закінчення виконавчого провадження.

Позовні вимоги про направлення виконавчого листа №826/214/15, виданого Окружним адміністративним судом м. Києва 20.11.2018 на виконання, є необгрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 39 Закону-VIII у випадках, передбачених пунктами 1 - 3, 5 - 7, 9 - 12, 14, 15 частини 1 статті 39 Закону-VIII, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Крім того, згідно ч. 2 ст. 41 вказаного Закону, у разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону N1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 41 Закону N1404-VIII у разі, якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Отже, позовні вимоги в частині зобов`язання поновлення виконавчого провадження підлягають задоволенню та є належним способом захисту порушених прав позивача. В іншій частині позовні вимоги є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи положення п. 3 Інструкції з організації примусового виконанян рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є органом державної виконавчої служби, а отже є належним відповідачем у справі, тому посилання позивача на залучення судом першої інстанції неналежного відповідача є необгрунтованими.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції прийшла до висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи та неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов задоволенню частково.

Керуючись статтями 34, 243, 287, 310, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця Андрія Тарасовича щодо винесення постанови від 28.02.2019 у виконавчому провадженні ВП №580667342 про закінчення виконавчого провадження.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця Андрія Тарасовича від 28.02.2019, прийнятої у виконавчому провадженні ВП №580667342 про закінчення виконавчого провадження.

Зобов`язати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження, з виконання виконавчого листа №826/214/15, виданого Окружним адміністративним судом м. Києва на виконання постанови від 30.03.2016 у справі №826/214/15 за позовом ОСОБА_1 до Київського міського військового комісаріату, Міністерства оборони України, про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, - у порядку та строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 N1404-VIII.

В іншій частині вимог в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Є.В. Чаку

Суддя І.В. Федотов