Справа № 640/10065/20
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2020-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Кузьменка В.В., Василенка Я.М.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Громадської організації "Правниче партнерство України" на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом Громадської організації "Правниче партнерство України" до Державної Ради Китайської Народної Республіки, Офісу Президента України, Кабінету Міністрів України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерство соціальної політики України, Фонду соціального страхування України, Правління Фонду соціального страхування України, Служби безпеки України, Офісу Генерального прокурора, Народного депутата України Арістов Юрія Юрійовича, Народного депутата України Крулько Івана Івановича , Народного депутата України Гевко Володимира Леонідовича , Народного депутата України Копанчук Олени Євгенівни , Народного депутата України Лопушанського Андрія Ярославовича, Народного депутата України Цабаль Володимира Володимировича, Народного депутата України Кузбита Юрія Михайловича , Народного депутата України Лунченко Валерія Валерійовича, Народного депутата України Забуранна Леся Валентинівна , Народного депутата України Пуртової Анни Анатоліївни, Народного депутата України Саламаха Ореста Ігоровича, Народного депутата України Молоток Ігора Федоровича , Народного депутата України Шпак Любові Олександрівни, Народного депутата України Герман Дениса Вадимовича , Народного депутата України Батенко Тараса Івановича , Народного депутата України Борт Віталія Петровича , Народного депутата України Гнатенко Валерія Сергійовича, Народного депутата України Гончаренко Олексія Олексійовича, Народного депутата України Драбовського Анатолія Григоровича , Народного депутата України Дунаєв Сергія Володимировича , Народного депутата України Задорожнього Миколи Миколайовича , Народного депутата України Заремського Максима Валентиновича, Народного депутата України Каптєлова Романа Володимировича, Народного депутата України Кіссе Антона Івановича , Народного депутата України Кунаєва Артема Юрійовича, Народного депутата України Лаба Михайла Михайловича , Народного депутата України Макаренко Михайла Васильовича, Народного депутата України Дубнова Артема Васильовича , Народного депутата України Зінкевич Яни Вадимівни, Народного депутата України Довгого Олеся Станіславовича , Народного депутата України Перебийноса Максима Вікторовича, Народного депутата України Кузьміних Сергія Володимировича, Народного депутата України Люшняка Миколи Володимировича , Народного депутата України Пасічного Олександра Станіславовича, Народного депутата України Пушкаренка Арсенія Михайловича , Народного депутата України Северина Сергія Сергійовича, Народного депутата України Тістика Ростислава Ярославовича , Народного депутата України Урбанського Анатолія Ігоровича, Народного депутата України Радуцького Михайла Борисовича , Народного депутата України Дубіля Валерія Олександровича, Народного депутата України Дмитрієвої Оксани Олександрівни, ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Громадська організація "Правниче партнерство України" звернулась з позовом до суду, в якому просила:

- встановити, що відповідач - Державна Рада Китайської Народної Республіки та відповідальні підконтрольні йому лабораторії займаються ненормально небезпечною діяльністю, а також зобов`язати Державну раду Китайської Народної Республіки виплатити усі цивільно-правові збитки та реституцію, встановлені нормами міжнародного права;

- визнати протиправною бездіяльність уряду Китайської народної республіки, Кабінету міністрів України, Міністерства охорони здоров`я України, Офісу Генерального прокурора України, Служби безпеки України, народних депутатів України - членів комітету Верховної ради з питань бюджету, а саме: Арістова Юрія Юрійовича , Крулька Івана Івановича , Гевка Володимира Леонідовича, Копанчук Олени Євгенівни, Трухіна Олександра Миколайовича, Лопушанського Андрія Ярославовича, Цабаля Володимира Володимировича, Кузбита Юрія Михайловича , Лунченка Валерія Валерійовича, Забуранної Лесі Валентинівни, Пуртової Анни Анатоліївни, Саламахи Ореста Ігоровича, Молотка Ігоря Федоровича, Шпак Любові Олександрівни , Германа Дениса Вадимовича , Батенка Тараса Івановича , Борта Віталія Петровича , Гнатенка Валерія Сергійовича , Гончаренка Олексія Олексійовича , Драбовського Анатолія Григоровича , Дунаєва Сергія Володимировича , Задорожного Миколи Миколайовича , Заремського Максима Валентиновича , Каптєлова Романа Володимировича , Кіссе Антона Івановича , Кунаєва Артема Юрійовича , Лаби Михайла Михайловича , Люшняка Миколи Володимировича , Пасічного Олександра Станіславовича , Пушкаренка Арсенія Михайловича , Северина Сергія Сергійовича , Тістика Ростислава Ярославовича , Урбанського Анатолія Ігоровича , та народних депутатів - членів комітету Верховної Ради України з питань здоров`я нації, медичної допомоги та медичного страхування, а саме: Радуцького Михайла Борисовича , Дубіля Валерія Олександровича , Дмитрієвої Оксани Олександрівни , Макаренка Михайла Васильовича , Дубнова Артема Васильовича , Зінкевич Яни Вадимівни , Довгого Олеся Станіславовича , Перебийноса Максима Вікторовича , Кузьміних Сергія Володимировича , Булах Лади Валентинівни , Дубневича Ярослава Васильовича , Зуба Валерія Олексійовича , Вагнєр Вікторії Олександрівни , Заславського Юрія Івановича , Стефанишиної Ольги Анатоліївни щодо вжиття належних заходів реагування, спрямованих на захист населення від інфекційних хвороб та запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19;

- зобов`язати Кабінет Міністрів України розробити та виконати відповідні державні цільові програми та санітарно-протиепідемічні правила і норми на виконання статті 3 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб";

- зобов`язати Міністерство охорони здоров`я України забезпечити проведення необхідних державних закупівель з дотриманням антимонопольного законодавства з подальшим оприлюдненням в електронній системі закупівель відповідного звіту;

- зобов`язати Міністерство охорони здоров`я України забезпечити проведення комплексних клінічних випробувань лікарських засобів та експертизи матеріалів клінічних випробувань з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19;

- зобов`язати Міністерство соціальної політики України позбавити повноважень членів правління Фонду соціального страхування України у зв`язку з невжиттям заходів для своєчасного планування бюджету Фонду, формування резервного фонду, що призвело до нераціонального розподілу бюджетних коштів, забезпечити формування резерву коштів для забезпечення виконання завдань за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування в умовах ситуації, що склалася у зв`язку з необхідністю захисту населення від інфекційних хвороб та запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19;

- зобов`язати народних депутатів України - членів комітету Верховної ради з питань бюджету, а саме: Арістова Юрія Юрійовича , Крулька Івана Івановича , Гевка Володимира Леонідовича , Копанчук Олену Євгенівну , Трухіна Олександра Миколайовича , Лопушанського Андрія Ярославовича , Цабаля Володимира Володимировича , Кузбита Юрія Михайловича , Лунченка Валерія Валерійовича , Забуранної Лесі Валентинівни , Пуртову Анну Анатоліївну , Саламаху Ореста Ігоровича , Молотка Ігоря Федоровича , Шпак Любов Олександрівну , Германа Дениса Вадимовича , Батенка Тараса Івановича , Борта Віталія Петровича , Гнатенка Валерія Сергійовича , Гончаренка Олексія Олексійовича , Драбовського Анатолія Григоровича , Дунаєва Сергія Володимировича , Задорожного Миколи Миколайовича , Заремського Максима Валентиновича , Каптєлова Романа Володимировича , Кіссе Антона Івановича , Кунаєва Артема Юрійовича , Лаби Михайла Михайловича , Люшняка Миколи Володимировича , Пасічного Олександра Станіславовича , Пушкаренка Арсенія Михайловича , Северина Сергія Сергійовича , Тістика Ростислава Ярославовича , Урбанського Анатолія Ігоровича , та народних депутатів-членів комітету Верховної Ради України з питань здоров`я нації, медичної допомоги та медичного страхування, а саме: Радуцького Михайла Борисовича , Дубіля Валерія Олександровича , Дмитрієву Оксану Олександрівну , Макаренка Михайла Васильовича , Дубнова Артема Васильовича , Зінкевич Яну Вадимівну , Довгого Олеся Станіславовича , Перебийноса Максима Вікторовича , Кузьміних Сергія Володимировича , Булах Ладу Валентинівну , Дубневича Ярослава Васильовича , Зуба Валерія Олексійовича , Вагнєр Вікторію Олександрівну , Заславського Юрія Івановича , Стефанишину Ольгу Анатоліївну вчинити дії щодо парламентського контролю у межах, визначених цією Конституцією та законодавством про комітети Верховної Ради України: а) стосовно розробки та виконання відповідних державних цільових програм та санітарно-протиепідемічні правила і норми на виконання статті 3 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", б) за виконанням органами виконавчої влади (в тому числі, але не виключно: Кабінету Міністрів України, Міністерства охорони здоров`я та підконтрольних йому підприємств, установ та організацій, Міністерства соціальної політики та Фонду соціального страхування, Міністерства фінансів, Міністерства внутрішніх справ та інших міністерств, яким на виконання постанов Кабінету міністрів доручено виконання заходів, спрямованих на запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, в межах повноважень), органами Служби безпеки України, Офісу Генерального прокурора, належних заходів реагування, спрямованих на захист населення від інфекційних хвороб та запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19;

- зобов`язати органи Служби безпеки України та Офіс Генерального прокурора України провести в межах повноважень перевірки з метою виявлення, припинення та розкриття кримінальних правопорушень, розслідування яких віднесено законодавством до компетенції вказаних органів, з подальшим проведенням їх досудового розслідування та розшуку осіб, які переховуються у зв`язку із вчиненням зазначених кримінальних правопорушень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 червня 2020 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Громадською організацією "Правниче партнерство України" подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та направити справу для продовження розгляду. В обґрунтування апеляційної скарги позивачем зазначено суд попередньої інстанції допустив значну кількість суперечливих та передчасних висновків, що призвело до порушення права позивача на судовий захист та судової тяганини. Також апелянт посилається на те, що суд міг та повинен був врахувати надані докази, та можливість уточнення, зміни позовних вимог в ході розгляду. Крім того, вказано, що в ухвалі Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2020 року не надано жодної вказівки щодо неправильності вимог до органів Служби безпеки України та Офісу Генерального прокурора або порушення правил юрисдикції.

Кабінет Міністрів України подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що суд першої інстанції правомірно повернув позовну заяву.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.05.2020 позовна заява позивача залишена без руху та останньому наданий строк для усунення виявлених судом недоліків, шляхом подання заяви про приведення вимоги (1) у відповідність до ч. 1 ст. 5 та п. 4 ч. 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України та доказів сплати судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 16 816, 00 грн.

20 травня 2020 року позивачем на виконання вимог ухвали суду від 15.05.2020 року надано суду докази сплати судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 16 816, 00 грн. та заяву про приведення вимоги (1) у відповідність до ч. 1 ст. 5 та п. 4 ч. 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд першої інстанції, розглянувши подані позивачем документи на усунення недоліків позовної заяви, дійшов висновку про те, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви встановлені ухвалою суду від 15.05.2020 про залишення позовної заяви без руху та порушено правила об`єднання позовних вимог, дійшов переконання про необхідність повернення позовної заяви на підставі пунктів 1, 6 частини 4 статті 169 КАС України.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю (частина 1 статті 5 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст. 160, 161, 172 цього Кодексу; подано позов у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.05.2020 позивачу запропоновано, зокрема, привести позовну вимогу (№1), в якій він просив встановити, що відповідач - Державна Рада Китайської Народної Республіки та відповідальні підконтрольні йому лабораторії займаються ненормально небезпечною діяльністю, а також зобов`язати Державну раду Китайської Народної Республіки виплатити усі цивільно-правові збитки та реституцію, встановлені нормами міжнародного права, у відповідність до ч. 1 ст. 5 КАС України та п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України.

Тобто, позивач мав на виконання вказаної ухвали обґрунтовувати правомірність зазначення Державної Ради Китайської Народної Республіки в якості відповідача та вимогу № 1 привести у відповідність до ч. 1 ст. 5 КАС України та п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України.

Виконуючи вимоги суду першої інстанції, позивачем надано нову редакцію позовної заяви з додатками, в якій першу вимогу було викладено наступним чином, а саме: "визнати дії Державної Ради Китайської Народної Республіки та відповідальних підконтрольних їх лабораторій щодо навмисного невжиття належних заходів реагування, спрямованих на захист населення від інфекційних хвороб та недопущення поширенню на території всіх держав світу, в тому числі. України, коронавірусу SARS-CoV-2. який спричиняє хворобу COV1D-19, та зобов`язати Державну раду Китайської Народної Республіки виплатити усі цивільно-правові збитки та реституцію відповідно до норм міжнародного права, завдані громадянам України внаслідок поширення на території України коронавірусу SARS-CoV-2. який спричиняє хворобу COV1D-19.".

При цьому, щодо обґрунтування правомірності зазначення Державної Ради Китайської Народної Республіки в якості відповідача, позивачем зазначено, що саме протиправні дії керівництва КНР призвели до інфікування та смертей сотень тисяч людей по всьому світу. Також було вказано, що позов було подано у зв`язку із фактичними наслідками та необхідністю відповідного відшкодування внаслідок створення та випуску випадково або в інший спосіб коронавірусу, відомого як COVID-19 КНР та її відомствами як біологічної зброї в порушення Угоди Китаю за міжнародними договорами.

Колегія суддів з`ясовуючи можливість залучення в якості відповідача Державну Раду Китайської Народної Республіки, вказує, що п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

При цьому, згідно п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідачем, відповідно до п. ч. 1 ст. 4 КАС України є суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Отже, в розумінні закону "суб`єкт владних повноважень" - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що відповідно до ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Також, статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, де відповідачем може виступати суб`єкт владних повноважень чи його посадова особа, що утворена і діє на підставі Конституції України та Законів України, або міжнародних договорів, згода на які надана Верховною Радою України.

В контексті викладеного, колегія суддів погоджується з тим, що наведені апелянтом доводи щодо можливості звернення з позовними вимогами в заявленому позові до Державної Ради Китайської Народної Республіки та зазначення такого суб`єкта в якості відповідача не відповідає процесуальним положенням КАС України.

Посилання апеляційної скарги жодним чином не спростовують вищевикладених тверджень та не свідчать про можливість віднесення Державної Ради Китайської Народної Республіки до суб`єктів владних повноважень в розумінні КАС України.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає цілком обґрунтованими висновки суду попередньої інстанції стосовно того, що позовні вимоги в частині зобов`язання органів Служби безпеки України та Офіс Генерального прокурора України провести в межах повноважень перевірки з метою виявлення, припинення та розкриття кримінальних правопорушень, розслідування яких віднесено законодавством до компетенції вказаних органів, з подальшим проведенням їх досудового розслідування та розшуку осіб, які переховуються у зв`язку із вчиненням зазначених кримінальних правопорушень, стосуються процесуальної діяльності вказаних органів по виявленню, розкриттю та розслідуванню злочинів, оскарження дій, бездіяльності та рішень яких передбачено ст. 303 Кримінального процесуального кодексу України, що свідчить те, що дані вимоги підлягають розгляду за правилами кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

В свою чергу, ч. 4 ст. 172 КАС України передбачено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що питання заявлені у позові не підлягають вирішенню одночасно та позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку щодо неможливості об`єднання позивачем в одне провадження позовних вимог, які за правилами належить розглядати в порядку різного судочинства.

Відповідно до ч. 6 ст. 172 КАС України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

У даному випадку, роз`єднання позовних вимог з їх подальшим розглядом судом першої інстанції колегія суддів, з огляду на зміст та юридичну природу обставин, описаних у позовній заяві, вважає недоцільним, отже, підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу відсутні.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на положення ч. 8 ст. 169 КАС України, відповідно до якого, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

З огляду на наведене, відносно даного спору із заявленими в такому вигляді позовними вимогами адміністративний суд не може вважатись «судом, установленим законом», у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Доводи апелянта стосовно не зазначення в ухвалі Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.05.2020 жодної вказівки щодо неправильності вимог до органів Служби безпеки України та Офісу Генерального прокурора або порушення правил юрисдикції не свідчать про дотримання позивачем правил підсудності при об`єднанні у даному позові, зокрема, вимог, які підлягають розгляду в порядку кримінального судочинства.

Отже, під час апеляційного розгляду справи, колегією суддів установлено, що суд першої інстанції правильно застосував норми процесуального права, повернувши позовну заяву на підставі пунктів 1, 6 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків не спростовують та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк не містять аргументованих доводів на спростування правомірності висновків суду першої інстанції у взаємозв`язку з обставинами справи, що є недостатнім для скасування спірного судового рішення.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Громадської організації "Правниче партнерство України" - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 червня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328 - 331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Кузьменко В.В.

Василенко Я.М.

Повний текст постанови виготовлено 14.08.2020.