Справа № 560/1094/20
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2020-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1094/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гнап Д.Д.

Суддя-доповідач - Кузьменко Л.В.

12 серпня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Совгири Д. І. Франовської К.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року (рішення ухвалене суддею Гнап Д.Д. 15 квітня 2020 року в м.Хмельницький в порядку письмового провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання відмови протиправною, визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування - рішення №52 від 27.12.2019 про відмову в переведенні її з пенсії по інвалідності, призначеної за Законом України "про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-1V на пенсію по інвалідності за Законом України "Про державну службу"№372З-XIІ та зобов`язання перевести, призначити та здійснити нарахування й виплату з 18.12.2019 пенсії по інвалідності державного службовця відповідно до ч. 9 ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №372З-XII "Про державну службу" у розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках №40775/05 від 09 грудня 2019 року та №40776/05 від 09.12.2019 року, виданих Головним УПФ України в Хмельницькій області з урахуванням виплачених сум.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області в переведенні, призначенні й виплаті ОСОБА_1 пенсії по інвалідності 2-ї групи державного службовця відповідно до ч. 9 ст. 37 Закону України "Про державну службу"(372З-XIІ).

Визнано протиправним та скасовано рішення №52 від 27.12.2019 Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 18.12.2019 пенсії державного службовця відповідно до ч. 9 ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №372З-XII "Про державну службу" у розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках №40775/05 від 09 грудня 2019 року та №40776/05 від 09.12.2019 року, виданих Головним УПФ України в Хмельницькій області, з урахуванням виплачених сум.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, його оскаржив відповідач, Головне управління Пенсійного фонду в Хмельницькій області, який покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити .

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що відмова пенсійного органу у проведенні перерахунку пенсії по інвалідності згідно ст.37 Закону України № 3723-XII "Про державну службу", п.п.10, 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 889-VІІІ "Про державну службу" ґрунтується на вимогах закону. Зокрема, починаючи з 01.05.2019р., втратив чинність Закон України № 3723-XII "Про державну службу", крім положень ст.37 цього Закону. Відповідно, збережено право на призначення пенсії державного службовця відповідно ст.37 цього Закону лише тим особам, які мають стаж державної служби, визначений п.п.10, 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №889-VІІІ "Про державну службу", а також вік і страховий стаж, передбачений ч.1 ст.37 Закону України № 3723-ХІІ.

Право на призначення пенсії по інвалідності державного службовця у розмірах, визначених ч.1 ст.37 Закону України № 3723-ХІІ, особи з числа державних службовців, яким установлено інвалідність, втратили.

Для осіб, які на день набрання чинності Законом України № 889-VІІІ, мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону України № 3723-ХІІ та актами КМ України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 ст.37 Закону України №3723-ХІІ встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз.1 ч.1 ст.28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Відповідно до ст.90 Закону України №889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється згідно Закону України №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає про безпідставність доводів апеляційної скарги, звертає увагу суду на наявність всіх передбачених законом умов для переведення її на пенсію по інвалідності за Законом України "Про державну службу", просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи (загальне захворювання) з 2012 року , що підтверджено належними документами.

З 25 липня 2012 року ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності згідно з Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Наказом № 21-01 від 29 березня 2017 року ОСОБА_1 звільнена з посади начальника відділу платежів до пенсійної системи та контрольно - перевірочної роботи управління Пенсійного фонду України в Красилівському районі Хмельницької області у зв`язку із реорганізацією управління.

31 березня 2017 року звернулась до пенсійного органу із заявою про переведення її з пенсії по інвалідності призначеної відповідно до Закону України ""Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності державного службовця у відповідності до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII.

Старокостянтинівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області листом від 12 квітня 2017 року № 2/0-4 повідомило позивачці про відмову у переведення її з пенсії по інвалідності призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності державного службовця у відповідності до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-XII посилаючись на те, що оскільки позивачка не досягла віку, визначеного статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (60 років), отже права на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" не набула.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернулась в суд з позовом.

Постановою Красилівського районного суду Хмельницької області від 18 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2017 року у справі №677/549/17, позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково.

Зобов`язано Старокостянтинівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію державного службовця по інвалідності відповідно до частин 7-12 статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-XII в розмірі 60 процентів суми заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загально обов`язкове державне соціальне страхування, починаючи з 31 березня 2017 року, з урахуванням виплачених сум.

Задовольняючи позовні вимоги суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що оскільки на день набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII (1 травня 2016 року) позивачка працювала на посаді державного службовця та має більше 10 років стажу державної служби, то вона має право на призначення пенсії по інвалідності на підставі положень статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII.

Позивачу призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому, вона продовжувала працювати на державній службі.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 станом на 01.05.2016 вона мала стаж державного службовця понад 10 років та займала посаду державної служби.

Наказом 21-01 від 29.03.2017 позивача звільнено з посади начальника відділу платежів до пенсійної системи та контролю-перевірочної роботи УПФ в Красилівському районі.

Рішенням Красилівського районного суду від 18.05.2017 року, залишеним без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.10.2017 року, зобов`язано Старокостянтинівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію державного службовця по інвалідності відповідно до частин 7-12 статті 37 закону України "Про державну службу" в розмірі 60% суми заробітної плати, з якої сплачений єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, починаючи з 31.03.2017 року, з урахуванням виплачених сум.

На виконання постанови Красилівського районного суду від 18 травня 2017, Старокостянтинівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області розпорядженням №159284 від 5 грудня 2017 року призначило позивачці пенсію по інвалідності відповідно до закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-ХІІ в розмірі 60% суми заробітної плати з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з урахуванням виплачених сум.

Згідно відомостей трудової книжки позивача, з 01.08.2019 по 16.08.2019 ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з ФГ "Заставки Агро".

З моменту працевлаштування позивача Головне управління Пенсійного фонду в Хмельницькій області перевело її з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу" на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

18.12.2019 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області із заявою про переведення її з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до вимог Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723 у зв`язку зі звільненням з роботи.

Листом від 03.01.2020 №361/03 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило ОСОБА_1 , що рішенням №52 від 27.12.2019 у задоволенні її заяви відмовлено, оскільки право на призначення пенсії відповідно до Закону України від 10.12.2015 № 899 "Про державну службу" вона набуде після досягнення пенсійного віку.

Вважаючи дії відповідача та прийняте рішення протиправними, позивач звернулась до суду за захистом права на пенсійне забезпечення.

Розглядаючи питання про законність і обґрунтованість судового рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено, суд апеляційної інстанції виходить з наступних підстав.

Частина 2 статті 19 Конституція України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 2 статті 2 Кодекс адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 (далі - Закон № 889-VIII).

Відповідно до п. 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон № 3723-XII, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, п. 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 ст. 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, за приписами ч. 9 ст. 37 Закону № 3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби (…).

Виходячи із викладеного, неприпустимим є встановлення такого правового регулювання, за яким розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в ч.3 ст.46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме ст.22 Основного Закону України.

Таким чином, оскільки позивач є інвалідом ІІ групи, має стаж на посаді державної служби понад 10 років, перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців, позивач має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі ст. 37 Закону № 3723-XII, а тому відповідно, наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії по інвалідності, призначеної їй відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону № 3723-XII.

Стосовно доводів відповідача про те, що законодавцем визначено правила, які підлягають застосуванню при призначенні пенсії державним службовцям після 1 травня 2016 року, тобто, на думку відповідача, підлягають застосуванню у сукупності норми, визначені пунктів 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положень" Закону України "Про державну службу2 від 10 грудня 2015 року №889-VIII, і норми, передбачені частиною 1 статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-XII, які визначають умови для призначення пенсії державного службовця, а саме: вік, стаж державного службовця і страховий стаж.

Апеляційний суд вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки Закон України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку. При цьому суд зазначає, що орган пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, трактує норми Закону на свій розсуд, і віддає перевагу найменш сприятливому для позивачки тлумаченню законодавства України.

Велика Палата Верховного Суду вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки Закон не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку. При цьому орган пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, трактує норми Закону на свій розсуд, і віддає перевагу найменш сприятливому для позивачки тлумаченню законодавства України.

Суд апеляційної інстанції враховує, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 19 березня 2019 року розглянув справі №677/549/17 за касаційною скаргою Старокостянтинівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області і за результатами касаційного розгляду суд скасував Постанову Красилівського районного суду Хмельницької області від 18 травня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2017 року .

Ухвалив нову постанову, якою задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовив.

Дане судове рішення обґрунтовано правовою позицією, викладеною у зразковому рішенні Верховного Суду від 04.квітня 2018 року у справі №822/524/18. Разом з тим, Постановою Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року Рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04 квітня 2018 року скасовано, постановлено нове рішення, яким позов задоволено.

Разом з тим, у даному випадку позивач ОСОБА_1 звертається з новим позовом, який має той же предмет, але інші правові підстави, оскільки відповідач, на виконання судового рішення Красилівського районного суду від 18.07.2017 року перевів її з пенсії по інвалідності за Законом України №1058 на пенсію по інвалідності державного службовця, але в подальшому, знову перевів на пенсію по інвалідності за Законом України №1058.

З огляду на проаналізовані норми законодавства й ураховуючи наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення державних службовців, а також з метою реалізації положень ст. 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що існують підстави для скасування рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 04 квітня 2018 року.

Що стосується порядку обчислення пенсії за віком, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

При цьому:

- посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби);

- розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв починаючи з 1 травня 2016 року. Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат на 60. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні;

- у разі коли в осіб, які звернулися за призначенням пенсії, станом на дату звернення немає 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією починаючи з 1 травня 2016 р., середньомісячна сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається за наявні місяці роботи починаючи з 1 травня 2016 р.;

- матеріальна допомога та виплати, які нараховуються за період, що перевищує календарний місяць, враховуються в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді.

У разі, якщо особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії,за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.

Пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Аналогічний правовий висновок щодо подібних правовідносин викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №822/524/18 та в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі №348/2370/16-а.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач є особою з інвалідністю другої групи, визнана такою у період перебування на державній службі та має стаж державної служби понад 10 років, відтак, має право на призначення пенсії по інвалідності державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 19.12.1993 №3723-ХІІ.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 12 серпня 2020 року.

Головуючий Кузьменко Л.В.

Судді Совгира Д. І. Франовська К.С.