Справа № 200/4997/20-а
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2020-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2020 р. Справа№200/4997/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., при секретарі судового засідання Оганянц О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Головного управління ДПС у Донецькій області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень Головного управління ДПС у Донецькій області від 21.02.2020 року № на суму 31835,71 грн. з податку на доходи з фізичних осіб до якого додатково нараховано пеню в розмірі 9943,21 грн. (загальна сума 41778,92 грн.) та № з військового збору на суму 2652,98 грн. до якого додатково нараховано пеню в розмірі 828,60 грн. (загальна сума 3481,58 грн.), визнання протиправним та скасування податкової вимоги Головного управління ДФС у Донецькій області № 9301-17 від 16.08.2017 року на суму 27725,31 грн.

за участю

представників сторін:

від позивача: Дяченко В.П. - на підставі ордеру,

від відповідача: Яковлєва А.С.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Донецькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень Головного управління ДПС у Донецькій області від 21.02.2020 року № на суму 31835,71 грн. з податку на доходи з фізичних осіб до якого додатково нараховано пеню в розмірі 9943,21 грн. (загальна сума 41778,92 грн.) та № з військового збору на суму 2652,98 грн. до якого додатково нараховано пеню в розмірі 828,60 грн. (загальна сума 3481,58 грн.), визнання протиправним та скасування податкової вимоги Головного управління ДФС у Донецькій області № 9301-17 від 16.08.2017 року на суму 27725,31 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 21.02.2020 року відповідачем на підставі акту № 96/05-99-33-05/ НОМЕР_1 документальної позапланової виїзної перевірки було сформовано податкові повідомлення - рішення від 21.02.2020 року щодо нарахування податкового боргу: № на суму 31835,71 грн. з податку на доходи з фізичних осіб до якого додатково нараховано пеню в розмірі 9943,21 грн., № з військового збору на суму 26582,98 грн. до якого додатково нараховано пеню в розмірі 828,60 грн. Позивач вважає вищезазначені податкові повідомлення - рішення є протиправними ті складеними з порушенням чинного законодавства з наступних підстав. Позивач вважає, що відповідно до вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» введено мораторій на проведення перевірок органами і посадовими особами, уповноваженими законами державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності. Органам і посадовим особам, уповноваженим законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, у період та на території проведення антитерористичної операції тимчасово забороняється проведення планових та позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність у зоні проведення антитерористичної операції, крім позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України критеріїв оцінки ступеня ризику від провадження господарської діяльності віднесені до суб`єктів господарювання з високим ступенем ризику. Згідно п. 28 розпорядження КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р м. Лиман, де проживає позивач відноситься до Переліку населених пунктів на території яких здійснювалася антитерористична операція. Позивач зазначає, що як слідство перевірку відповідачем проведено незаконно, оскільки вона проведена незважаючи на заборону.

Крім того позивач зазначає, що підставою нарахування податкового боргу і виставлення податкової вимоги № 9301-17 від 16.08.1917 року на суму 27725,31 грн., а також проведення документальної позапланової невиїзної перевірки сформування податкових повідомлень - рішень від 21.02.2020 року є анулювання (прощення) позивачу банком ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за основним боргом за кредитним договором № 014/07-170/57-115 від 29.08.2008 року в розмірі 142181,06 грн. за договором про часткове прощення боргу від 24.06.2016 року. Кредитний договір № 014/07-170/57-115 від 29.08.2008 року був укладений на суму 15000USD за процентною ставкою 14,35% річних із датою остаточного повернення кредиту 28.08.2018 року. За договором про часткове прощення боргу від 24.06.2016 року між позивачем та банком - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» сума анульованого боргу позивача складає 5714 USD, що за курсом НБУ на день прощення боргу 24.06.2016 року складає суму 142181,06 гривень (1 USD = 24,88 грн.). За курсом долара станом на 01.01.2014 року (1 USD = 7,99 грн.) прощена сума дорівнювала 45684,86 грн. Різниця між сумами 142181,06 грн. та 45684,86 грн. = 96496,20 грн. є курсовою різницею та не вважається доходом в цілях оподаткування податком на доходи фізичних осіб. Доходом (додатковим благом) для позивача вважається сума 45684,86 грн. Позивач вказує на те, що відповідач вважаючи прощення боргу додатковим благом, а отже безпідставно нарахував на зазначену суму податок та штрафні санкції. Позивач вважає, що визначивши прощений борг як додаткове благо відповідач не взяв до уваги вимоги пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, внаслідок чого істотно завищив базу оподаткування та, відповідно, суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору, що підлягають сплаті. Крім того, позивач вказує, що курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податків та не підлягає оподаткування. Саме тому, різниця між основною сумою боргу за кредитним зобов`язанням в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ на 1 січня 2014 року не може бути розцінене як додаткове благо та не повинна бути включена до розрахунку загального місячного (річного) оподаткованого доходу. У зв`язку з чим позивач просив суд визнати протиправним та скасувати спірні податкові повідомлення - рішення.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав обставини викладені у позовній заяві та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачем через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до пп. 164.2.17. п.164.2. ст.164 ПК України встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків ( у редакції до 01.01.2017 ) однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Відповідач зазначає, що обов`язок для сплати фізичною особою податку на доходи фізичних осіб від отриманого додаткового блага, згідно абзацу «д» п. п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, виникає за наступних обов`язкових умов: повідомлення кредитором щодо прощення кредитної заборгованості та отримання позичальником додаткового блага у формі суми анульованого боргу (що було виконано банком); включення кредитором суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного).

Відповідач зазначає, що згідно відомостям з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДПС України платником податків - ФО ОСОБА_1 отриманий оподатковуваний дохід у ІІ кварталі 2016 року від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у сумі 142 181,06 грн. за ознакою доходу «126» - дохід, отриманий платником податку як додаткове благо.

ФО ОСОБА_1 28.04.2017 до контролюючого органу була подана звітна податкова декларація про майновий стан і доходи за 2016 рік за № та задекларований загальний оподаткований дохід у сумі 142181,06 грн., а також податок на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті самостійно у сумі 25592,59 грн., та військовий збір, що підлягає сплаті самостійно у сумі 2132,72 грн.

07.10.2019 ФО ОСОБА_1 до контролюючого органу була подана уточнююча податкова декларація про майновий стан і доходи за 2016 рік за № 5245 з нульовими показниками отриманих доходів, податків і зборів, та зменшені суми податку на доходи фізичних осіб, який підлягав перерахуванню до бюджету на суму 25 592,59 грн., та військового збору, який підлягав перерахуванню до бюджету на суму 2 132,72 грн.

Відповідач зазначає, що управлінням на адресу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», як суб`єкта інформаційних відносин, направило запит від 15.10.2019 № 12798/10/05-99-55-33 з метою підтвердження достовірності інформації, яка міститься у податковому розрахунку за формою № 1-ДФ за ІІ квартал 2016 року по ФО ОСОБА_1 та отримано відповідь АТ «Райффайзен Банк Аваль», відповідно до якої підтверджено анулювання (прощення) ФО ОСОБА_1 заборгованості за кредитом у ІІ кварталі 2016 року у сумі 142 181,06 грн. та надана копія договору від 24.06.2016 про часткове прощення боргу за кредитним договором №014/07-170/57-115 від 29 серпня 2008р., укладеного ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» (Кредитор) з ОСОБА_1 (Позичальник).

Відповідач зазначає, що з метою встановлення достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податків, зборів і платежів ОСОБА_1 податковим органом була проведена позапланова невиїзна перевірка, за результатами якої встановлені порушення п. 36.1 ст. 36, пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, пп. 168.1.3 п. 168.1 ст. 168 ПК України, а саме заниження за 2016 рік оподаткованого доходу, отриманого у вигляді додаткового блага на суму 141492,06 грн., в результаті чого визначено суму податкового зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року на суму 25468,57 грн.; пп. 1.2, 1.4, 1.5 п. 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України, а саме: заниження за 2016 рік оподаткованого доходу, отриманого у вигляді додаткового блага на суму 141492,06 грн., за результатами чого визначено суму податкових зобов`язань з військового збору за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року на суму 2122,38 грн. У зв`язку з виявленими у ході перевірки порушеннями, відповідачем були прийняті податкові повідомлення рішення № та № від 21.02.2020 року. Відповідач вказує на те, що оскільки позивачу було анульовано (прощено) заборгованість за кредитним договором, яка на його думку є додатковим благом, позивач зобов`язаний подати податкову декларацію про майновий стан і доходи та сплатити у встановлені ПК України строки податок на доходи з фізичних осіб. Враховуючи вищевикладене відповідач вважає, що спірні податкові повідомлення - рішення прийняті до вимог податкового законодавства та підстави для їх скасування відсутні.

Стосовно посилання позивача на безпідставність дій відповідача щодо проведення позапланової невиїзної перевірки. Відповідач вказує на те, що дія Закону №1669 не розповсюджується на проведення документальних планових та позапланових перевірок органами ДПС, а отже вказана перевірка була проведена в межах повноважень визначених ПК України.

Щодо вимоги позивача скасувати податкову вимогу, відповідач зазначає, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Відповідно до п.59.3 ст.59 Кодексу податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. Механізм формування, надсилання, вручення та відкликання податкових вимог контролюючими органами, визначено Порядком направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 № 61. Пунктом 2 розділу ІІ Порядку передбачено, що податкова вимога формується у разі, якщо платник податків не сплатив у встановлені Кодексом строки суму: узгодженого грошового зобов`язання; непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному кодексом. Згідно з п.1 розділу ІІІ Порядку податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем. Відповідач зазначає, що оскаржувана вимога була сформована автоматично ІТС, у зв`язку з наявністю податкового боргу. Керуючись вимогами п.59.1 ст.59 Кодексу та в зв`язку з наявністю заборгованості в ІКП платника станом на 15.08.2017 року на суму 27725,31 грн., ГУ ДПС у Донецькій області сформувало та направило на адресу боржника податкову вимогу від 16.08.2017 року № 9301-17.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог позивача та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Третьою особою надано до суду пояснення, відповідно до яких зазначено, що позивач був повідомлений про необхідність подання до податкового органу податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік в умовах договору від 24.06.2016 року про часткове прощення боргу за кредитним договором № 014/07-170/57-115 від 29.08.2008 року. Третя особа вказала, що позивач своїм підписом на кожній сторінці договору позивальник засвідчив, відповідно до п. 6 вважається повідомленим, відповідно до п. 164.2.17 «д», п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України про анулювання (прощення) заборгованості в сумі основного боргу (неповернутого кредиту), що зазначено в п. 1 Договору, та про те, що сума анульованого (прощеного) основного боргу буде включена кредитором до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на корить позивальника, за підсумками звітного періоду, в якому борг було анульовано (прощено). Позичальнику повідомлено, що про анулювання (прощення) його основного боргу кредитором буде повідомлено органам ДФС, шляхом включення суми анульованого (прощеного) основного боргу до податкового розрахунку суму доходу, нарахованого (сплаченого) на користь позичальника, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощено). При цьому на позичальника відповідно до Податкового кодексу України покладається обов`язок сплатити податок на доходи фізичних осіб з суми анульованого (прощеного) боргу у річній податковій декларації. Сплата податків, пов`язаних з виконанням договору, здійснюється відповідно до законодавства і не впливає на цивільно - правові відносини сторін за договором прощеного боргу.

Крім того, третя особа повідомила суд про те, що між банком та позивачем договір щодо зміни валютного кредитування з доларів на гривню не укладався.

Представник третьої особи у судове не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 10 червня 2020 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року залучено третю особу та відкладено розгляд справи на 13 липня 2020 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року про витребування доказів та відкладення розгляду справи на 27 липня 2020 року.

27 липня 2020 року судом відкладено розгляд справи на 10 серпня 2020 року, у зв`язку з необхідністю отримання додаткових доказів у справі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 29.08.2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффазен Банк Аваль» було укладено кредитний договір № 014/07-170/57-115 (а.с. 47-52).

Згідно з умовами зазначеного договору банк надав позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в сумі 15000 USD, а позичальник зобов`язується належним чином використати та повернути кредитору суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором.

Відповідно до п. 1.2 зазначеного договору кредит надається на строк по 28.08.2018 року (включно).

24.06.2016 року між позивачем та ПАТ «Райффазен Банк Аваль» укладено договір про часткове прощення боргу за кредитним договором № 014/07-170/57-115 від 29.08.2015 року (а.с. 59-65).

Відповідно до п. 1 зазначеного договору сторони визнають і підтверджують, що розмір непогашеної позивальником заборгованості за кредитним договором станом на день укладання цього договору складає еквівалент 302210,39 грн. по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього договору, в тому числі: сума основного боргу - 6597,92 доларів США, що складає еквівалент 164175,57 грн. по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього договору; проценти, нараховані за користування кредитом - 51,11 доларів США, що складає еквівалент 1271,77 грн. по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього договору; розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором - 136763,05 грн.

Згідно п. 2 Договору про часткове погашення боргу за кредитним договором, сторони домовились, що з дати укладання цього договору кредитор здійснює часткове анулювання (прощення) суми боргу позивальника в розмірі, що складає еквівалент 278944,11 грн. по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього договору, в тому числі: сума основного боргу - 5714,00 доларів США, що складає еквівалент 142181,06 грн. по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього договору; проценти, нараховані за користування кредитом - 0,00 доларів США. Що складає еквівалент 0,00 грн. по офіційному курсу НБУ на дату укладання договору; розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором - 136763,05 грн.

Пунктом 6 Договору про часткове прощення боргу передбачено, що з підписання цього Договору позивальник вважається повідомленим, відповідно до пп. 164.2.17 «д» п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України, про часткове анулювання (прощення) заборгованості в сумі основного боргу (неповернутого кредиту), що зазначена в п. 2 Договору, та про те, що сума анульованого (прощеного) основного боргу буде включена кредитором до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь позивальника, за підсумками звітного періоду, в якому борг було анульовано (прощено).

Позичальника повідомлено, що про часткове анулювання (прощення) його боргу кредитором буде повідомлено органам Державної фіскальної служби України шляхом включення суми анульованого (прошеного) основного боргу до податкового розрахунку суми доходу,, нарахованого (сплаченого) на користь позивальника, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощено).

При цьому на позивальника відповідно до Податкового кодексу України покладається обов`язок сплати податку на доходи фізичних осіб з суми анульованого (прощеного) основного боргу у річній податковій декларації.

Сплата податків, та зборів, що виникають в наслідок виконання цього договору, здійснюється позичальником самостійно відповідно до податкового законодавства та не виплаває на цивільно - правові відносини сторін за цим договором.

Суд зазначає, що договір від 24.06.2016 року про часткове прощення боргу за кредитним договором № 014/07-170/57-115 від 29.08.2008 року був підписаний особисто позивачем, що підтверджується підписом позивача.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем 28.04.2017 року до Слов`янської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області була подана податкова декларація (річна) про майновий стан і доходи за 2016 рік № , відповідно до якої задекларований загальний оподаткований дохід у сумі 142181,06 грн., а також визначено податок на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті самостійно у сумі 25592,59 грн., та військовий збір у сумі 2132,72 грн. (а.с. 154-156).

У зв`язку з наявним податковим боргом з податку на доходи фізичних осіб в сумі 25592,59 грн. та військового збору в сумі 2132,72 грн., керуючись п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України Головним управлінням ДФС у Донецькій області сформовано податкову вимогу від 16.08.2017 року № 9301-17. Зазначена вимога була направлена на адресу позивача рекомендованим листом з повідомлення, однак поштове відправлення повернуто на адресу відповідача з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 104).

07.10.2019 року позивачем до контролюючого органу була подана уточнююча декларація про майновий стан і доходи за 2016 рік № 5245 з нульовими показниками отриманих доходів, податків і зборів (а.с. 151-153).

Судом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Донецькій області направлено до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» запит «Про надання інформації та документального підтвердження» № 12796/10/05-99-55-39 від 15.10.2019 року, відповідно до якого просило надати інформацію та документальне підтвердження щодо нарахованих доходів у 2016 році на користь ОСОБА_1 , та у разі підтвердження факту нарахування доходу, надати документальне підтвердження про даний факт платника податку ОСОБА_1 (а.с. 127-128).

Також, Головним управлінням ДПС у Донецькій області направлено до ОСОБА_1 запит «Про надання інформації та документального підтвердження» № 12799/10/05-99-55-33 від 15.10.2019 року, відповідно до якого просило надати пояснення та їх документальне підтвердження: щодо отримання доходу у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку. Прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням у 2016 році від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»; щодо надання уточнюючої декларації за 2016 рік; документи листування між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з приводу зазначеного питання; документальне підтвердження щодо відсутності списаного (прощеного) боргу від АТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с. 129-131).

Згідно відповіді АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 31.10.2019 року № 04-2/939 контролюючий орган було повідомлено, що ОСОБА_1 було нараховано дохід у вигляді анулювання (прощення) заборгованості за кредитом у сумі 142181,06 грн. (а.с. 132).

05.12.2019 року Головним управління ДПС у Донецькій області винесено наказ № 832 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) (а.с. 124).

З матеріалів справи встановлено, що на адресу позивача було направлено наказ № 832 від 05.12.2019 року про проведення перевірки та повідомлення від 09.12.2019 року № 297 про проведення перевірки (а.с. 123, 125).

28.01.2020 року Головним управлінням ДПС у Донецькій області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податків, зборів і платежів ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, за результатами якої складено акт № 96/05-99-33-05/ НОМЕР_1 (а.с. 106-122).

Перевіркою встановлено порушення платником податків ОСОБА_1 :

- пункту 36.1 статті 36, пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, пп. 168.1.3 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, а саме: заниження за 2016 рік оподаткованого доходу, отриманого у вигляді додаткового блага на суму 141492,06 грн., в результаті чого визначено суму податкового зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року на суму 25468,57 грн.

- підпунктів 1.2, 1.4, 1.5 пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України, а саме заниження за 2016 рік оподаткованого доходу, отриманого у вигляді додаткового блага на суму 141492,06 грн., в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з військового збору за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року на суму 2122,38 грн.

На підставі акту № 96/05-99-33-5/ НОМЕР_1 від 28.01.2020 року Головним управлінням ДПС у Донецькій області прийняті податкові повідомлення - рішення від 21.02.2020 року:

№ , яким ОСОБА_1 збільшено суму грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб на суму 31835,71 грн., з якої 25468,57 грн. - податкові зобов`язання, 6367,14 грн. - штрафні (фінансові) санкції (а.с. 142);

№ , яким ОСОБА_1 збільшено суму грошових зобов`язань з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 2652,98 грн., з якої 2122,38 грн. - податкові зобов`язання, 530,60 грн. - штрафні (фінансові) санкції (а.с. 141).

Судом встановлено, що в зв`язку з порушенням строку сплати податкових зобов`язань та згідно з облікової картки платника податків Головним управлінням ДПС у Донецькій області на суму несвоєчасно сплачених сум грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору нараховано пеню в сумі 9943,21 грн. та 828,620 грн. відповідно.

Позивач не погодившись з прийнятими відповідачем податковими повідомленнями - рішеннями від 21.02.2020 року № та № , податковою вимогою від 16.08.2017 року № 9301-17, а з нарахуванням пені на суму несвоєчасно сплачених сум грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд зазначає, що відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються нормами Податкового кодексу України.

Згідно з положеннями підпунктів 19-1.1.1 та 19-1.1.2 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу: здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків; контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно підпункту 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право, зокрема, застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно пп. 72.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Пунктом 78.1 статті 78 ПК України визначено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звітність для податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, якщо їх подання передбачено законом; виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом (пункт 78.4 статті 78 ПК України).

Згідно п. 79.1, 79.2 ст. 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Відповідно до пункту 86.1 ст. 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Пунктом 86.4 статті 86 ПК України визначено, що акт (довідка) документальної невиїзної перевірки складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Акт (довідка) документальної невиїзної перевірки не пізніше наступного робочого дня після його реєстрації вручається особисто платнику податків чи його представникам або надсилається у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. У разі відмови платника податків або його представників від підписання акта (довідки) перевірки посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Відмова платника податків або його представників від підписання акта перевірки не звільняє такого платника податків від обов`язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов`язання. Заперечення по акту перевірки розглядаються у порядку і строки, передбачені пунктом 86.7 цієї статті. Податкове повідомлення-рішення приймається у порядку і строки, передбачені пунктом 86.8 цієї статті.

Із наведених норм вбачається, зокрема, що метою документальної позапланової невиїзної перевірки, зокрема є перевірка виявлених недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях.

Позивач у позовній заяві вказує на те, що відповідно до вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлюється мораторій на проведення планових та позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність у зоні проведення антитерористичної операції, однак суд вважає зазначене посилання безпідставним з огляду на наступне.

Так, дійсно ст. 3 Закону №1669-VII введений мораторій на проведення перевірок, але лише органами і посадовими особами, уповноваженими законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, у період та на території проведення антитерористичної операції тимчасово забороняється проведення планових та позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність у зоні проведення антитерористичної операції, крім позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України критеріїв оцінки ступеня ризику від провадження господарської діяльності віднесені до суб`єктів господарювання з високим ступенем ризику.

Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 5 квітня 2007 року N 877-V (далі - Закон № 877-V) визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Статтею 1 Закону № 877-V визначені наступні терміни в такому значенні:

державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища;

заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Відповідно до ст.. 2 Закону № 877-V сфера дії цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів валютного контролю, податкового контролю, митного контролю, державного експортного контролю (крім здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням суб`єктами космічної діяльності України приватної форми власності законодавства про космічну діяльність в Україні), контролю за дотриманням бюджетного законодавства, банківського нагляду, державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, державного нагляду (контролю) в галузі телебачення і радіомовлення, державного нагляду (контролю) за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг, державного ринкового нагляду та контролю нехарчової продукції.

Відповідно до Положення № 227 Державна податкова служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).

ДПС здійснює контроль за дотриманням вимог податкового законодавства, законодавства щодо адміністрування єдиного внеску та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на ДПС.

Виходячи з вищевикладеного дія Закону № 1669-VII не розповсюджується на проведення документальних планових та позапланових перевірок органами Державної податкової служби, а отже відповідачем документальна позапланова невиїзна перевірка проведена Головним управлінням ДПС у Донецькій області у спосіб та у межах визначених Податковим кодексом України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам щодо віднесення анулюваної (прощеної) позивачу банком ПАР «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за основним боргом за кредитним договором № 014/07-170/57-115 від 29.08.2008 року в розмірі 142181,06 грн. до додаткового блага та нарахування на зазначену суму податку та штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

Згідно з пп. 163.1.1, 163.1.2 п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абз.абз. 2,3 п. 164.1 ст.164 Податкового кодексу України, загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

З визначеннями, наведеними у пп. 14.1.54, 14.1.47 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, дохід з джерелом їх походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

За положенням абз."д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Отже, положення вказаної норми визначають сукупність умов, за наявності яких до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються основна сума боргу платника податку, прощеного (анульованого) кредитором.

Відповідно до пп.165.1.55 п.165.1 ст.165 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 605 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Отже, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід.

Таким чином, боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України, неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Відповідно до п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

У зв`язку з політичною та фінансовою кризою, яка сталася у 2014 році та спричинила девальвацію національної валюти в Україні, враховуючи скрутне становище, в якому опинилися позичальники - фізичні особи, які отримали споживчі кредити в іноземній валюті, з 7 травня 2015 року підрозділ 1 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України доповнений пунктом 8 на підставі Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань".

Метою запровадження вказаних положень є фактична реалізація положень Закону України "Про реструктуризацію кредитних зобов`язань з іноземної валюти в гривню", згідно з якими платникам податків надаються певні податкові преференції.

Однією з таких преференцій, встановлених у п.8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, є невіднесення до додаткового блага платника податку і невключення до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу прощених (анульованих) кредитором сум курсової різниці та процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами. Курсова різниця обчислюється як різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

Курсова різниця обчислюється, серед іншого, як різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Отже, для правильного встановлення правової природи анульованого (прощеного) кредитором боргу (кредиту) позивача (як курсової різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, або додаткового блага, яке підлягає включенню до загального оподатковуваного доходу фізичної особи) необхідною умовою є дослідження судом характеру угоди між кредитором та позичальником щодо відповідної реструктуризації боргу та прощення його частини, зокрема, чи було змінено валюту зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню.

Таким чином, з метою оподаткування доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, слід розглядати окремо.

За змістом наведених положень у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Як вбачається п. 2 Договору від 24.06.2016 року про часткове прощення боргу за кредитним договором № 014/07-170/57-115 від 29.08.2008 року на дату укладання цього договору заборгованість позивача за кредитним договором складає: основна сума боргу 6597,92 доларів США (еквівалент 164175,57 грн.), заборгованість по процентам за користування кредитом на суму 51,11 доларів США (еквівалент 1271,77 грн.)

Судом під час розгляду справи було встановлено, що будь-яких додаткових угод до кредитного договору про № 014/07-170/57-155 від 29.08.2008 між позивачем та банком не укладались, в тому числі, про зміну валюти зобов`язання або реструктуризацію боргу.

Отже, в судовому засіданні судом встановлено, що валюта зобов`язання за кредитним договором № 014/07-170/57-155 від 29.08.2008 року не була переведена з доларів США у гривню.

Як вбачається з матеріалів справи, анульована (прощена) кредитором сума боргу у розмірі 5714 доларів США є основною сумою заборгованості за кредитом (тілом кредиту), а тому правильним є висновок відповідача, що вказана сума у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України є додатковим благом платника податку (позивача) та підлягає включенню до його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2016 рік.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять будь - яких доказів зміни умов кредитного договору 014/07-170/57-155 від 29.08.2008 року щодо валюти зобов`язання, а відтак пункт 8 підрозділ 1 розділу XX Податкового кодексу України не може бути застосовано до спірних правовідносин.

При цьому, кредитором було повідомлено позивача в порядку пп. "д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, про часткове анулювання (прощення) заборгованості в сумі основного боргу (неповернуто кредиту), що зазначена в п. 2 Договору про часткове прощення боргу за кредитним договором від 24.06.2016 року, та про те, що сума занулюваного (прощеного) основного боргу буде включена кредитором до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь позичальника, за підсумками звітного періоду, в якому борг було анульовано (прощено).

Тобто, банком дотримано умови, з якими положення підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України пов`язують обов`язок платника податків відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач, як платник податку, зобов`язаний подати контролюючому органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік, в якій відобразити дохід у вигляді додаткового блага, отриманого від ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" внаслідок анулювання (прощення) останнім заборгованості та відповідно сплатити податок на доходи фізичних осіб.

Оскільки підтверджено обставини отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага, суд дійшов висновку щодо правомірності визначення позивачу грошового зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб в розмірі 25468,57 грн. та зі сплати військового збору в розмірі 2122,38 грн.

З огляду на це, суд вважає, що відповідачем було правомірно сформовано податкову вимогу від 16.08.2017 року № 9301-17.

Оскільки судом встановлений факт невиконання позивачем свого обов`язку щодо відображення у уточнюючій податковій декларації за 2016 рік доходу у вигляді додаткового блага, отриманого від АТ "Райффайзен Банк Аваль" внаслідок анулювання (прощення) останнім заборгованості та відповідно сплатити податок на доходи фізичних осіб, суд вважає, що податкові повідомлення - рішення, які оскаржуються, винесені відповідачем в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством з питань оподаткування.

Суд зазначає, що аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.06.2019 року у справі № 821/389/18 (К/9901/64387/18).

Крім того, суд зазначає, що відповідно до п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України нарахування пені розпочинається: при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Враховуючи те, що позивачем у встановлені законом строки не були сплачені грошові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 25468,57 грн. та військового збору в розмірі 2122,38 грн., суд приходить висновку що відповідачем правомірно нарахована пеня за період з 31.07.2017 року по 06.03.2020 року в розмірі 9943,21 грн. за несвоєчасну сплату грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних та 828,60 грн. за несвоєчасну сплату грошових зобов`язань з військового збору.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до вимог ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Крім цього, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, рішення від 10 лютого 2010 року, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень Головного управління ДПС у Донецькій області від 21.02.2020 року № на суму 31835,71 грн. з податку на доходи з фізичних осіб до якого додатково нараховано пеню в розмірі 9943,21 грн. (загальна сума 41778,92 грн.) та № з військового збору на суму 2652,98 грн. до якого додатково нараховано пеню в розмірі 828,60 грн. (загальна сума 3481,58 грн.), визнання протиправним та скасування податкової вимоги Головного управління ДФС у Донецькій області № 9301-17 від 16.08.2017 року на суму 27725,31 грн.

Відповідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір не підлягає відшкодуванню.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд -

В И РІ Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень Головного управління ДПС у Донецькій області від 21.02.2020 року № на суму 31835,71 грн. з податку на доходи з фізичних осіб до якого додатково нараховано пеню в розмірі 9943,21 грн. (загальна сума 41778,92 грн.) та № з військового збору на суму 2652,98 грн. до якого додатково нараховано пеню в розмірі 828,60 грн. (загальна сума 3481,58 грн.), визнання протиправним та скасування податкової вимоги Головного управління ДФС у Донецькій області № 9301-17 від 16.08.2017 року на суму 27725,31 грн. - відмовити.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті, вступна та резолютивна частина проголошена у судовому засіданні 10 серпня 2020 року в присутності представників позивача відповідача.

Повний текст рішення буде складено та підписано 17 серпня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Олішевська