Справа № 719/262/20
Суддя: Цицак В. Л.
Дата ухвалення: 2020-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 719/262/20
Номер провадження 2-а/719/14/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року м.Новодністровськ

Новодністровський міський суд Чернівецької області в складі:

судді Цицак В.Л.,

за участю секретаря Марчук Д.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м.Новодністровськ, Чернівецької області, адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до поліцейського батальйону 1 роти 3 взводу 1 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Вознічки Романа Юрійовича, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

25 червня 2020 року в суд надійшов позов ОСОБА_1 до відповідачів поліцейського батальйону 1 роти 3 взводу 1 УПП у Львівській області ДПП Вознічки Р.Ю., УПП у Львівській області ДПП про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позову зазначає, що 21 червня 2020 року незаконно винесено постанову серії ДП18 №446079 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі (надалі - постанова від 21.06.2020р.), в якій вказано на порушення п.2.3.б та п.2.1.ґ Правил дорожнього руху (надалі - ПДР), а саме керування 21 червня 2020 року о 11 год. 10 хв. транспортним засобом ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в Львівській області по автошляху «Київ-Чоп» на відрізку 641 км, із державним номером, що закритий предметом, який не дає чітко визначити символи номерного знаку, а також без полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або без діючого електронного поліса в електронному вигляді. При цьому, вважає, що відповідачем спочатку було заявлено незаконну вимогу про зняття захисної сітки із дорожнього знаку, яка насправді є захисним елементом скріплюючої пластикової рамки дорожнього знаку, а в подальшому не проведено належної підготовки до розгляду та розгляду справи, чим порушено ст.ст. 278-279 КУпАП. Зокрема, зазначає, що поліцейським проігноровано клопотання про залучення свідків та відібрання пояснень, надання можливості залучити захисника; винесено оскаржувану постанову без врахування пояснень особи, що притягується до відповідальності, про те, що він, керуючи автомобілем, що належить його дружині, як учасник бойових дій звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; у постанові не наведено докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою правопорушення та накладено штраф у розмірі, більшому, ніж передбачено санкцією статті. З огляду на зазначене, просить визнати протиправними дії поліцейського, скасувати постанову від 21.06.2020р., а справу закрити.

Ухвалою суду від 07.07.2020р., після усунення недоліків позовної заяви, відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, залучено до участі у справі співвідповідача Департамент патрульної поліції, надано відповідачам строк до 17 липня 2020 року для подачі відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Копію ухвали від 07.07.2020 року про відкриття провадження відповідачі отримали 13.07.2020р., що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення № 652 та № 644.

На момент винесення вищевказаної ухвали згідно п. 3 Прикінцевих положень КАС України, в редакції Закону України № 540-IX від 30.03.2020р., під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, 162 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

В подальшому, у вказаний п. 3 Прикінцевих положень КАС України внесено зміни згідно Закону України № 731-IX від 18.06.2020р. та визначено, що суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

При цьому, згідно п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 731-IX від 18.06.2020р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно якого процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Таким чином, оскільки Закон України № 731-IX від 18.06.2020р. набрав чинності 17.07.2020р., то до 06 серпня 2020р. відповідачі мали право подати відзив на позовну заяву або подати заяву на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Відповідно пп. 2 п. 1, п. 2 ІІ Розділу Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013р., зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 28.01.2014р. за № 173/24950, зі змінами та доповненнями, нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку): між іншими населеними пунктами різних областей України - Д+5, пріоритетної - Д+4; де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; а 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення. При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Станом на 13.08.2020р. відповідачем відзив не надано та не подано в суд жодних заяв чи клопотань.

За таких обставин, суд постановив відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

У зв`язку із розглядом справи в порядку спрощеного позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, враховуючи ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі письмові докази кожен окремо та в їх сукупності, суд встановив, що згідно оскаржуваної постанови серії ДП 18 № 446079 від 21.06.2020 року, 21 червня 2020 року о 11 год.10 хв. ОСОБА_1 в Львівській області, а/д «Київ-Чоп», 641 км, керував транспортним засобом ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , з державним номерним знаком, що закритий іншими предметами, які не дають чітко визначити символи номерного знаку, та без ПОСЦПВВНТЗ або без діючого полісу в електронному вигляді, чим порушив п.2.3.б; п.2.1.ґ ПДР, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. У зв`язку із зазначеним, поліцейським батальйону 1 роти 3 взводу 1 УПП у Львівській області ДПП, сержантом поліції Вознічком Р.Ю. прийнято рішення застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425, 00 грн.; роз`яснено порядок і строки сплати штрафу та правові наслідки невиконання адміністративного стягнення.

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває з 15 червня 2007 року у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 ; є учасником бойових дій, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Сокирянським РВ УМВС України в Чернівецькій області 26.12.2001р., копією посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого ОСОБА_1 15.04.2016р.

Під час розгляду справи досліджено також 5 відеозаписів та 4 фотозображення на диску СD-R Verbatim 700МB/80min, наданому позивачем, на яких, зокрема, частково зафіксовані події 21 червня 2020р. Так, на одному із відеозаписів зафіксовано оголошення поліцейським про початок розгляду справи, після чого особі, що притягується до адміністративної відповідальності, роз`яснено права та заслухано клопотання про залучення свідків, ознайомлення з доказами та надання бланку для оформлення письмових пояснень по суті справи. По вказаних клопотаннях поліцейський прийняв рішення їх задоволити, після чого запис закінчується. На іншому відеозаписі зафіксовано, що поліцейський повідомляє про завершення розгляду справи та відмовляється відбирати у особи, що притягується до адміністративної відповідальності, пояснення по суті справи після винесення постанови.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення відповідно до ст. 245 КУпАП є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію».

Так, згідно ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень; припиняє виявлені адміністративні правопорушення; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі, тощо.

Відповідно до п. 21.2 ст. 21, ст. 53 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України. Посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Вищевказаному праву посадових осіб відповідних підрозділів Національної поліції кореспондують відповідні обов`язки водія.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України «Про правила дорожнього руху» від 10.10.2001р. № 1306, зі змінами та доповненнями.

У п. 2.4. а) ПДР зазначено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Згідно п. 2.1. ґ) ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

У п.п. 21.1., 21.3 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказано, що на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Стосовно транспортних засобів, які не беруть участі в дорожньому русі, укладення договору страхування є необов`язковим. При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу. У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Вищевказаний обов`язок не поширюється на осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема, на учасників бойових дій, які особисто керують належними їм транспортними засобами.

Згідно рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2014 від 23.12.2014р. у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в аспекті конституційного звернення даний припис необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.

Таким чином, водій ОСОБА_1 , який є учасником бойових дій, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності його дружині ОСОБА_2 та законність керування яким під час зупинки органами поліції не оспорювалась, звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України за умови пред`явлення посвідчення.

За ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, зокрема, частини перша, друга і четверта статті 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

При цьому, постанова по справі згідно ч.ч. 2-3 ст. 283 КУпАП повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

У ч.ч. 1-2 ст. 2 КАС України вказано, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 5 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Як вбачається з оскаржуваної постанови від 21.06.2020р. у ній відсутнє посилання на докази, що стали підставою для прийняття рішення про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а письмові пояснення останнього, як й будь-які інші докази вчинення адміністративного правопорушення, незважаючи на вимогу суду надати усі матеріали справи, на підставі яких винесено оскаржувану постанову, відповідачами проігноровано.

Таким чином, за відсутності наданих відповідачем доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд не має можливості перевірити достовірність обставин, на підставі яких ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, а твердження останнього про те, що він, керуючи 21 червня 2020р. транспортним засобом, що належить його дружині ОСОБА_2 , мав при собі посвідчення учасника бойових дій та, відповідно, був звільнений від обов`язку страхування цивільно-правової відповідальності, залишається неспростованим.

При розгляді справи суд також враховує п. 2.3.б) та п. 2.1.ґ) ПДР, про порушення яких йдеться в оскаржуваній постанові, та проводить розгляд справи із врахуванням диспозицію ч. 1 ст.126 КУпАП, яка передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки, зокрема, поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

При цьому, звертає увагу, що заборона керування транспортним засобом без номерного знака або з номерним знаком, що закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м, встановлена п. 2.9.в) ПДР, порушення якого у вину позивачу не ставиться, та за вказане порушення передбачена адміністративна відповідальність за ч. 6 ст. 121 КУпАП.

З огляду на зазначене, судом не досліджується питання щодо належного розміщення та вигляду номерного знаку на транспортному засобі, яким керував позивач 21 червня 2020р.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо буде встановлено відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

У п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України зазначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, оскільки відповідачем, на якого в силу ст. 77 КАС України покладено обов`язок доведення правомірності оскаржуваного рішення, не надано суду доказів, що підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, а тому постанову від 21.06.2020р. слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити.

Разом з тим, суд відхиляє доводи позивача про порушення процедури розгляду справи шляхом винесення оскаржуваної постанови на місці вчинення адміністративного правопорушення з огляду на наступне.

За змістом ч. 3 ст. 254 КУпАП протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Так, згідно ч.ч. 2, 4, 5 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Аналогічне положення закріплено у п. 2 роз. ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015р. № 1395, зареєстрованої Міністерством юстиції України 10.11.2015р. за № 1408/27853, згідно якого постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене, зокрема, статтею 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

У рішенні Конституційного Суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2015 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення зазначено, що положення ч. 1 ст. 276 КУпАП, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

При цьому, у п. 2.3. мотивувальної частини цього Рішення вказано, що частинами 1 та 2 ст. 258 КУпАП визначено вичерпний перелік випадків, коли адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Таким чином, враховуючи положення ст.ст. 254, 258 КУпАП, п. 4 роз. І, п. 2 роз. ІІІ Інструкції 1395, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова від 21.06.2020р. була винесена уповноваженим працівником органів Національної поліції із дотриманням вимог чинного законодавства щодо розгляду справи на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Схожих висновків дійшов і ВС у постанові від 16.08.2019р. по справі № 524/3206/16-а.

Окрім того, як вбачається із оскаржуваної постанови від 21.06.2020р. та досліджених судом відеозаписів поліцейський розпочав розгляд справи по суті, про що повідомив позивача, роз`яснив останньому його права та заслухав клопотання, після чого прийняв рішення задоволити такі, а отримані письмові пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, значаться додатком до постанови (п. 7 постанови). Відмову ж поліцейського від отримання додаткових пояснень від ОСОБА_1 після винесення оскаржуваної постанови від 21.06.2020р. не можна розцінювати як протиправну.

Також не знайшла свого підтвердження позиція позивача щодо застосування до нього стягнення у виді штрафу в більшому розмірі, ніж передбачено санкцією статті.

Так, у п. 6 оскаржуваної постанови від 21.06.2020р. зазначено, що прийнято по справі рішення застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення штраф у розмірі 425, 00 грн. На підставі ст. 307, ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати ОСОБА_1 штрафу протягом 15 днів з метою примусового виконання цієї постанови органами державної виконавчої служби стягнути з правопорушника подвійний розмір штрафу 850, 00 грн.

Санкцією ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425, 00 грн. А у ч. 1 ст. 307, ст. 308 КУпАП передбачено, що штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених ст. 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу у вказаний строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом і у порядку примусового виконання такої постанови з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що поліцейським під час винесення оскаржуваної постанови від 21.06.2020р. вірно визначено розмір штрафу та роз`яснено наслідки примусового виконання постанови, зокрема, щодо стягнення подвійного розміру штрафу.

Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене, слід стягнути судовий збір на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача ДПП.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, Законами України «Про Національну поліцію», «Про дорожній рух», «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001р., Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС України від 07.11.2015р. № 1395, зареєстрованою Міністерством юстиції України 10.11.2015р. за № 1408/27853, ст.ст. 7, 126, 222, 245, 247, 251-252, 254, 258, 268, 278-280, 283 КУпАП, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», ст.ст. 2, 7, 9, 19, 72-77, 90, 94, 139, 241-246, 255, 271-272, 286, 292-293, п. 3 Розділу VІ Прикінцевих положень, п.15.5 Розділу VІІ Перехідних положень КАС України, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний НОМЕР_4 ) до поліцейського батальйону 1 роти 3 взводу 1 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Вознічки Романа Юрійовича (місцезнаходження за адресою: 79053, м.Львів, вул. Перфецького, буд. 19), Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження за адресою м.Львів, вул. Перфецького, буд. 19), Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3, ) про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задоволити частково.

Постанову серії ДП18 №446079 від 21.06.2020р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний НОМЕР_4 ) судовий збір в розмірі 420, 40 грн. (чотириста двадцять гривень 40 копійок).

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Новодністровський міський суд Чернівецької області.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя: