Справа № 607/10712/20
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2020-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 рокуЛьвівСправа № 607/10712/20 пров. № А/857/8724/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 липня 2020 року (головуючого судді Гуменного П.П. ухвалене у відкритому судовому засіданні о 17 год. 40 хв. в м. Тернопіль) у справі №607/10712/20 за позовом Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області до Громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою забезпечення його примусового видворення за межі території України,-

ВСТАНОВИВ:

Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області (далі - УДМС у Тернопільській області) 30.06.2020 звернулося в суд з позовом до Громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 в якому просить продовжити строк затримання громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення його примусового видворення за межі України на строк шість місяців із поміщенням у Волинський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 липня 2020 року позов задоволено повністю.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Громадянин Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує, що немає жодного законодавчого обгрунтування для продовження строку його тримання у пункті, оскільки він не перешкоджає ідентифікації своєї особи, а співпрацював з позивачем і жодних доказів, які б вказували на його ухилення від ідентифікації позивач суду не надає. Зазначає, що надав правдиві відомості про себе, а саме копію паспорту серія номер НОМЕР_1 та всю інформацію щодо навчання у Тернопільському національному технічному університеті імені Івана Полюя, мав посвідку на тимчасове проживання. Також надсилання листа до дирекції Волинського ПТПІ з вимогою сприяння в ідентифікації іноземця та відповіді на них, взагалі не є доказом спроб позивача повідомити його ідентифікації.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Згідно частини 17 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Згідно з частиною 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Стаття 269 КАС України встановлює, що у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив). Копії позовної заяви та доданих до неї документів направляються відповідачу й іншим учасникам справи на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - електронною поштою, якщо така відома суду, або надаються для ознайомлення в судовому засіданні.

Сторони в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку, визначеному статтею 268 КАС України.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 23 березня 2016 року УДМС у Тернопільській області прийнято рішення № 27 про примусове повернення з України громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке відповідач добровільно у термін вказаний у рішенні не виконав та продовжував перебувати на території України без законних підстав.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.01.2020 позов УДМС у Тернопільській області до громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове видворення за межі України та затримання із поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України з метою ідентифікації та забезпечення його видворення за межі території України строком на шість місяців задоволено. Рішення негайно виконано, вступило в законну силу та не оскаржувалося.

За рішенням УДМС у Тернопільській області від 17 січня 2020 року, Відповідача поміщено у Волинський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Шестимісячний строк затримання ОСОБА_1 у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України спливає 17 липня 2020 року.

З метою виконання рішення суду про примусове видворення за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було вжито заходи щодо ідентифікації та документування останнього, зокрема, УДМС у Тернопільській області неодноразово зверталось до Посольства Республіки Конго через Департамент консульської служби МЗС України, з метою сприяння в ідентифікації та документуванні Відповідача, підтвердженням чого є долучені до позовної заяви листи від 21 січня 2020 року № 6110.2-191/61.1-20; від 18 лютого 2020 року № 6101.5-1724/61.1-20; від 22 квітня 2020 року № 6101.5-3208/61.1-20; від 07 травня 2020 року № 6101.5-3461/61.1-20.

УДМС у Тернопільській області за вхідним № 3260/1/6101-20 від 17 червня 2020 року отримано відповідь від Департаменту консульської служби МЗС України (№ 71/ВКЗ/6111-500-39976 від 17 червня 2020 року) про те, що клопотання Управління щодо ідентифікування та документування паспортним документом з метою видворення за межі території України громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 направлено до консульського підрозділу посольства України в Російській Федерації. Однак, на даний час УДМС у Тернопільській області не отримано інформації про належність Відповідача до громадянства Демократичної Республіки Конго, а також відомостей, котрі ідентифікують його особу та документу, який давав би йому право на виїзд з України.

23 квітня 2020 року УДМС у Тернопільській області за вих. № 6101.5-3248/61.1-20 з метою забезпечення примусового видворення громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та на виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 січня 2020 року у справі № 607/750/20 до Волинського ПТПІ направлено лист щодо сприяння у проведенні співбесіди з Відповідачем на предмет встановлення інформації про близьких родичів та інших осіб з якими він підтримує контакти, проте, останній категорично відмовився надавати зазначені відомості.

УДМС в Тернопільській області 24 квітня 2020 року за вих. № 6101.5-3258/61.1-20 звернулось з листом до Тернопільського національного технічного університету з проханням в сприянні з боку навчального закладу у виготовленні документів, що дають право на перетин кордону та повернення на батьківщину Відповідача по даній справі, оскільки вказаний навчальний заклад у 2011 році запросив на навчання в Україну ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і після втрати ним законних підстав для перебування на території України не виконав свої зобов`язання щодо своєчасного виїзду іноземця за кордон.

Суд першої інстанції задовольняючи позов прийшов до висновку, що з огляду на відсутність документу у громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що дає право на виїзд з України, будь-яка інформація чи документи з країни громадянської належності відповідача, необхідні для ідентифікації його особи також відсутні, як відсутня і належна співпраця з боку самого ОСОБА_1 , в питанні його повернення до країни громадянської належності, тому суд вважає, що є підстави для продовження строку його затримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на строк шість місяців.

Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини четвертої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до частини 1 статті 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Частинами 11-12 статті 289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Колегія суддів враховує, що умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи (частина 13 статті 289 КАС України).

З аналізу вказаних норм видно, що у справах про продовження строку затримання з метою ідентифікації слід встановити наявність двох умов, а саме: відсутність співпраці з боку іноземця з органами державної міграційної служби та/або неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства.

Відповідно до частини 3 статті 8 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 №1710-VI, уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі виїзду з України за умови: 1) наявності в нього дійсного паспортного документа; 2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону виїзду з України.

Отже, іноземці або особи без громадянства можуть виїхати за межі території України за наявності дійного паспортного документу.

Наразі, апелянт стверджує, що він з метою співпрацювання з позивачем надав копію паспорту серії номер НОМЕР_1 та всю інформацію стосовно навчання у Тернопільському національному технічному університеті імені Івана Пулюя.

Разом з тим, не підтверджує того, що не ухилятиметься від виконання рішення суду про його видворення, оскільки оригінал паспорту до компетентного органу не надавався, а так само не був наданий до суду першої інстанції.

Колегія суддів, зауважує, що за наданою апелянтом копією паспорту, не можливо ідентифікувати особу. Копія є нечіткою.

Крім того, не надання як відповідним органам, так і суду, оригіналу паспорту відповідача не дає змогу встановити дійсну наявність такого паспорту, що відповідно дало б право відповідачу самостійно виконати рішення щодо залишення ним території України, у зв`язку з незаконним перебуванням на території України.

Дослідження оригіналу паспорту відповідача з метою засвідчення його копії ні в судовому засіданні, ні компетентним органом чи відповідною посадовою особою не відбувалося, що унеможливлює підтвердження його достовірної наявності та відповідної належності саме відповідачу, а не схожій особі.

В той же час, пунктом 16 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» паспортний документ іноземця - документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.

Таким чином, документом, який надає право іноземцю на виїзд є паспортний документ іноземця, виданий уповноваженим органом іноземної держави та визнається Україною

Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка затверджена спільним наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України №353/271/150 від 23.04.2012 (далі - Інструкція) регламентовано порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

Пунктом 1 розділу 6 Інструкції передбачено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування. З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство. Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Суд апеляційної інстанції враховує, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.01.2020 позов УДМС у Тернопільській області до громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове видворення за межі України та затримання із поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України з метою ідентифікації та забезпечення його видворення за межі території України строком на шість місяців задоволено. Рішення негайно виконано, вступило в законну силу та не оскаржувалося.

Згідно із частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З метою ідентифікації та документування ОСОБА_1 для забезпечення його примусового видворення за межі території України УДМС у Тернопільській області неодноразово скеровувалися листи від 21 січня 2020 року № 6110.2-191/61.1-20; від 18 лютого 2020 року № 6101.5-1724/61.1-20; від 22 квітня 2020 року № 6101.5-3208/61.1-20; від 07 травня 2020 року № 6101.5-3461/61.1-20 до Посольства Республіки Конго через Департамент консульської служби МЗС України.

УДМС у Тернопільській області за вхідним № 3260/1/6101-20 від 17 червня 2020 року отримано відповідь від Департаменту консульської служби МЗС України (№ 71/ВКЗ/6111-500-39976 від 17 червня 2020 року) про те, що клопотання Управління щодо ідентифікування та документування паспортним документом з метою видворення за межі території України громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 направлено до консульського підрозділу посольства України в Російській Федерації. Однак, на даний час УДМС у Тернопільській області не отримано інформації про належність Відповідача до громадянства Демократичної Республіки Конго, а також відомостей, котрі ідентифікують його особу та документу, який давав би йому право на виїзд з України.

Окрім того, 23 квітня 2020 року УДМС у Тернопільській області за вих. № 6101.5-3248/61.1-20 до Волинського ПТПІ направлено лист щодо сприяння у проведенні співбесіди з Відповідачем на предмет встановлення інформації про близьких родичів та інших осіб з якими він підтримує контакти, проте, останній категорично відмовився надавати відомості про близьких родичів та інших осіб з якими підтримує контакти.

Також, УДМС у Тернопільській області 24 квітня 2020 року за вих. № 6101.5-3258/61.1-20 скеровано листа до Тернопільського національного технічного університету з проханням в сприянні з боку навчального закладу у виготовленні документів, що дають право на перетин кордону та повернення на батьківщину Відповідача по даній справі.

Таким чином, для виконання рішення суду про видворення громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 , яке набрало законної сили, позивачу необхідно належним чином ідентифікувати його особу та на даний час питання щодо забезпечення примусового видворення ОСОБА_1 не вирішено, оскільки відсутня інформація з країни його громадянської належності, необхідна для ідентифікації особи, відсутня належна співпраця збоку самого громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в питанні його повернення до країни походження, що проявляється в не наданні ним жодної інформації про себе та своїх близьких родичів, інших осіб, з якими підтримує контакти, крім того документ, який би ідентифікував ОСОБА_1 , а також надавав йому можливість повернутися до країни свого походження, відсутній.

Апеляційний суд встановив, що позивачем вживались заходи з метою ідентифікації відповідача, що підтверджується матеріалами справи, однак відповідна інформація щодо особи відповідача на момент звернення до суду з даним позовом не одержана.

Відносно доводів апелянта про те, що позивачем не доведено відмову відповідача у співпраці з метою його ідентифікації, адже особу його встановлено, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що надана відповідачем інформація потребує перевірки уповноваженим органом.

Щодо доводів апелянта про надсилання листа до дирекції Волинського ПТПІ з вимогою сприяння в ідентифікації іноземця та відповіді на них, взагалі не є доказом спроб позивача повідомити його ідентифікації, то колегія суддів вважає, що такі доводи необґрунтовані, оскільки згідно пунктів 8, 9, 10 Розділу ІІІ Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, яка затверджена наказом МВС України від 29.02.2016 №141, у разі звернення заінтересованого органу до ПТПІ про надання сприяння у проведенні заходів, пов`язаних із примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства, ПТПІ надає йому допомогу в межах своїх повноважень. З метою ідентифікації та оформлення проїзних документів ПТПІ може звертатися в установленому законодавством порядку до дипломатичних представництв чи консульських установ держав походження іноземців або осіб без громадянства, а також до органів державної влади, у разі необхідності ідентифікації надсилати анкети встановленого зразка, фотокартки та дактилокарти іноземців та осіб без громадянства із забезпеченням належного захисту їх персональних даних. Про проведення заходів, визначених у пункті 8 цього розділу, ПТПІ повідомляє заінтересований орган та надсилає йому отримані від дипломатичних представництв чи консульських установ та центральних органів виконавчої влади документи (інформацію).

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

А тому, позивач з метою примусового видворення Громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та на виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.01.2020 правомірно звернувся до Волинського ПТПІ з листом щодо сприяння у проведенні співбесіди з відповідачем на предмет встановлення інформації про близьких родичів та інших осіб з якими він підтримує контакти, адже відповідач перебуває у Волинському ПТПІ і оскільки з вище встановленого не вдалося чітко ідентифікувати відповідача компетентними органами країни погодження, такі дії позивача вчинені на підставі законодавства України.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Щодо посилання апелянта на навчання у Тернопільському національному технічному університеті імені Івана Полюя, то колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 тривалий час перебуваючи на території України, жодних дій щодо легалізації свого перебування не здійснював, до компетентних органів країни свого походження з приводу оформлення паспортного документу не звертався і відповідних доводів ним не зазначається.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Крім цього, судова колегія враховує висновки Європейського суду з прав людини у справах щодо питань обмеження права на свободу, передбаченого підпунктом «f» пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Посилання апелянта на правову позицію апеляційного адміністративного суду є безпідставними, оскільки вона не є обов`язковою для застосування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Колегія суддів дійшла до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню і наявні визначені статтею 289 КАС України підстави для продовження строку затримання громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 , в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на шість місяців, судом першої інстанції судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У відповідності до статті 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

Згідно пункту 11 частини 6 статті 12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет спору, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 268, 271, 289, 308, 310, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 липня 2020 року у справі №607/10712/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом строку визначеного статтею 329 КАС України.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді О.М. Довгополов

В.В. Святецький