Справа № 487/791/20
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2020-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2020 р.м.ОдесаСправа № 487/791/20
Головуючий в 1 інстанції: Щербина С.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді - доповідача Стас Л.В.

суддів Турецької І.О., Шеметенко Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 травня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до поліцейського 2 роти 1 батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква УПП у Київській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Тимощука Євгена Івановича, про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся з позовом до поліцейського 2 роти 1 батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква УПП у Київській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Тимощука Є.І., в якому просив скасувати постанову Серії ЕАК № 2044449 від 30.01.2020 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якою його було притягнуто до відповідальності за вчинення правопорушення за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 255,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 . В обґрунтування позовних вимог посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 15.11.2018 року у справі № 524/5536/17 зазначав про протиправність оскаржуваної постанови, оскільки відповідачем, на якого покладено обов`язок доказування, не було надано доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Так, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить даних щодо технічного засобу, яким було здійснено відеозапис вчиненого правопорушення. Таким чином, постанова винесена з порушенням вимог ст. 283 КУпАП та тому підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 травня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 травня 2020 року - скасувати та винести нове про задоволення позову. Зокрема, апелянт ханачав, що судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 15.11.2018 року у справі № 524/5536/17 та не враховано не доведеність відповідачем вчинення ним адміністративного правопорушення, з огляду на відсутність у постанові даних стосовно технічного засобу, яким зафіксовано правопорушення.

Відповідач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Учасники справи в судове засідання апеляційного адміністративного суду не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином. Враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів, відповідно до п.2 ч.1 ст. 311, ч.2 ст. 313 КАС України, вважає за можливе проводити апеляційний розгляд справи у письмовому провадженні.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 січня 2020 року поліцейський 2 роти 1 батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква УПП у Київській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Тимощук Є.І. виніс відносно позивача постанову у справі про адміністративне правопорушення Серії ЕАК № 2044449.

Суть адміністративного правопорушення, згідно постанови, полягала в тому, що 30.01.2020р. о 13:07 год., позивач, керуючи автомобілем Tayota Highlander, державний номер НОМЕР_1 , рухався по а/д «Київ-Одеса» в зоні дії дорожнього знаку 5.45 «початок населеного пункту» с. Чабани зі швидкістю 80 км/год., що є порушенням п. 12.4 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, внаслідок чого інспектором було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн.

Вважаючи протиправною постанову щодо притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні заявлених позивачем вимог, суд першої інстанції дійшов висновку щодо правомірності оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, оскільки притягнення позивача до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП відбулося за підставі належного та допустимого доказу, а саме показань лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів «TruCAM LTI 20/20 №ТС000789», що використовуються працівниками УПП.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів виходить із такого.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух від 30.06.1993 року № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР).

Відповідно до ст. 14 Закону України Про дорожній рух учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п.1.1. ПДР вони, відповідно до Закону України Про дорожній рух, встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 2.3 «б» ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно п. 12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частина 1 ст.122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Частина 1 статті 9 КУпАП визначає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У контексті даної справи це означає, що умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до частини другої та третьої статті 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України від 02.07.2015року № 580-VIII "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно статті 31 Закону №580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Проте, як обґрунтовано зазначено апелянтом, в порушення ч. 3 ст. 283 КУпАП у постанові про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, та не вказано про те, чи взагалі таке фіксування проводилось.

З цього приводу, колегія суддів зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений, а тому зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 КУпАП. У ній зокрема необхідно зазначити технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

За таких обставин, у зв`язку з відсутністю в оскаржуваній постанові посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, надана відповідачем копія відеозапису з нагрудної камери інспектора, не може бути прийнята судом в якості належного та допустимого доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 30.05.2018 року у справі № 337/3389/16-а та від 21.01.2019 у справі № 592/5576/17.

Отже, доводи апелянта щодо підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджуються викладеним та знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, на думку колегії суддів наявні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Доводи відповідача, що наданим відеозаписом, а саме оптичним диском DVD-R підтверджується факт вчинення позивачем правопорушення, колегія суддів вважає недоречними, оскільки як зазначено вже вище у постанові по справі про адміністративне правопорушення, не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, що свідчить про те, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ч. 3 ст. 283 КУпАП, а тому наданий відповідачем відеофайл не може вважатися належним доказом.

Також колегія суддів вважає помилковим дослідження судом першої інстанції питання щодо відповідності приладу «TruCAM LTI 20/20 №ТС000789» державним нормам та стандартам, оскільки як вбачається з матеріалів справи, а саме позовної заяви, позивачем не було покладено в обґрунтування своїх позовних вимог питання невідповідності даного приладу державним стандартам. Натомість, позивачем було чітко висловлено свою позицію із посиланням на правові висновки суду касаційної інстанції. Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги щодо протиправності оскаржуваної постанови є обґрунтованими, а тому оскаржувана постанова серії Серії ЕАК № 2044449 від 30.01.2020 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення закриттю? на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

Відповідно до ст. ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що постановлене судове рішення на підставі ч. 1 ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно ч. 3 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 травня 2020 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАК № 2044449 від 30.01.2020 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 255 грн., а справу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху відносно ОСОБА_1 - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 13.08.2020 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Шеметенко Л.П. Турецька І.О.