Справа № 642/2172/20
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2020-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 р.Справа № 642/2172/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13.07.2020 року (головуючий суддя І інстанції: Шрамко Л.Л.) по справі № 642/2172/20

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

про визнання бездіяльності щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення та зобов`язання скласти вказаний протокол,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- визнати бездіяльність Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції НПУ щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення у відношенні водія автомобіля ВАЗ 217010 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 за порушення Правил дорожнього руху України;

- зобов`язати Управління Патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції НПУ скласти вказаний протокол.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 13.07.2020 у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 не погоджуючись з рішенням суду, подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при не повному з`ясуванні обставин справи та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом не вірно встановлено обставини справи, не надано оцінки бездіяльності відповідача щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення у відношенні водія ОСОБА_2 та його обов`язку скласти такий протокол відповідно до ст. 254 КУпАП. Крім того, вказує, що в рішенні суду не зазначено суд, до якого подається апеляційна скарга.

Управління Патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції НПУ (далі відповідач) не надало відзив на апеляційну скаргу.

За приписами ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку (ч. 1 ст. 268 КАС України).

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).

Згідно зі ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є учасником ДТП, що мало місце 23.03.2020 в м. Харків, по Гімназійній набережній 26, за участю автомобілів Mitsubishi Pajero Wagon д.н.з. НОМЕР_2 під її керуванням та автомобіля ВАЗ 217010 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 .

26.03.2020 інспектором ВРОМ ДТП УПП в Харківській області старший лейтенантом поліції Маргаряном Г.А. відносно ОСОБА_1 складено протокол. Протокол відносно ОСОБА_2 не складався.

На момент перебування матеріалів справи про дорожньо-транспортну пригоду в Управлінні Патрульної поліції в Харківській області Олійник Т.І. подавала клопотання з проханням залучити до матеріалів справи про адміністративне правопорушення письмові пояснення свідка ДТП ОСОБА_3 , викликати її як свідка та скласти протокол про адміністративне правопорушення у відношенні водія автомобіля ВАЗ 217010 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 за порушення п. 10.1 Правил дорожнього руху (а.с. 4).

На звернення позивача відповідач листом від 16.04.2020 повідомив, що всі матеріали вказаної ДТП направлено управлінням патрульної поліції в Харківській області до Червонозаводського районного суду (а.с. 6).

Також судом встановлено, що в провадженні Червонозаводського районного суду м. Харкова перебуває справа № 646/2008/20 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Позивач, не погоджуючись з діями відповідача щодо не складання протоколу відносно ОСОБА_2 , звернулась з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційної інстанції зважає на наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п.1 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07.11.2015 № 1395 протокол про адміністративне правопорушення (додаток 1) складається в письмовій формі відповідно до статті 254 КУпАП.

Особливості оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 124 КУпАП, визначені розділом IX вказаної Інструкції.

Так, відповідно до п.1 розділу ІХ у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, на місці дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи є висновок уповноваженої особи, який вона робить на підставі власної оцінки фактичних обставин справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням.

Отже, саме до компетенції вказаної уповноваженої особи віднесено вирішення питання щодо наявності підстав для складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, судом встановлено, що справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності по факту скоєння порушення Правил дорожнього руху розглядається Червонозаводським районним судом м. Харкова та позивач не позбавлений можливості надати суду свої доводи та міркування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП саме орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також зобов`язаний з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів зазначає, що суд, який розглядає таку справу, не позбавлений процесуальної можливості вчинити дії направлені на встановлення об`єктивних обставин, зокрема, щодо встановлення осіб, винних у дорожньо-транспортній пригоді.

При цьому позивач не позбавлений можливості довести відсутність своєї вини, довести вину іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди у судовому порядку під час розгляду справи на підставі протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. У випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), п. 57, Series A, № 93).

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення ч. 2 ст. 55 Основного Закону України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

За змістом ч. 3 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Стосовно «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Стосовно поняття «охоронюваний законом інтерес» у тому ж Рішенні Конституційного Суду України вказано, що воно означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Колегія суддів зазначає, що в цій справі, обраний ОСОБА_1 спосіб захисту, як оскарження дій працівника поліції щодо не складення протоколу про адміністративне правопорушення та зобов`язання управління поліції скласти такий протокол з метою притягнення до адміністративної відповідальності іншу особу, не створить для скаржника жодних юридичних прав та/чи обов`язків.

Крім цього, з огляду на завдання адміністративного провадження, факт притягнення іншої особи до адміністративної відповідальності не може вплинути на особисті права та/або інтереси заявника.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеного в постанові від 14.07.2020 по справі № 363/3888/17.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не вказано, які саме були порушені права, свободи або охоронювані інтереси скаржника у сфері публічно-правових відносин, у межах розгляду саме цієї справи, та як впливає на них факт непритягнення ОСОБА_2 до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, вірним є висновок суду першої інстанції, що відповідач діяв у межах повноважень та в спосіб, встановлений законодавством, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Доводи скаржника про не зазначення судом першої інстанції суду, до якого може бути оскаржене рішення, свідчать про описку, яка може бути виправлена за заявою сторін або за ініціативою суду та яка не призвела до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13.07.2020 року по справі № 642/2172/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій