Справа № 161/13487/16-а
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2020-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 161/13487/16-а

адміністративне провадження № К/9901/37061/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Шарапи В.М.,

суддів: Стеценка С.Г., Чиркіна С.М.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Виконавчого комітету Луцької міської ради на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Качмара В.Я. (головуючий), Гінди О.М., Ніколіна В.В. у справі №161/13487/16-а за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Луцької міської ради про скасування рішення

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій, встановлені судами попередніх інстанцій обставини:

1. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Луцької міської ради (далі - відповідач) про скасування рішення від 07.10.2016 №620-11 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 » (далі - Рішення) з підстав відсутності у відповідача передбачених законом повноважень на прийняття такого Рішення.

2. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

3. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2016 року скасовано. Ухвалено нову постанову про задоволення позову. Визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 07 жовтня 2016 №620-11 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 ».

4. Судами встановлені такі обставини, що мають значення для правильного вирішення спору по суті:

4.1. 10.02.2005 між Луцькою міською радою (Орендодавець) та Відкритим акціонерним товариством «Волинське обласне підприємство автобусних станцій 10799» (Орендар) укладено договір оренди землі, відповідно до якого Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування автостанції, яка знаходиться на вул. Конякіна, 39 в м. Луцьку.

4.2. У подальшому між Приватним акціонерним товариством «Волинське обласне підприємство автобусних станцій» та позивачем укладено договір на надання послуг від 29.12.2014 №17-2015, відповідно до якого ПАТ надає послуги по обслуговуванню пересувного кіоску (причепа-фургона) без номера по реалізації гарячої випічки, що знаходиться на території АВ Луцьк (АДРЕСА_1). Позивач у свою чергу зобов`язується сплачувати плату за обслуговування відповідно до умов Договору.

4.3. Причеп-фургон торгівельний 71Т є Тимчасовою спорудою і належить позивачу на праві приватної власності.

4.4. 07.10.2016 Виконкомом Луцької міської ради прийнято Рішення, пунктом 1 якого зобов`язано власника Тимчасової споруди протягом 7 днів з дати ухвалення цього Рішення демонтувати споруду, що розміщена без відповідних правовстановлюючих та дозвільних документів на АДРЕСА_1 та відновити благоустрій території. У разі невиконання власником пункту 1 цього Рішення департаменту муніципальної поліції міської ради доручено демонтувати Тимчасову споруду в законом встановлений спосіб і метод.

5. Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що оскаржене рішення відповідача прийняте із дотриманням процедури його прийняття і по суті є правильним, оскільки тимчасова споруда розміщена без дозвільних документів.

6. Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи нове судове рішення про задоволення позову, виходив з помилковості висновків суду першої інстанції про дотримання процедури прийняття оскарженого рішення з огляду на приписи Правил благоустрою міста Луцька, затверджених рішенням Луцької міської ради від 29.07.2009 №44/2 (далі - Правила №44/2).

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги, заперечень (відзиву) на касаційну скаргу:

7. Відповідач подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року та залишити в силі постанову Луцького міськрайонного суду від 26 грудня 2016 року. Аргументи в обґрунтування вимог касаційної скарги зводяться до того, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми Правил №44/2.

8. Копія касаційної скарги повторно надсилалась Верховним Судом позивачу, проте, до закінчення встановленого строку позивач відзиву чи заперечення на касаційну скаргу не подала.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд касаційної інстанції:

9. При розгляді касаційної скарги колегією суддів враховуються приписи частин 1-2 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) у редакції до 08.02.2020, у відповідності до яких суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

10. Норми матеріального права під час перевірки судом касаційної інстанції правильності їх застосування судами попередніх інстанцій застосовуються у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин. Норми процесуального права під час касаційного перегляду судом касаційної інстанції застосовуються у редакції КАС України станом до 08.02.2020.

11. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

12. Згідно частин 2 та 4 статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

13. На виконання вимог цього Закону Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 21.10.2011 N 244 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 за N 1330/20068) затверджено Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, пунктом 2.1. якого визначено, що підставою для розміщення тимчасових споруд є паспорт прив`язки. Пунктом 1.4. цього Порядку встановлено, що пересувна тимчасова споруда - споруда, яка не має закритого приміщення для тимчасового перебування людей, у якій може бути розміщене торговельне обладнання, низькотемпературний прилавок, лоток, ємність, торговельний автомат, інші пристрої для сезонної роздрібної торгівлі та іншої підприємницької діяльності.

14. Закон України «Про благоустрій населених пунктів» від 06 вересня 2005 року № 2807-IV (далі Закон України №2807-IV) визначає правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини.

Статтею 5 цього Закону визначено перелік органів управління у сфері благоустрою населених пунктів, до яких належать Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.

Відповідно до положень статей 20 та 40 Закону України №2807-IV організація благоустрою та самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів, здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, рішення яких є обов`язковими на відповідній території.

Статтею 34 цього Закону встановлено, що Правила благоустрою території населеного пункту - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування.

15. Згідно підпункту 7 пункту «а» статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон України №280/97-ВР) до повноважень виконавчого комітету міської ради в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку належить організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Частиною 1 статті 73 цього Закону встановлено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

16. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що на час спірних правовідносин розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності було можливим виключно на підставі паспорта прив`язки. Органи місцевого самоврядування в особі виконавчого комітету Луцької міської ради були уповноваженими приймати і затверджувати Правила розміщення та функціонування тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території міста, здійснювати контроль за станом благоустрою населених пунктів. Луцька міська рада мала повноваження приймати і затверджувати Правила благоустрою міста. Правила розміщення та функціонування тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території міста та Правила благоустрою міста є нормативно-правовими актами органів місцевого самоврядування.

17. Суди попередніх інстанцій встановили, що позивач здійснювала підприємницьку діяльність із використанням пересувної тимчасової споруди і не отримала у встановленому порядку паспорта прив`язки цієї тимчасової споруди.

18. Також судами встановлено, що виконавчим комітетом Луцької міської ради на виконання зазначених вище норм права рішенням від 02.08.2012 №528-1 затверджено Правила розміщення та функціонування тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території міста Луцька (далі - Правила №528-1), а Луцькою міською радою рішенням від 27.09.2009 №44/2 затверджено Правила благоустрою міста Луцька (далі - Правила №44/2).

19. Судом першої інстанції до спірних правовідносин застосовано Правила №528-1, які регулюють порядок надання дозволу на розміщення тимчасових споруд, прийняті відповідно до вимог Законів України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про благоустрій населених пунктів», «Про місцеве самоврядування», Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 21.10.2011 N 244 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 за N 1330/20068) «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності».

20. Суд першої інстанції встановив, що рішення відповідача, яким зобов`язано позивача протягом 7 днів з дати ухвалення цього рішення демонтувати тимчасову споруду, що розташована без правовстановлюючих та дозвільних документів на АДРЕСА_1 та відновити благоустрій території, прийняте обґрунтовано. Такий висновок суду першої інстанції, з врахуванням встановлених ним обставин, ґрунтується на зазначених вище нормах права, які регулюють спірні правовідносини.

21. Проте суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції з посиланням на те, що відповідачем порушено під час прийняття рішення від 07.10.2016 №620-11 процедуру, встановлену підпунктом 9.4.3. Правил №44/2.

22. Такий висновок суду апеляційної інстанції є помилковим. Правила №44/2 у розділі 9 визначають порядок розміщення та утримання малих архітектурних форм та тимчасових споруд. Пункт 9.4.3. регламентує порядок проведення демонтажу самовільно встановлених малих архітектурних форм, тимчасових споруд чи конструкцій. Проте демонтажу передує прийняття виконавчим комітетом Луцької міської ради рішення про демонтаж самовільно встановлених тимчасових споруд, що передбачено підпунктом 9.4.2. Порядку №44/2, а після прийняття такого рішення здійснюється демонтаж, який передбачає, скликання комісії з представників департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради, Муніципальної поліції, міського відділу внутрішніх справ (за згодою), особи, яка здійснила самовільне встановлення тимчасових споруд та складання акту огляду.

23. За таких обставин суд апеляційної інстанції неправильно витлумачив нормативно-правовий акт органу місцевого самоврядування (Правила №44/2), прийнятий відповідно до Закону України №2807-IV, а відтак судом апеляційної інстанції скасоване рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.

24. Згідно статті 352 КАС України це є підставою для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції та залишення в силі судового рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15.01.2020 №460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", статтями 341, 345, 349, 350, 352, 359 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу виконавчого комітету Луцької міської ради задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року по справі №161/13487/16-а скасувати, залишити в силі постанову Луцького міськрайонного суду від 26 грудня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

СуддіВ.М. Шарапа С.Г. Стеценко С.М. Чиркін