Справа № 620/1307/20
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2020-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1307/20 Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Пилипенко О.Є., Чаку Є.В., за участю секретаря: Закревської І.Л., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від06травня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ніжинської міської ради Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державна служба України з надзвичайних ситуацій про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Ніжинської міської ради Чернігівської області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Ніжинської міської ради Чернігівської області щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Ніжинської міської ради Чернігівської області встановити ОСОБА_2 статус інваліда війні та видати відповідне посвідчення.

У обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначив, шо відмова Управління праці та соціального захисту населення Ніжинської міської ради Чернігівської області у встановленні позивачу статусу інваліда війні та видачі відповідного посвідчення є протиправною і суперечить приписам Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки у період з 09.10.1987 по 28.10.1987 включно, позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС у складі формувань Цивільної оборони.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 травня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та недотримання норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначив, що суд першої інстанції залишив поза увагою відповідь керівника ВАТ «Ніжинське АТП - 17455», разом з якою надано списки осіб, які направлялись для евакуації населення та подолання аварії на Чорнобильській АЕС.

Також вказав, що суд першої інстанції протиправно відійшов від базової норми п. 9 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка підлягає в обов`язковому порядку до застосування в даних спірних правовідносинах разом із постановою КМ України від 12.05.1994 №302.

Відповідач та третя особа у своїх відзивах на апеляційну скаргу просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Позивач у запереченнях проти відзивів на апеляційну скаргу вказав, що доводи третьої особи та відповідача, наведені у відзивах, є необґрунтованими.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії та є інвалідом II групи безстроково.

Його захворювання, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно з наказом № 61, довідки №05-685, маршрутного листа за жовтень 1987 р. позивач, працюючи водієм Ніжинського автотранспортного підприємства 17455, в період з 09.10.1987 по 28.10.І987 включно, приймав участь у ліквідації наслідків аварії ЧАЄС в населених пунктах м. Чорнобиль.

З метою отримання статусу інваліда війни та відповідного посвідчення позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою.

Листом від 25.10.20І9 №01-16/07/5450 Управління праці та соціального захисту населення Ніжинської міської ради в задоволенні вимог позивача відмовило, посилаючись на те, що ним не надано документи, які б підтверджували залучення його до ліквідації наслідків аварії на ЧАС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Не погодившись з такою відмовою, позивач оскаржив її до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає наступне.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551-XII) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до частини другої статті 4 цього Закону до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно з пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ до інвалідів війни належать інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Частиною першою статті 10 Закону України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-XII) передбачено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 № 1111 та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06.06.1975 № 90 визначено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Порядок надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, відповідно до Закону № 3551-ХІІ, визначає Кабінет Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 «Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни», з наступними змінами та доповненнями, затверджено Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни (надалі - Положення) та визначено, що документом, який підтверджує статус ветеранів війни, є посвідчення, на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Згідно з пунктом 10 Положення «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Тобто, Положення дає вичерпний перелік підстав та документів для встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни і це є довідка МСЕК про групу та причину інвалідності.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 11.05.2019 № 723 «Про затвердження типових інформаційних карток адміністративних послуг у сфері соціального захисту населення» затверджена типова інформаційна картка, до переліку необхідних для встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відносить такі документи:

-заява;

-копія паспорта;

-фотокартка;

-довідка медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Отже, саме в довідці МСЕК має зазначатись як група інвалідності, так і її причина - захворювання, пов`язане з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони.

У даній справі судом встановлено факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також настання інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з участю у ліквідації цих наслідків.

Водночас, ці обставини свідчать про те, що на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом №796-ХІІ. Разом з цим, для набуття статусу інваліда війни (з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ) окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (стосовно позивача цей факт встановлено) Закон № 3551-ХІІ містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Зазначена вимога пов`язана з тим, що окрім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь і інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, документи, які позивач долучив до своєї заяви в підтвердження набуття статусу інваліда війни належним чином підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що він брав участь у таких заходах. Втім, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме у складі формувань Цивільної оборони позивач не надав.

Колегія суддів зазначає, що обставина щодо безпосередньої участі особи у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони є істотною, оскільки в протилежному випадку статус інваліда війни на підставі пункту 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків, і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно підпункту 1 частини першої статті 9 Закону № 796-ХІІ.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.06.2018 у справі № 377/797/17, від 21.08.2018 у справі № 279/2285/16-а, від 15.05.2019 у справі 816/851/18, від 18.09.2019 у справі № 674/450/17, від 19.09.2019 у справі №756/8323/16-а.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у останнього немає достатніх правових підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

Згідно з ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 травня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 12 серпня 2020 року

Головуючий суддя: Л.Т.Черпіцька

Судді: О.Є.Пилипенко

Є.В.Чаку