Справа № 160/5492/20
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2020-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2020 року Справа № 160/5492/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Тулянцевої І.В.
розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -
21 травня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5653-50/67 У від 20 травня 2019 року Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на суму 5 211,36 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Розгляд справи по суті призначено на 26.06.2020 року.
Цією ж ухвалою відповідачу надано право подати відзив на позов протягом 15 днів з дати отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі.
15.06.2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого контролюючий орган заперечує проти позовних вимог, посилаючись виключно на норми Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015 року. Разом з тим, відповідачем зазначено, що позивач перебуваючи на обліку в контролюючому органі про отримані доходи не звітувала, податкову звітність не подавала. Втім неподання податкової звітності не звільняє платника податків від сплати податкових зобов`язань, відповідно до статті 67 Конституції України. Та, згідно з приписами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платники, які перебувають на загальній системі оподаткування та якими не отримано дохід (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року зобов`язані сплачувати суму єдиного внеску, яка не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, а саме: в 2018 році сума становила- 3 723 грн (мін. заробітна плата) * 22% = 819,06 грн та в 2019 році сума становила - 4 173 грн (мін. заробітна плата) * 22% = 918,06 грн. Внаслідок чого у позивача відбулося нарахування єдиного внеску за IV квартал 2018 року в розмірі 2 457,18 грн та за I квартал 2019 року в розмірі 2 754,18 грн. Так як, в ІКП платника обліковувалась заборгованість в розмірі 5 211,36 грн, то Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області була сформована та направлена вимога від 20.05.2019 року № Ф-5653-50/67 У на загальну суму 5 211,36 грн. За таких обставин, податковий орган вважає, що спірна вимога сформована відповідно до вимог чинного законодавства, а тому просить відмовити у задоволенні позову.
17.06.2020 року до суду позивачем подана заява про врахування при винесенні рішення по справі висновків Верховного Суду по справі № 440/2149/19.
06.07.2020 року до суду позивачем подана заява про долучення доказів на підтвердження судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги на суму 4000,00 грн.
За правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (частина 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України).
Оскільки, останній день розгляду справи припадав на день відпустки судді, справу розглянуто у перший робочий день судді після виходу з відпустки - 03.08.2020 року.
Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Згідно Свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, виданого головою виконкому Ленінської районної ради у м. Дніпропетровську, ОСОБА_1 зареєстрована, як фізична особа - підприємець 14.11.2002 року, про що зроблено запис 07.11.2002 року у журналі обліку реєстраційних справ за №04052577Ф0050253.
Відповідно до реєстраційних даних встановлено, що вид діяльності позивача:52.62 Роздрібна торгівля з лотків та на ринках. На обліку в органах державної податкової служби перебуває з 03.02.2003 року.
Також, судом встановлено, що згідно записів трудової книжки від 01.08.1996 року Серії НОМЕР_1 , позивач працювала на різних посадах у різних підприємствах та з 09.02.2017 року по теперішній час працює в ТОВ «АТБ-маркет» на посаді продавець - консультант, про що зроблено відповідні записи до трудової книжки за номером 08. Працевлаштування позивача також, підтверджується виданими довідками від 20.12.2017 року та 18.05.2020 року ТОВ «АТБ-маркет», які залучені до матеріалів справи.
Згідно довідок форми ОК-5 та ОК-7, відповідно до відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлено, що в період з лютого 2017 року по жовтень 2019 рік роботодавцем (ТОВ «АТБ - маркет» самостійно сплачується до Пенсійного фонду України єдиний соціальний внесок із заробітної плати ОСОБА_1 .
Крім того, судом встановлено, що 13.11.2018 року Головне управління ДФС у Дніпропетровській області сформувало та направило позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-5653-50/67У, якою повідомило про наявність у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати єдиного внеску в сумі 15 819,54 грн та з вимогою сплатити протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання цієї вимоги.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.02.2020 року у справі №160/13173/19 дану вимогу визнано протиправною та скасовано. Дане рішення суду від 19.02.2020 року набрало законної сили 21.03.2020 року.

20.05.2019 року Головне управління ДПС у Дніпропетровській області сформувало та направило позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-5653-50/67У, якою повідомило про наявність у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати єдиного внеску в сумі 5 211,36 грн та з вимогою сплатити протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання цієї вимоги.

Заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальну суму 5 211,36 грн, складається:

- заборгованість за IV квартал 2018 року - 2 457,18 (819,06 грн.*3 місяці)

- заборгованість за I квартал 2019 року - 2 754,18 (918,06 грн * 3 місяці)

Позивач вищезазначену вимогу не отримала, про її існування дізналася лише під час ознайомленням з матеріалами виконавчого провадження ВП № 61769605 від 08.04.2020 року.

Вважаючи вимогу від 20.05.2019 року № Ф-5653-50/67У протиправною, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначається Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №2464).

Підпунктом 1 частини другої статті 6 Закону № 2464 визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 7 зазначеного Закону єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4,5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Відповідно до абзацу 3 частини 8 статті 9 платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Крім того, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина 12 статті 9 Закону №2464).

Згідно з частиною 3 статті 9 Закону № 2464 обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до підпункту 6 частини першої статті 1 Закону № 2464 недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Частинами 3 та 4 статті 25 Закону № 2464 передбачено, що суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04.05.2018 № 469) (далі - Інструкція № 449).

Згідно пункту 1 розділу VI Інструкції № 449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У відповідності до п. 3 розділу VI Інструкції, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

- платникам, зазначеним у підпунктах 1 та 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом десяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);

- платникам, зазначеним у підпунктах 3 та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом п`ятнадцяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Пунктом ж 4 вказаного розділу Інструкції визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

З аналізу наведених вище норм слідує, що у разі наявності у платника на кінець календарного місяця недоїмки зі сплати єдиного внеску контролюючий орган на підставі даних звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу формує та надсилає (вручає) платнику вимогу про сплату боргу (недоїмки) на суму такої недоїмки.

Суд зазначає, що позивачу нараховано розрахункову суму єдиного внеску за період: IV квартал 2018 року та 1 квартал 2019 року.

Суми заборгованості позивача по сплаті єдиного внеску здійснено на підставі облікових даних інформаційної системи Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.

Як раніше було встановлено судом, позивач протягом 2017 - 2019 років працювала за основним місцем роботи в ТОВ «АТБ-маркет» і роботодавець сплачував за неї, як за найманого працівника, єдиний соціальний внесок.

Згідно правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 27.11.2019 року по справі № 160/3114/19, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесена оскаржувана вимога (2017, 2018, 1 квартал 2019 року), нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що мала право здійснювати підприємницьку діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно дост.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини` підлягають застосуванню судами як джерела права.

Суд звертає увагу, що контролюючим органом не надано суду належних доказів, які б підтверджували здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_1 у період IV квартал 2018 року та 1 кварталу 2019 року, як і доказів отримання позивачем доходу від даної діяльності.

Внаслідок цього, суд вважає за необхідне зазначити, що реєстрація позивача в податковому органі, як фізичної особи - підприємця ще не є доказом здійснення такої діяльності та отримання від такої діяльності доходу, оскільки взяття на облік осіб, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що у відповідача були відсутні правові підстави для формування та направлення позивачу оскаржуваної вимоги.

А від так, оскаржувана податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) від 20.05.2019 року № Ф-5653-50/67 У є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідачем суду не надано.

Щодо компенсації позивачу витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Статтею 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України. Згідно з частинами 3, 4 цієї статті для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2018 у справі № 569/17904/17 зазначив, що в підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання - передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інші проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження надання правничої допомоги позивачем до матеріалів справи залучений договір б/н від 15.05.2020 про надання правничої допомоги, укладеного між ОСОБА_1 (Клієнт) та адвокатом Шахторіним Артемом Сергійовичем (Адвокат) згідно з п. 4.1 якого передбачено, що за послуги, що надаються Адвокатом, Клієнт сплачує гонорар у розмірі 4000,00 грн.

Також, позивачем до суду надано Акт здачі - приймання робіт (надання юридичних послуг) від 03.07.2020 року на суму 4000,00 грн., який містить наступні складові та їх вартість: підготовка позовної заяви до Дніпропетровського окружного адміністративного суду «про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф 5653-50/67У від 20.05.2019 року - 3200,00 грн. (тариф - 800,00 грн./год; кількість витраченого часу - 4 год.; сума - 3200,00 грн.; дата - 19.05.2020); підготовка від імені позивачки заяви про врахування висновків Верховного Суду у даній категорії - 400,00 грн. (тариф - 800,00 грн./год; кількість витраченого часу - 0,5 год.; сума - 400,00 грн.; дата - 28.02.2020); підготовка від імені позивачки заяви про долучення копії рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/13173/19 між тими самими сторонами - 400,00 грн. (тариф - 800,00 грн./год; кількість витраченого часу - 0,5 год.; сума - 400,00 грн.; дата - 03.03.2020).

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 4000,00 грн. надано копії квитанцій: № 23198 від 20.05.2020 на суму 1000,00 грн.; №5489 від 25.05.2020 на суму 2000,00 грн.; № 193533 від 09.06.2020 на суму 1000,00 грн. з призначенням платежу: «часткова оплата гонорару зг. Дог. б/н від 15.05.2020 без ПДВ. Платник ОСОБА_1 »

Приймаючи до уваги визначений позивачем предмет спору, обсяг задоволених позовних вимог, суд вважає, що судові витрати, понесені позивачем, у вигляді витрат на правничу допомогу підлягають частковій компенсації, а саме, у розмірі 3200,00 грн.

Так, як було встановлено судом, Договір про надання правової допомоги б/н було укладено між позивачем та адвокатом Шахторіним А.С. 15.05.2020 року. При цьому, згідно з Актом здічі - приймання робіт (надання юридичних послуг), Адвокатом нібито надавались послуги в рамках вказаного Договору ще 28.02.2020 - «підготовка від імені позивачки заяви про врахування висновків Верховного Суду у даній категорії» та 03.03.2020 - «підготовка від імені позивачки заяви про долучення копії рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/13173/19 між тими самими сторонами», тобто до моменту його укладання.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем не надано до суду документів, що підтверджують факт надання правової допомоги адвокатом саме в розмірі 4000,00 грн., у зв`язку із чим, компенсація витрат на правничу допомогу підлягає відшкодуванню лише у розмірі - 3200,00 грн., а саме, наданих послуг в рамках виконання зобов`язань, взятих на себе Адвокатом за Договором б/н від 15.05.2020 року - підготовку позовної заяви до Дніпропетровського окружного адміністративного суду «про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф 5653-50/67У від 20.05.2019 року».

Від податкового органу будь-яких заперечень щодо розміру понесених позивачем витрат на правову допомогу не надходило.

З огляду на вище викладене, суд доходить висновку, що понесені позивачем витрати є частково доведеними та такими, що відповідають вимогам частини 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 840,80 грн. та витрати на оплату професійної правової допомоги в розмірі 3200,00 грн., відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд покладає на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 139, 243-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства У країни, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська 17-а, м. Дніпро, 49600, ) про визнання протиправною та скасування вимоги - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5653-50/67 У від 20 травня 2019 року Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на суму 5 211,36 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська 17-а, м. Дніпро, 49600, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська 17-а, м. Дніпро, 49600, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3200,00 грн. (три тисячі двісті грн. 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева