Справа № 1.380.2019.005897
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2020-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.005897
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судового засідання Тронка О.В.

з участю позивача Др.-Інж. Томас Пауль Вюнше,

представника відповідача Коцовський В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові матеріали адміністративної справи за позовом Др.-Інж. Томаса Пауля Вюнше до Виконавчого органу Журавнівської селищної ради Жидачіського району Львівської області про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

11.11.2019 року Др.-Інж. Томас Паул звернувся в суд з позовом до Виконавчого органу Журавнівської селищної ради Жидачіського району Львівської області, в якому просить зобов`язати провести реєстрацію місця його перебування згідно передбаченого Законом України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні - внести інформацію до реєстру територіальної громади.

Позивач аргументує, що відмова відповідача у реєстрації місця його перебування є протиправною, оскільки при реєстрації місця перебування є головні дії, які повинні обов`язково виконуватись при кожній реєстрації та похідні дії, які передбачені лише в окремих випадках. Головна дія це внесення інформації до реєстру територіальної громади. Внесення відомостей про місце перебування до документів, до яких вносяться відомості, є похідною дією, яка виконується лише в окремих випадках. Відтак, непроведення похідної дії не є підставою для відмови проведення головної дії внесення інформації до реєстру територіальної громади. Зазначає, що твердження відповідача про те, що реєстрація місця перебування здійснюється лише щодо осіб, які звернулись за захистом в Україні, не відповідає дійсності, оскільки відсутність у цьому переліку інших категорій осіб не звільняє відповідача від обов`язку здійснювати реєстрацію місця їхнього перебування, а наявність житла для реєстрації місця перебування є непотрібною, бо остання охоплює лише конкретну адміністративно-територіальну одиницю. Також зазначає, що посилання відповідача на наявність у нього посвідки на постійне проживання в Україні не впливає на можливість зареєструвати його місце перебування, оскільки посвідка дає йому право постійно жити в Україні, проте жодним чином не зобов`язує.

Окрім того, посилається на те, що реєстрація його місця перебування має вплив на доступ до правової системи, зокрема від неї залежить його право на розгляд справи в суді за територіальною юрисдикцією. Також вказує на те, що відповідачу при реєстрації місця перебування необхідно керуватись Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а не Правилами реєстрації місця проживання та Порядком передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, оскільки Правила є лише інструкцією для виконання вищевказаного закону, а також на множинність трактування ним закону.

Позивач позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити у повному обсязі.

У своїх запереченнях відповідач посилається на те, що аргументи позивача не відповідають Правилам реєстрації місця проживання. Зокрема, зазначає, що реєстрація місця перебування осіб, що звернулися за захистом в Україні із заявою за формою згідно з додатком 8, здійснюється на визначений законом строк на підставі документів, визначених пунктом 18 цих Правил (крім квитанції про сплату адміністративного збору). Крім документа, до якого вносяться відомості про реєстрацію місця перебування до заяви також додаються документи, що підтверджують право на проживання в житлі, які також не були подані. Окрім того, звертає увагу, що позивач отримав посвідку на постійне проживання в Україні та вважається іноземцем, який постійно проживає в Україні, оскільки здійснює на території Україні підприємницьку діяльність. Таким чином повинен реєструвати місце проживання чи зміну місця проживання в Україні, а не місце перебування. Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача проти позову заперечив, просить в його задоволенні відмовити повністю.

Ухвалою суду від 09.12.2020 року відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою суду від 20.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Судовий розгляд справ неодноразово відкладався за клопотаннями сторін з мотивів запровадженням карантину, пов`язаного із запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19).

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, судом встановлено такі обставини.

07.09.2018 року позивач звернувся до Виконавчого органу Журавнівської селищної ради Жидачівського району Львівської області з клопотанням про реєстрацію його місця перебування. Проте воно було відхилене у зв`язку з відсутністю документів, які додаються до такого клопотання.

Такі дії суб`єкта владних повноважень оскаржувались у суді.

Як наслідок, рішенням від 23.04.2019 року у справі № 1.380.2019.001325 позов задоволено частково, зобов`язано Виконавчий орган Журавнівської селищної ради Жидачівського району Львівської області повторно розглянути заяву позивача.

У травні 2019 року Др.-Інж. Томас Пауль Вюнше вдруге звернувся до відповідача із клопотанням від 10 травня 2019 року щодо розгляду заяви про реєстрацію його місця перебування.

Однак, листом від 17.05.2019 року № 248 відповідач відмовив у задоволенні такого, мотивуючи це тим, що позивач не подав документи, передбачені Правилами реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02 березня 2016 року.

Не погодившись з вищенаведеним листом, позивач звернувся з позовом до адміністративного суду.

Змістом спірних правовідносин є відмова відповідача у реєстрації місця перебування Др.-Інж. Томаса Пауля Вюнше на території Журавнівської селищної ради Жидачіського району Львівської області.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України.

Порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження, - врегульовані Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV від 11.12.2003 року (далі Закон України № 1382-IV від 11.12.2003 року).

Абзацами 8 та 9 ст.3 згаданого Закону передбачені визначення наступних термінів:

- місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;

- місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини;

- документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист;

- документ, до якого вносяться відомості про місце перебування, - довідка про звернення за захистом в Україні;

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» № 3671-VI від 08.07.2011 року довідка про звернення за захистом в Україні - документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

Наведені норми дозволяють прийти до висновку, що така дія як реєстрація місця перебування стосується осіб, які звернулися з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Однак, позивач такого статусу не підтвердив.

Крім того, відповідно до ст.11 Закону України № 1382-IV від 11.12.2003 року орган реєстрації здійснює:

1) формування та ведення Реєстру територіальних громад;

2) реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці;

3) передачу інформації та/або внесення у встановленому законом порядку відомостей про реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування до Єдиного державного демографічного реєстру.

Відповідно до ст. 10 Закону України № 1382-IV від 11.12.2003 року, правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року №207 затверджено Правила реєстрації місця проживання та Порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру ( далі Правила), якими встановлюється порядок здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також визначаються форми необхідних для цього документів.

Відповідно до п. 3 вищезгаданих Правил, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Пунктом 4 Правил передбачено , що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Порядок реєстрації місця перебування урегульований п. 25 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру.

Так, реєстрація місця перебування осіб, що звернулися за захистом в Україні із заявою за формою згідно з додатком 8, здійснюється на визначений законом строк на підставі документів, визначених пунктом 18 цих Правил (крім квитанції про сплату адміністративного збору). Відомості про реєстрацію місця перебування вносяться до довідки про звернення за захистом в Україні, зразок якої затверджується наказом МВС.

Відповідно до п.18 Правил, для реєстрації місця проживання особа або її представник подає:

1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8;

2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження. Реєстрація місця проживання дітей, які є іноземцями чи особами без громадянства, здійснюється за умови внесення даних про дітей до посвідки на постійне або тимчасове проживання їх батьків та копії свідоцтва про народження. Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами;

3) квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу);

4) документи, що підтверджують:

право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків / одного з батьків або законного представника/представників);

право на перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи, - довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи за формою згідно з додатком 9, копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджується Мінсоцполітики (для осіб, які перебувають на обліку у цих установах або закладах);

проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, - довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини за формою згідно з додатком 10 (для військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби);

5) військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку);

6) заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання). Згідно з п.30 Правил орган реєстрації для потреб реєстрації місця проживання/перебування формує та веде реєстр територіальної громади. Орган реєстрації є розпорядником відповідного реєстру територіальної громади.

Відповідно до п. 11 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо:

1) особа не подала необхідних документів або інформації;

2) у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними;

3) звернулася особа, яка не досягла 14 років.

Рішення про відмову в реєстрації / знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію / зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

Згідно ст.5 Закону України № 1382-IV від 11.12.2003 року законними підставами перебування на території України є:

1) для громадян України - належність до громадянства України;

2) для іноземців та осіб без громадянства - підстави, встановлені Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Відповідно до ч. 1 ст.16 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" № 3773-VI від 22.09.2011 року ( далі Закон України № 3773-VI від 22.09.2011 року) реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Згідно з ч. 2 ст. 16 Закону України № 3773-VI від 22.09.2011 року відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України № 3773-VI від 22.09.2011 року правила щодо реєстрації іноземців та осіб без громадянства не поширюються на осіб, які з наміром визнання їх біженцями в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні чи отримання притулку або тимчасового захисту, незаконно перетнули державний кордон України. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції здійснює реєстрацію іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія закону про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту в Україні, лише за наявності одного з документів, що видаються таким особам відповідно до зазначеного закону.

Як вже зазначалось, у травні 2019 року позивач повторно звернувся до Виконавчого органу Журавнівської селищної ради Жидачівського району Львівської області із заявою про реєстрацію місця перебування згідно додатку №8 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру , затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №207 від 2 березня 2016 року.

Однак, у поданій позивачем заяві відсутні розділи, які передбачені у зразку заяви Додатку 8 до Правил, а саме: «Підстава для реєстрації місця перебування особи документи, що підтверджують (необхідне заповнити) та розділ «Службові відмітки».

Як вбачається із абз. 3 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Відповідно до абз. 4 ст. 3 згаданого Закону, місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Позивач вважає, що при реєстрації місця перебування здійснюється поділ на головні та похідні дії. Головна дія внесення інформації до реєстру територіальної громади. Похідна внесення відомостей до документів, передбачених законом.

Так, дійсно згідно з п.30 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру орган реєстрації для потреб реєстрації місця проживання/перебування формує та веде реєстр територіальної громади. Орган реєстрації є розпорядником відповідного реєстру територіальної громади.

Однак, як видно з вищенаведеного визначення місця перебування, законодавець чітко посилається на твердження - «проживає строком менше шести місяців на рік». Враховуючи визначення місця проживання, це повинно бути конкретне житло, де особа проживає протягом певного періоду часу. Проте таких відомостей та документів позивачем не надано.

Окрім того, абз. 10 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та п. 25 Правил чітко вказують, що реєстрація місця перебування здійснюється виключно шляхом внесення відомостей до довідки про звернення за захистом в Україні. Проте така позивачем разом із заявою також не була подана. Вищенаведені обставини сторони не заперечують.

Таким чином, судом не береться до уваги посилання позивача на те, що при реєстрації місця перебування є головні дії та похідні, оскільки, як вбачається з вищенаведеного, вони є взаємопов`язаними та доповнюють одні одних, і у даному спорі є одним цілим, а не самостійними частинами.

Також, п. 8 ст.1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачає, що іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - це іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що у позивача наявна посвідка на постійне проживання в Україні. Відтак, враховуючи вищевказані обстави, це унеможливлює реєстрацію його місця перебування.

Що стосується твердження позивача про те, що реєстрація місця перебування впливає на його доступ до правової системи, зокрема від неї залежить право на розгляд справ в суді за територіальною юрисдикцією, та посилання на ст.25 Кодексу адміністративного судочинства України, то такі спростовуються самим фактом розгляду цієї справи у суді та гарантованим правом визначати адресу проживання, перебування та знаходження.

Також, суд звертає увагу на порушення порядку звернення позивача для реєстрації його місця перебування, передбаченого п. 4 Правил, так як подав відповідну заяву засобами поштового зв`язку, а не особисто чи за зверненням його законного представника.

З огляду на викладене, судом не встановлено порушень відповідачем критеріїв правомірності, визначених ч.2 ст.2 КАС України, при прийнятті відмови у реєстрації місця перебування позивача.

Як наслідок вимоги про спонукання до вчинення дій щодо внесення інформації до реєстру територіальної громади та проведення реєстрації місця перебування не підлягають до задоволення.

Щодо судового збору, то відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 14 серпня 2020 року.

Суддя В.Я.Мартинюк