Справа № 160/4775/20
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 липня 2020 року Справа № 160/4775/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки), визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 з урахуванням уточненої позовної заяви звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій просить суд:
- визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки), які були прийняті Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, а саме: від 12.11.2018 р. №Ф-2473-50/67; від 08.02.2019 р. № Ф-2473-50/67; від 15.05.2019 р. № Ф-2473-50/67; від 15.05.2019 р. № Ф-2473-50/67У; від 13.08.2019 р. № Ф-2473-50/67; від 06.11.2019 р. № Ф -2473-50/67; від 12.02.2020 р. № Ф-2473-50/67;
- визнати протиправною бездіяльність ГУ ДПС у Дніпропетровській області щодо не формування та не надсилання протягом тривалого часу вимог про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску і прийняття їх без акту перевірки;
- зобов`язати ГУ ДПС у Дніпропетровській області відобразити скасування боргу з єдиного внеску та штрафів, пені у ІКП Сироти В.І. та інформаційних системах органів ДПС;
- стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений та документально підтверджений судовий збір в розмірі 1471 грн. 40 коп. (840 грн. 80 коп. (за подання позову) + 630 грн. 60 коп. (за подання заяви про забезпечення позову)) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області;
В мотивування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що приписами частин 2 та 3 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" встановлено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Отже, Управління мало право нарахувати внесок, прийнявши вимогу про його сплату, на підставі; акту перевірки; звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів; бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до Закону нараховується внесок. Так, ОСОБА_1 не подавав звітність, Управління чи інший державний орган не проводив перевірку стосовно нього, не витребовувались та не надавались бухгалтерські та інші документи. Тим паче, за весь час нарахування боргу з ЄСВ позивач був працевлаштований у ФОП ОСОБА_2 , та роботодавець при виплаті заробітної плати позивачу сплачував усі необхідні податки та збори, в тому числі ЄСВ, що підтверджується довідкою. Відтак, спірні вимоги про сплату боргу є протиправними та підлягають до скасування.
Також відповідач зазначає, що згідно до пп.1 п. 11.17 розділу XI Порядок №1588, зняття з обліку платників податків у контролюючих органах здійснюється у такому порядку щодо платників податків, державна реєстрація припинення яких здійснюється згідно із Законом, підставою для зняття їх з обліку у контролюючих органах є надходження відомостей про державну реєстрацію припинення юридичної особи. Дата зняття з обліку відповідає даті закриття останньої інтегрованої картки платника податків або даті отримання відомостей про припинення юридичної особи у разі, якщо на момент отримання таких відомостей були закриті всі інтегровані картки такого платника податків. Дані про зняття з обліку платника податків фіксуються в журналі за формою №6-ОПП. Номер зняття з обліку відповідає номеру відповідного запису в журналі за формою №6-ОПП.Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців платник податків ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) був зареєстрований як фізична особа-підприємець 24.01.2002 року та на 14.04.2020 здійснено реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Щодо відомостей про здійснення позивачем підприємницької діяльності станом на 12.05.2020, то за спірний період 2017-2019, відсутня будь-яка інформація щодо направлення позивачем та наявності в контролюючому органі податкової звітності про результати своєї підприємницької діяльності. Окрім цього, розмір витрат на професійну правничу допомогу заявлений позивачем не є доведеним та обґрунтованим, тому у задоволенні заявленого розміру судових витрат на правничу допомогу та стягнення судових слід відмовити у повному обсязі. До 01.07.2004 питання державної реєстрації фізичних осіб - підприємців регулювались Законом України «Про підприємництво» та постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.199 N740 «Про порядок державної реєстрації суб`єктів підприємницької діяльності». Скасування державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи здійснювалось шляхом виключення його з Реєстру суб`єктів підприємницької діяльності. Після набрання чинності Законом N755 усі фізичні особи - підприємці, створені до 01.07.2004 мали подати державному реєстратору заяви про державну реєстрацію включення відомостей про фізичну особу - підприємця до Єдиного державного реєстру (частина друга статті 18 Закону N755). Граничного строку такого включення Законом №755 не визначено. Саме тому у витягах з ЄДР зазначається, що ЄДР у стані формування, а інформація про фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 01.07.2004 та не включених до ЄДР, отримується в органі виконавчої влади, в якому проводилась державна реєстрація. ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) взято на облік Новокодацької ДПІ 12122014 року, відповідно до отриманих відомостей про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Документи у паперовому вигляді при взяті на облік ФОП ОСОБА_1 до Новокодацької ДПІ не надходило. Відтак, оскаржувані вимоги є такими, що винесені виключно на законних підставах.
Слід зазначити, що одночасно із позовною заявою ОСОБА_1 до суду подано заяву по забезпечення позову, за результатами розгляду якої ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року відмовлено повністю.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.04.2020 року зазначена вище справа розподілена та 30.04.2020 року передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року вказану заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду: засвідчених копій документів для суду та для вручення відповідачу та третім особам із проставленням на лицьовому боці у верхньому правому куті першого аркуша документа відмітки - "Копія" та у лівому нижньому куті документа - "Згідно з оригіналом"; заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням підстав для поновлення такого строку та подання відповідних доказів щодо отримання спірної вимоги та уточненої позовної заяви із копією для вручення відповідачу із зазначенням відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2020 року визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду із позовною заявою. Прийнято до свого провадження позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Зобов`язано Головне управління ДПС у Дніпропетровській області у строк до 26.06.2020 року подати до суду засвідчені належним чином відповідно до вимог ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України: 1) отримання ОСОБА_1 вимоги про сплату боргу (недоїмки), які були прийняті Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, а саме: від 12.11.2018 р. №Ф-2473-50/67; від 08.02.2019 р. № Ф-2473-50/67; від 15.05.2019 р. № Ф-2473-50/67; від 15.05.2019 р. № Ф-2473-50/67У; від 13.08.2019 р. № Ф-2473-50/67; від 06.11.2019 р. № Ф-2473-50/67; від 12.02.2020 р. № Ф-2473-50/67; 2) реєстраційної справи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).Судом попереджено Головне управління ДПС у Дніпропетровській області про можливість застосування судом заходів процесуального примусу, зокрема накладення штрафу та винесення окремої ухвали у разі невиконання вимог даної ухвали суду.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити частково з огляду на наступне.
Судовим розглядом встановлено, позивач, ОСОБА_1 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем 24.01.2002 p., місцезнаходження реєстраційної справи - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради.
З 01 січня 2002 року, перебував на обліку як платник єдиного внеску, 39394856 (дані про взяття на облік як платника єдиного внеску).
24.04.2020 р. адвокат АО «Еквіта» звернувся до державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Нор Ольги Миколаївни, з відповідною заявою та з проханням надати скановану копію вимоги. У відповідь державний виконавець надав скановану копію вимоги.
27.04.2020 р. представник позивача направив до ГУ ДПС адвокатський запит, в якому були запитані скановані копії всіх вимог про сплату боргу (недоїмки), прийнятих щодо ОСОБА_1
При цьому суд зазначає, що на момент подання первісного позову позивачу було відомо про існування лише однієї вимоги, а саме від 15.05.2019 р. № Ф-2473-50/67У у сумі 21 030,90 грн.
Разом з цим, у відповідь на адвокатський запит надійшло ще 6 корінців вимог, при цьому номер вимоги від 15.05.2019 р. № Ф-2473-50/67, яку надіслала ГУ ДПС у Дніпропетровській області, відрізняється від доданої до позову лише буквою «У».
Отже існує 2 вимоги від 15.05.2019 р. на однакову суму, проте з різними номерами.
Як видно з доданих корінців вимог, борг почав нараховуватись з 12.11.2018 р. і поступово збільшувався.
22.05.2020 року засобами електронного зв`язку на електронну адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області надійшла копія виконавчого провадження №61778425 з примусового виконання вимоги №Ф-2473-50/67У виданої 15.05.2019 року ГУ ДПС у Дніпропетровській області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати ЄСВ у розмірі 21 030,90 грн. Стосовно вимог про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2018 р. №Ф-2473-50/67 у сумі 15 819,54 грн., від 08.02.2019 р. № Ф-2473-50/67 у сумі 18 276,72 грн., від 15.05.2019 р. № Ф-2473-50/67 у сумі 21 030,90 грн.; від 13.08.2019 р. № Ф-2473-50/67 у сумі 23 785,08 грн.; від 06.11.2019 р. № Ф-2473-50/67 у сумі 26 539,26 грн.; від 12.02.2020 р. № Ф -2473-50/67 у сумі 29 293,44 грн. орган ДВС повідомив, що спірні вимоги до відділу не надходили та на примусовому виконанні у відділі ДВС не перебувають.
Вважаючи протиправною бездіяльність ГУ ДПС у Дніпропетровській області щодо не формування та не надсилання протягом тривалого часу вимог про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску і прийняття їх без акту перевірки, спірні вимоги про сплату боргу (недоїмки) протиправними та безпідставними, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Слід зазначити, що спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону № 2464-VI в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Так, відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі-ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дає визначення поняттю "працівник" - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону;
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Статтею 2 Закону № 2464-VI визначено, що його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Пунктами 3 і 10 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI надано визначення поняттям:
застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;
страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.
Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:
для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;
для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
На підставі наведеного, можна зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.
Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, на якому наполягає відповідач, щодо необхідності сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки (серія НОМЕР_2 ) та довідки від 27.04.2020 року за №ГЮ000000002 позивач працює у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на посаді виконавця робіт, та за період з 19.06.2017 рік по 31.03.2020 року із заробітної плати позивача було нараховано та своєчасно перераховано до бюджету єдиний соціальний внесок.
Також, слід зазначити, що відповідно до довідки Пенсійного фонду України (форма ОК-5) за період з 2011 рік по 2020 рік, довідки Пенсійного фонду України (форма ОК-7) за період 2017 року по 2020 рік на всі доходи, було нараховано та своєчасно перераховано до бюджету єдиний соціальний внесок.
До того ж, суд звертає увагу на те, що доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження господарської діяльності судом не встановлено. Відповідач про наявність таких доходів не зазначав.
Суд зазначає, що факт перебування особи на обліку в органах фіскальної служби не змінює вищенаведених висновків, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.
Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесена оскаржувана вимога (2017-2019 роки), нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як фізичною особою-підприємцем, яка має право провадити господарську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.
Однак, позивачу як фізичній особі-підприємцю, нараховувався до сплати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Отже, за наведених вище мотивів, оскаржувані вимоги відповідача не можна вважати правомірними.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27 листопада 2019 року (справа № 160/3114/19), від 4 грудня 2019 року (справа № 440/2149/19) та від 23 січня 2020 року (справа № 480/4656/18).
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги про сплату боргу (недоїмки): №Ф-2473-50/67У від 15.05.2019 року у сумі 21 030,90 грн.; від 12.11.2018 р. №Ф-2473-50/67 у сумі 15 819,54 грн., від 08.02.2019 р. № Ф-2473-50/67 у сумі 18 276,72 грн., від 15.05.2019 р. № Ф-2473-50/67 у сумі 21 030,90 грн.; від 13.08.2019 р. № Ф-2473-50/67 у сумі 23 785,08 грн.; від 06.11.2019 р. № Ф-2473-50/67 у сумі 26 539,26 грн.; від 12.02.2020 р. № Ф -2473-50/67 у сумі 29 293,44 грн. є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Разом з цим, у задоволені вимоги позивача щодо визнання протиправної бездіяльності ГУ ДПС у Дніпропетровській області щодо не формування та не надсилання протягом тривалого часу вимог про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску і прийняття їх без акту перевірки слід відмовити з огляду на таке.
У випадку, передбаченому абзацом 2 пункту 3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом десяти робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.
Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів із дня її винесення.
У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 1 та 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом десяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій); платникам, зазначеним у підпунктах 3 та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом п`ятнадцяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
Орган доходів і зборів веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції.
При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина - літера "Ю" (вимога до юридичної особи) або "Ф" (вимога до фізичної особи), 2 частина - порядковий номер, 3 частина - літера "У" (узгоджена вимога).
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.
Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При надсиланні вимоги платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення корінець вимоги залишається у органі доходів і зборів. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис, - у органі доходів і зборів.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою):
юридичній особі або відокремленому підрозділу, якщо її особисто вручено службовій (посадовій) особі такого платника під підпис або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення;
фізичній особі, якщо її вручено особисто такій фізичній особі або її законному чи уповноваженому представникові чи надіслано рекомендованим листом на її адресу за місцем проживання або останнього відомого її місця перебування (проживання) з повідомленням про вручення.
Дата надсилання (вручення) проставляється на корінці вимоги:
службовою (посадовою) особою юридичної особи, фізичною особою або її законним чи уповноваженим представником - у разі вручення вимоги під підпис;
працівником структурного підрозділу, до функцій якого належать приймання, реєстрація та обробка вхідної і вихідної кореспонденції, у разі надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення. При цьому повідомлення про вручення прикріплюється до корінця вимоги.
Після надсилання (вручення) вимоги про сплату боргу (недоїмки) платнику корінець такої вимоги з відміткою про вручення підшивається до справи платника та: якщо вимога органу доходів і зборів скасовується чи змінюється судом (господарським судом), то підшивається примірник (копія) рішення суду (господарського суду) до справи платника поряд з корінцем від вимоги, щодо якої відбувся судовий розгляд; у разі списання боргу (недоїмки) у випадках, визначених статтею 25 Закону, підшивається копія рішення про списання.
Виходячи із системного аналізу вищевказаних положень Закону, суд дійшов висновку, що вимога може формуватись контролюючим органом, зокрема: за наявності у платника на кінець календарного місяця недоїмки зі сплати єдиного внеску, яка, згідно даних інформаційної системи органу доходів і зборів перевищує 10 гривень; за даними перевірки.
Тобто, проведення перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок за наявності за платником на кінець календарного місяця недоїмки зі сплати єдиного внеску, яка, згідно даних інформаційної системи органу доходів і зборів перевищує 10 гривень, не є обов`язком контролюючого органу.
У такому разі, вимога формується та надсилається за даними інформаційних систем без проведення перевірки.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що відповідачем порушено процедуру, яка передує прийняттю вимоги про сплату боргу (недоїмки), а саме відповідачем не вручено позивачу акт перевірки, що у свою чергу порушило право позивача на подання заперечень щодо такого акту.
Разом із тим, суд критично оцінює наведені вище посилання позивача, адже необхідність направлення платнику єдиного внеску акта перевірки, а також необхідність врахування заперечень такого платника при формуванні вимоги про сплату недоїмки, виникає у податкового органу лише у випадках, визначених абз.2 пункту 3 Розділу VI Інструкції №449, тобто, у разі коли вимога надсилається за наслідками документальних перевірок, дані яких свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів.
В даному ж випадку, оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки): №Ф-2473-50/67У від 15.05.2019 року у сумі 21 030,90 грн.; від 12.11.2018 р. №Ф-2473-50/67 у сумі 15 819,54 грн., від 08.02.2019 р. № Ф-2473-50/67 у сумі 18 276,72 грн., від 15.05.2019 р. № Ф -2473-50/67 у сумі 21 030,90 грн.; від 13.08.2019 р. № Ф-2473-50/67 у сумі 23 785,08 грн.; від 06.11.2019 р. № Ф-2473-50/67 у сумі 26 539,26 грн.; від 12.02.2020 р. № Ф-2473-50/67 у сумі 29 293,44 грн. сформовані на підставі даних інформаційних систем органу доходів і зборів та направлені позивачу з огляду на те, що на кінець календарного місяця у нього була наявна недоїмка зі сплати єдиного внеску.
Таким чином, жодних документальних перевірок в даному випадку не проводилось, а тому необхідність у направленні позивачу акта перевірки у відповідача була відсутня.
В той же час, суд погоджується із твердження позивача про те, що оскаржувані у даній справі спірні вимоги направлені відповідачем із порушенням строків, адже мала б бути надіслана протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску.
Проте, суд звертає увагу на те, що несвоєчасне направлення контролюючим органом податкової вимоги на адресу платника не свідчить про його звільнення від обов`язку сплачувати відповідні зобов`язання.
Вказані висновки щодо застосування норм права, узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 28.12.2018 по справі №804/1687/15.
Крім того, положеннями ч.16 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.
Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що несвоєчасне направлення відповідачем вимоги про сплату недоїмки не може бути самостійною підставою для її скасування за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган.
Відтак, вимога позивача щодо визнання протиправної бездіяльності ГУ ДПС у Дніпропетровській області щодо не формування та не надсилання протягом тривалого часу вимог про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску і прийняття їх без акту перевірки не підлягає до задоволення.
Стосовно вимоги позивача з приводу зобов`язання ГУ ДПС у Дніпропетровській області відобразити скасування боргу з єдиного внеску та штрафів, пені у ІКП Сироти В.І. та інформаційних системах органів ДПС суд зазначає наступне.
Надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Верховний Суд України у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зокрема, абзацами 5, 6, та 7 вступної частини Рекомендації Rec (2004) 6 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам "Щодо вдосконалення національних засобів правового захисту", ухваленої на 114-й сесії 12.05.2004, передбачено, що, відповідно до вимог статті 13 Конвенції, держави-члени зобов`язуються забезпечити будь-якій особі, що звертається з оскарженням порушення її прав і свобод, викладених в Конвенції, ефективний засіб правового захисту в національному органі; крім обов`язку впровадити такі ефективні засоби правового захисту у світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини, на держави покладається загальний обов`язок розв`язувати проблеми, що лежать в основі виявлених порушень; саме держави-члени повинні забезпечити ефективність таких національних засобів як з правової, так і практичної точок зору, і щоб їх застосування могло привести до вирішення скарги по суті та належного відшкодування за будь-яке виявлене порушення.
Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
Приписами частини 4 розділу 5 цього Порядку передбачено, що у разі якщо за результатами судового оскарження донарахована/зменшена сума з урахуванням її складових (платіж, санкція, пеня) у повному обсязі скасовується (статус повідомлень-рішень/рішень/вимог та/або рішень щодо єдиного внеску в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, змінюється на «Скасовується в судовому порядку»), то в ІКП відображення облікових показників (операцій) щодо донарахування /зменшення суми не проводиться.
Враховуючи приписи зазначеного Порядку суд вважає належним способом захисту порушених прав позивача у спірних правовідносинах є зобов`язання ГУ ДПС у Дніпропетровській області здійснити коригування відомостей в інтегрованій картці платника - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) шляхом відображення в його інтегрованій картці показників (операцій) щодо виключення з обліку донарахованих сум з єдиного внеску відповідно до вимог про сплату боргу (недоїмки): №Ф-2473-50/67У від 15.05.2019 року у сумі 21 030,90 грн.; від 12.11.2018 р. №Ф-2473-50/67 у сумі 15 819,54 грн., від 08.02.2019 р. № Ф-2473-50/67 у сумі 18 276,72 грн., від 15.05.2019 р. № Ф-2473-50/67 у сумі 21 030,90 грн.; від 13.08.2019 р. № Ф-2473-50/67 у сумі 23 785,08 грн.; від 06.11.2019 р. № Ф-2473-50/67 у сумі 26 539,26 грн.; від 12.02.2020 р. № Ф-2473-50/67 у сумі 29 293,44 грн.
Водночас вимога позивача про виключення з інтегрованої картки інформації про нарахування штрафу та пені задоволенню не підлягає, оскільки оскарженими вимогами штраф та пеня до позивача не застосовувалися.
Відповідно до положень статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина третя статті 139 КАС України).
Так, як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 840,80 грн., що документально підтверджується квитанцією №4 від 27.04.2020 року та квитанцією №4 від 25.05.2020 року про сплату судового збору у розмірі 717 грн. Загалом сума сплаченого судового збору за подання до суду позовної заяви склала 1557,80 грн.
Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, то судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, як то відповідача у справі.
Відтак, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 1038,52 грн. підлягає стягненню з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Відповідно до ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно із ч. ч.1, 3, 6, 7, 9 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, слід враховувати, що за змістом статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу підлягають усі здійснені документально підтверджені судові витрати.
Згідно із ч.ч.1-5 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Системний аналіз наведених вище по тексту норм права дає підстави вважати, що матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі 814/698/16.
Крім того, до суду необхідно надати і детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги разом із відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена, а також із доказами, які підтверджують здійснення відповідних витрат (у разі понесення таких).
При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.
Таким чином, судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу, повинні бути пов`язані тільки з розглядом конкретної адміністративної справи, що розглядається судом, і за надання правової допомоги за визначених законом обставин: у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.
У пункті 269 Рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Як встановлено з поданих документів, 22.04.2020 року між Адвокатським об`єднанням «ЕКВІТА» в особі керуючого-партнера Бочкаря Р.В., який дії на підставі Статуту з однієї сторони та фізичною особою Сиротою В.І., який діє на підставі власного волевиявлення, відносно себе, з іншої сторони було укладено договір про надання правової допомоги №15/20. Відповідно до Додатку №1 до договору про надання правової допомоги №15/20 від 22.04.2020 року на виконання умов договору за даним Додатком до договору Адвокатське об`єднання зобов`язується за дорученням клієнта надати наступну правову допомогу (послуги): складання та подання до суду позову про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПС; визнання протиправним дій ДПС щодо; сторони домовились, що вартість наданої правової допомоги за договором визначається в розмірі 50% від прожиткового мінімуму на одну особу, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»; детальний перелік виконаних робіт визначається сторонами в актах прийому-передачі наданих послуг, які є невід`ємною частиною договору. Загальна ціна Договору складатиметься із сум, вказаних в Актах прийому-передачі наданих послуг, підписаних Сторонами. Оплата Гонорару, зазначеного в п.п. 1.1.1 даного Додатку, здійснюється в наступному порядку: протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати укладання договору клієнт сплачує аванс в сумі 1000 (одна тисяча) грн.; основний гонорар (затишок з урахуванням авансу) клієнт сплачує протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати ухвалення судом рішення не залежно від того на чию користь його ухвалено.
В той же час, відповідно до акту № Р-42 від 27.04.2020 року про приймання виконаних робіт (наданих послуг) який укладено між ОСОБА_1 та АО «ЕКВІТА» в особі Бочкарь Р.В. були проведені наступні роботи (надані наступні послуги):
- збір доказів: ознайомлення з матеріалами ВП ДВС, витребування копії вимоги (виконавчого документу), попередня консультація у кількості 1 години вартістю 1051 грн.;
- збір доказів: ознайомлення з документами клієнта, визначення та погодження з клієнтом правової позиції та порядку дій у кількості 1 години вартістю 1051 грн.;
- складання (написання) позовної заяви з її поданням у кількості 4 годин вартістю 4204 грн.;
- складання (написання) заяви про забезпечення позову у кількості 1 години вартістю 1051 грн.
Разом з цим, в задоволенні витрати на професійну правничу допомогу за такий вид роботи, як складання (написання) заяви про забезпечення позову у кількості 1 години вартістю 1051 грн. слід відмовити, оскільки ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року у задоволенні заяви про забезпечення позову представника ОСОБА_1 - адвоката Бочкарь Романа Віталійовича відмовлено повністю. При цьому, ухвала суду від 04.05.2020 року позивачем у суді апеляційної інстанції не оскаржувалась.
Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу суд доходить висновку, що такі витрати дійсно були частково пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджені документально.
У той же час, суд зазначає, що розмір понесених витрат на правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.
Суд не ставить під сумнів вартість однієї години часу, витраченої адвокатом на надання позивачу правових послуг, оскільки відповідний розмір визначений у договорі про надання правничої допомоги.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.
Крім того Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 року по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, судові витрати підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у справі.
Отже, у даному випадку, оскільки Дніпропетровським окружним адміністративним судом під час прийняття судового рішення позовні вимоги задоволено частково, виходячи з критерію пропорційності, розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань повинен становити 4204 грн. відповідно до акту № Р-42 від 27.04.2020 року про приймання виконаних робіт (наданих послуг).
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 242-243, 245-246, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки), визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2473-50/67У від 15.05.2019 року у сумі 21 030,90 грн.
Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2019 р. № Ф-2473-50/67 у сумі 21 030,90 грн.
Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2018 р. №Ф-2473-50/67 у сумі 15 819,54 грн.
Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.02.2019 р. № Ф-2473-50/67 у сумі 18 276,72 грн.
Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.08.2019 р. № Ф-2473-50/67 у сумі 23 785,08 грн
Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2019 р. № Ф-2473-50/67 у сумі 26 539,26 грн.
Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.02.2020 р. № Ф-2473-50/67 у сумі 29 293,44 грн.
Зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області здійснити коригування відомостей в інтегрованій картці платника - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) шляхом відображення в його інтегрованій картці показників (операцій) щодо виключення з обліку донарахованих сум з єдиного внеску відповідно до вимог про сплату боргу (недоїмки): №Ф-2473-50/67У від 15.05.2019 року у сумі 21 030,90 грн.; від 12.11.2018 р. №Ф-2473-50/67 у сумі 15 819,54 грн., від 08.02.2019 р. № Ф-2473-50/67 у сумі 18 276,72 грн., від 15.05.2019 р. № Ф-2473-50/67 у сумі 21 030,90 грн.; від 13.08.2019 р. № Ф-2473-50/67 у сумі 23 785,08 грн.; від 06.11.2019 р. № Ф-2473-50/67 у сумі 26 539,26 грн.; від 12.02.2020 р. № Ф-2473-50/67 у сумі 29 293,44 грн.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник