Справа № 480/165/20
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2020-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 р.Справа № 480/165/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 року (головуючий суддя І інстанції: О.М. Кунець, повний текст складено 16.03.20 року) по справі № 480/165/20

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови здійснити перерахунок та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення виходячи з вислуги 11 років 01 місяць 3 дні;

- зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення виходячи з вислуги для виплати вихідної допомоги в календарному обчисленні 11 років 01 місяць 3 дні, з урахуванням раніше виплачених сум.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що в період з 2006 до 2019 проходив службу: у 2006-2007 служба в Збройних силах України, з 2007 до 2013 в Державній кримінально-виконавчій службі України, з 2014до 2015 в органах УМВС України в Сумській області, з 2016 до 2019 у військовій частині НОМЕР_1 . При звільнені позивача в 2019 йому виплачено грошову допомогу відповідно до ст.9 Закону України " Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за 2 повних календарних роки в розмірі 50% місячного грошового забезпечення в сумі 10 810, 66 грн. Позивач вважає, що при звільненні з органів кримінально-виконавчої служби та внутрішніх справ ні в 2013, ні в 2015 він не набув право на отримання грошової допомоги, а тому при звільненні з військової частини він має право на отримання грошової допомоги з урахуванням попереднього періоду служби.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 задоволено позов.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення виходячи з вислуги 11 років 01 місяць 3 дні.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення виходячи з вислуги для виплати вихідної допомоги в календарному обчисленні 11 років 01 місяць 3 дні, з урахуванням раніше виплачених сум.

Військова частина НОМЕР_1 (далі - відповідач), не погоджуючись з рішенням суду, подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при не повному з`ясуванні обставин справи та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування зазначає, що у відповідача відсутні підстави для виплати позивачу грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення з урахування попереднього періоду служби, оскільки у військової частини відсутні відомості щодо її виплати при звільненні з попереднього місця служби. Апелянт зазначає, що при звільненні позивачу грошова допомога виплачена правомірно, з урахування період проходження його служби лише у військовій частині НОМЕР_1 , тобто з 28.04.2016 по 02.04.2019, що становить два календарні роки.

Крім того, апелянт зазначив, що судом першої інстанції розглянуто позов ОСОБА_1 , поданий з пропуском місячного строку звернення до суду, встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України, без зазначення поважності причин його пропуску.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що позивач проходив службу з 25.05.2006 по 16.05.2007 в Збройних Силах України (0 р. 11 міс. 21 дн.), з 10.12.2007 по 30.12.2013 в Державній кримінально-виконавчій службі України (06 р. 00 міс. 20 дн.), з 14.08.2014 по 04.09.2015 в УМВС України в Сумській області (1 р. 00 міс. 21 дн.), з 30.03.2016 по 02.04.2019 в Військовій частині НОМЕР_1 (3 р. 00 міс. 3 дн.), що підтверджується трудовою книжкою та військовим квитком (а.с. 6-7). Загальний календарний строк служби позивача складає 11 р. 01 міс. 3 дн.

При звільненні позивача за попередніми місцями служби , а саме з ДУ «Сумський слідчий ізолятор», роти патрульної служби міліції особливого призначення «Суми», підпорядкованої УМВС України в Сумській області, одноразова грошова допомога у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 йому не нараховувалась і не виплачувалась, так як право на її виплату не настало, що підтверджується довідками від 13.11.2019, 29.11.2019 (а.с. 9-10).

З 30.03.2016 по 02.04.2019 ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

02.04.2019 солдата ОСОБА_1 , оператора 3 обслуги реактивного артилерійського взводу 9 реактивної артилерійської батареї 3 реактивного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , звільнено з військової служби у запас за підпунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту), п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та виключено зі списків особового складу, з усіх видів забезпечення, відповідно до наказу командира 27 реактивної артилерійської бригади (по особовому складу) від 28.03.2019 №48-РС , наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 02.04.2019 №75 (по стройовій частині)

Згідно наказу від 02.04.2019 № 75 Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 2 (два) повних календарних роки в сумі 10 810,66 грн. (а.с. 5).

25.11.2019 позивач звернувся до керівництва військової частини з заявою щодо донарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні з врахуванням календарної вислуги в органах внутрішніх спрі, тобто за 11 років 1 місяць 03 дні, оскільки вважає, що нарахуванні одноразової грошової допомоги не було враховано всі попередні періоди його служби згідно послужного списку.

21.12.2019 відповідач листом повідомив позивача, що виплата вихідної допомоги здійснена військовою частиною НОМЕР_1 за період календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, оскільки право на виплату даної допомоги за попередні періоди було набуто під час останнього звільнення з військової служби (а.с. 8).

Позивач, вважаючи, що протиправною бездіяльність військової частини, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на час звільнення за попереднім місцем служби позивач не мав права на пенсію, не набув право на отримання грошової допомоги відповідно до ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», не отримав її в розмірі , визначеному п.10 постанови КМУ № 393 від 17.11.1992 " Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій та грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей", тому одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби в 2019 повинна виплачуватися за період календарної служби позивача з урахуванням періоду попередньої служби.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно п. 2 ст. 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом від 07.06.2018 № 260 Міністерства оборони України, визначено механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам (далі Порядок № 260).

Відповідно до п. 2 розділу XXXII Порядку № 260 у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.

Згідно п. 7 розділу XXXII Порядку № 260 у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до п. 8 розділу XXXII Порядку № 260 для визначення розміру одноразової грошової допомоги в разі звільнення з військової служби строк календарної служби осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, обчислюється згідно з п.п. 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (далі Постанова № 393).

Пунктом 1 Постанови № 393 передбачено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років, зокрема, зараховуються: військова служба в Збройних Силах, Державній прикордонній службі, Національній гвардії, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; час перебування на посадах службовців у виправно-трудових установах, в органах і установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, лікувально-трудових профілакторіях, інспекціях виправних робіт, підрозділах кримінально-виконавчої інспекції та невоєнізованої професійно-пожежної охорони, які переведені в категорію посад, що заміщуються рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби за переліком посад і на умовах (в порядку), затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ та Міністерством юстиції.

Згідно п. 10 Постанови №393 військовослужбовцям, які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги. Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

З огляду на викладене, у разі якщо особа, при попередньому звільненні набула право на отримання такої допомоги, такий період не враховується при виплаті грошової допомоги при наступному звільненні.

Отже, спірним у даній справі є наявність у ОСОБА_1 права на отримання грошової допомоги при звільненні з військової частини НОМЕР_1 у 2019 році з урахуванням попереднього терміну служби в Збройних Силах України, органах кримінально-виконавчої служби та внутрішніх справ.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що при попередніх звільненнях в інших місцях служби одноразова грошова допомога ОСОБА_1 не виплачувалась (на час звільнення в 2013 та 2015 він не набув права на отримання вихідної грошової допомоги, не мав вислуги десять календарних років згідно законодавства), що підтверджується відповідними довідками.

До моменту проходження служби у відповідача, вислуга позивача складала 8 років 1 місяць 3 дні. Отже, з урахуванням проходження позивачем служби у військовій частині НОМЕР_1 (3 роки 3 дні), вислуга складала більше 10 календарних років служби лише в 2019 році .

Колегія суддів зазначає, що на день звільнення з військової частини позивач мав вислугу більше 10 років (11 р. 01 міс. 3 дн), а тому відповідно до вищезазначених вимог законодавства мав право на отримання грошової допомоги з урахуванням попереднього терміну служби в Збройних Силах України, органах кримінально-виконавчої служби та внутрішніх справ.

Посилання апелянта на відсутність відомостей щодо отримання чи не отримання позивачем такої допомоги при попередніх звільненнях з ДУ «Сумський слідчий ізолятор», патрульної служби міліції особливого призначення «Суми», підпорядкованої УМВС України в Сумській області не є підставами для не виплати такої допомоги у належному розмірі, крім того зазначені обставини встановлені судом на підставі належних доказів, а саме довідок від 13.11.2019 № 4/54.яв.19 та від 29.11.2019 № 11/274 виданих установами, де проходив службу позивач.

За таких обставин, висновок відповідача про правомірність нарахування та виплати ОСОБА_1 при звільненні з військової частини грошової допомоги без урахування періоду попередньої служби є помилковим.

Доводи апелянта щодо пропуску позивачем місячного строку звернення позивача до суду, колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Частина 5 ст. 122 КАС України є загальною нормою у розв`язанні спорів стосовно зазначених правовідносин у разі, якщо іншими законами встановлено інший строк звернення до суду в спорах щодо таких правовідносин.

Колегія суддів зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Питання строків звернення до суду у зв`язку із нездійсненням перерахунку та виплати військовослужбовцям одноразової грошової допомоги при звільненні не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані положеннями Кодексу законів про працю України, які повинні бути застосовані до спірних відносин.

Частиною 1 статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

За змістом частини 2 статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Як частиною першою статті 94 КЗпП України, так і частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Аналізуючи наведене, а також зміст частини другої статті 233 КЗпП України, колегія суддів вважає, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у частині першій статті 94 Кодексу і частині першій статті 1 ЗаконуУкраїни «Про оплату праці», як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)», за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя.

Враховуючи зазначене, доводи апелянта щодо пропуску позивачем строку звернення до суду є помилковими.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 року по справі № 480/165/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 14.08.2020 року