Справа № 520/8476/19
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2020-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 р.Справа № 520/8476/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Русанової В.Б. ,

за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 року (суддя Тітов О.М.; м. Харків; повний текст рішення складено 20.12.2019) по справі № 520/8476/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АФІНА ГРУПП ЛТД"

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АФІНА ГРУПП ЛТД" (далі по тексту ТОВ "АФІНА ГРУПП ЛТД" , позивач) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень позовних вимог просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 1 від 10.05.2019 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 1 від 10.05.2019 року про нарахування грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при проведенні перевірки контролюючим органом та при оформленні її результатів мало місце не дотримання вимог податкового законодавства, висновки акту перевірки є неправомірними, а оскаржені податкові повідомлення-рішення від 10.05.2019 року № 1, № 1 прийняті з порушенням норм діючого законодавства України, що є підставою для їх скасування.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АФІНА ГРУПП ЛТД" - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 1 від 10.05.2019 року про нарахування грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств та № 1 від 10.05.2019 року про нарахування грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АФІНА ГРУПП ЛТД" (61085, м. Харків, вул. Поздовжня, буд.31, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) судовий збір у розмірі 19210 (дев`ятнадцять тисяч двісті десять) грн. 00 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, а саме: пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 198.5 ст. 185 Податкового кодексу України, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2020 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "АФІНА ГРУПП ЛТД" - відмовити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що під час перевірки були досліджені взаємовідносини з такими контрагентами, ТОВ "СДІ-УКРАЇНА", ТОВ "Конте Трейд", ТОВ "Сінтезіс Солюшен". Під час перевірки позивачем не надано документів, які б підтверджували факт, передачі підряднику на час виконання робіт об`єктів, вільний для виконання робіт по акту приймання передачі та забезпечення об`єктів діючими джерелами електроенергії, води та зв`язку. Крім того, в порушення вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерських облік та фінансову звітність в Україні" надані до перевірки акти приймання виконаних будівельних робіт не містять інформацію стосовно виконавця цих робіт, стосовно людиногодин затрачених на виконання цих робіт, інформації стосовно суті виконаних робіт. Зважаючи на викладене, перевіркою не підтверджено реальність господарських операцій між ТОВ «АФІНА ГРУПП ЛТД» та вищезазначеними контрагентами, що призвело до порушення позивачем вимог податкового законодавства при формуванні показників податкового обліку.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що аргументи та доводи, покладені в обґрунтування вимог апеляційної скарги є безпідставними та помилковими, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ДФС у Харківській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "АФІНА ГРУПП ЛТД" податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 30.09.2018, валютного - за період з 01.01.2016 по 30.09.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2016 по 30.09.2018 р.

За результатами перевірки відповідачем складено Акт № 743/20-40-14-01-08/34630070 від 11.03.2019р. (т.1 а.с. 31-116), яким встановлено наступні порушення ТОВ "АФІНА ГРУПП ЛТД":

1. п.44.1,ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 644 714 грн., в т.ч. за рік 2016- 644 714 грн. (в т.ч. 4-й квартал 2016 року - 644 714 грн.);

2. п.187.1 ст.187, п.п.192.1.1 п.192.1 ст.192, п.198.1, п.198.2, п.198.3, 198.6 ст.198, п.200.1 ст.200, п..201.1, п..201.10 ст.201 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість до сплати на суму на суму 968 801 грн., в т.ч. за жовтень 2016 - 271 735 грн., листопад 2016 - 398 101 грн., грудень 2016 - 24 960 грн., березень 2017 - 6 495 грн., квітень 2017 - 58 852 грн., вересень 2017 - 10 227 грн., листопад 2017 - 16 920 грн., грудень 2017 - 158 грн., лютий 2018 - 1 793 грн., березень 2018 - 125 876 грн., квітень 2018 - 39 890 грн., травень 2018 - 13 794 грн., та завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 декларацій) на загальну суму 1 940 грн., в т.ч. за вересень 2018- 1940 грн;

На підставі Акту № 743/20-40-14-01-08/34630070 від 11.03.2019 р. (далі по тексту АКТ перевірки) Головним управлінням ДФС у Харківській області були прийнятті податкові повідомлення - рішення № 1 від 10.05.2019р., про нарахування грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 805892,50 грн., з якої 644714,00 грн. - сума збільшеного грошового зобов`язання, 116178,50 грн. - сума штрафних фінансових санкцій та № 1 від 10.05.2019 р., про нарахування грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 1211001,25 грн., з якої 968801,00 грн. - сума збільшеного грошового зобов`язання, 242200,25 грн. - сума штрафних санкцій (т.1 а.с. 8, т.3 а.с.237).

Вважаючи вказані рішення податкового органу протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом не було доведено належними і допустимими доказами обставин та фактів, на які він посилається в обґрунтування відповідності нормам чинного законодавства прийнятих ним податкових повідомлень-рішень від 21.11.2019 року № 7 та № 7, а господарські операції ТОВ "АФІНА ГРУПП ЛТД" з контрагентами ТОВ «СДІ-Україна, ТОВ «Конте Трейд» , ТОВ «Сінтезіс Солюшен» мали реальний характер, призвели до зміни майнового стану учасників господарських відносин.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом апеляційної інстанції підставою для прийняття податкового повідомлення рішення від 10.05.2019 року № 1 про визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток є, на думку податкового органу, завищення витрати по господарським операціям з придбання будівельно монтажних робіт у ТОВ «СДІ-України», ТОВ «Конте Трейд» та ТОВ «Сінтезіс Солюшен» (т.5 а.с.175).

Крім того, як встановлено судом апеляційної інстанції підставою для прийняття податкового повідомлення рішення від 10.05.2019 року №1 (т.5 а.с. 173-174) щодо визначення грошового зобов`язання з податку на додану вартість є як завищення позивачем податкового кредиту по господарським операціям з придбання будівельно- монтажних робіт у ТОВ «СДІ-Україна, ТОВ «Конте Трейд» , ТОВ «Сінтезіс Солюшен» так і інші порушення, виявленні під час проведення перевірки, та на які зазначено в Акті перевірки, а саме:

- заниження податкових зобов`язань на суму 129166 грн за рахунок розбіжностей між даними Єдиного реєстру податкових накладних та даними декларацій з ПДВ;

- заниження податкових зобов`язань на суму 1793 грн за рахунок повторного відображення розрахунку коригування податкових зобов`язань , які фактично вже було відкориговано;

- заниження податкових зобов`язань на суму 7327 грн за рахунок включення розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних по взаємовідносинам з ПрАТ «Трест Житлобуд-1», які не зареєстровані в Єдиному реєстру податкових накладних;

- заниження податкових зобов`язань на суму 900 грн за рахунок включення розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних по взаємовідносинам, які не зареєстровані в Єдиному реєстру податкових накладних;

- завищення податкового кредиту за рахунок включення (подвійного включення) суми 46016, 13 грн, по взаємовідносинам з ТОВ «Мілайн Груп», які не підтверджено документально;

- завищено податковий кредит за рахунок включення (подвійного включення) суми 2467 грн, по взаємовідносинам з ОСОБА_1 , які не підтверджено документально;

- завищено податковий кредит за рахунок включення суми 158 грн по взаємовідносинам з ПрАТ «трест Житлобуд-1», які не підтверджено податковою накладною, яка зареєстрована в Єдиному реєстру податкових накладних.

- завищення позивачем податкового кредиту на суму 43058 грн по взаємовідносинам з ТОВ «Конві-Україна» за рахунок невідображення розрахунку коригування зареєстрованому в Єдиному реєстру податкових накладних ;

- завищення позивачем податкового кредиту на суму 16920 грн по взаємовідносинам з ТОВ «Металбудтрейд» за рахунок невідображення розрахунку коригування зареєстрованому в Єдиному реєстру податкових накладних, а також включення суми ПДВ по податковій накладній, яка не зареєстрована в ЄРПН;

- завищення позивачем податкового кредиту на суму 735 грн по взаємовідносинам з ТОВ «Конві-Україна» за рахунок невідображення розрахунку коригування зареєстрованому в Єдиному реєстру податкових накладних ;

- завищення позивачем податкового кредиту на суму 1911 грн за рахунок не відображення показників уточнюючих декларацій в тому числі за травень 2018 року.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп. 134.1.1 п. 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Відповідно до п. 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу (п. 137.1 ст. 137 ПКУ).

Згідно із пп. "а" п.198.1 статті 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно підпунктів 200.1, 200.2 , 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст.1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Пунктами 1, 2 ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Отже, предмет доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самої господарської операції, а відтак і обґрунтованість визначення податкового кредиту та витрат (доходу) позивача.

Щодо взаємовідносин ТОВ «АФІНА ГРУПП ЛТД» з ТОВ "Конте Трейд" та ТОВ "Сінтезіс Солюшен", колегія суддів вважає зазначити наступне.

Позивачем в якості підтвердження реальності господарських операцій із вказаними контрагентами було надано до суду першої інстанції копії наступних первинних бухгалтерських документів та звітності за перевіряємий період: договори підряду, довідки про вартість виконаних будівельних робіт, дефектні акти, акти приймання виконаних будівельних робіт, відомості ресурсів, локальні кошториси, розрахунки прямих та загальновиробничих витрат, податкові накладні, платіжні доручення, податкові декларації з податку на додану вартість та податку на прибуток підприємства, розрахунки коригування сум податку на додану вартість, розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів, уточнюючі розрахунки податкових зобов`язань з податку на додану вартість, довідки про суму від`ємного значення звітного податкового періоду, фінансові звіти.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що відповідно до договорів підряду №№ 25,26, 27, 28, 29, 39 від 01.09.2016 року укладеними позивачем з ТОВ КОНТЕ ТРЕЙД, останній взяв на себе зобов`язання виконати будівельні роботи з реконструкції будинку по вул.Володарського, 46 у м.Харкові, утеплення фасаду адміністративної будівлі і гаражу та улаштування відмостків по вул.Серіківська,36 у м.Харкові, будівництво альтанки на території меморіалу на честь героїв АТО, будівництво та утеплення фасаду житлового будинку №5 по вул.Перемоги,83 у м.Харкові.

Виконання вказаних договорів підтверджується актами виконаних робіт (форми КБ-2) №1 від 30.11.2016 на суму 714178,80грн., №1від 24.11.2016 на суму 74880,17грн, №1 від 24.11.2016 на суму 503 694,19 грн, №4 від 30.11.2016 на суму 32532 грн., №1 від 24.11.2016 на суму 215419,20 грн, №1 від 30.11.2016 на суму 377397грн. та належним чином оформленими податковими накладними №125 від 30.11.2016, №38 від 24.11.2016, №39 від 24.11.2016, №49 від 25.11.2016, №123 від 30.11.2016, №8 від 24.11.2016, №124 від 30.11.2016, №126 від 30.11.2016. Розрахунки за виконані роботи підтверджуються платіжними дорученнями №№ 41, 42, 43, 44, 45, 46, 50, 51, 54, 55, 100, 115.

Роботи, які виконувались по договорам №25, №28, №30 передавалися ПАТ Трест Житлобуд-1 згідно договорів підряду №9/09 від 09.09.2016, №2 від 02.08.2016, №15/09 від 14.09.2016, що підтверджується актом №1 приймання виконаних робіт від 30.11.2016 на суму 989245,20грн., актом №4 приймання виконаних робіт від 30.11.2016 на суму 33298,30грн., актом №1 приймання виконаних робіт від 30.11.2016 на суму 436926грн. та належним чином оформленими податковими накладними №14, №18, №17 від 30.11.2016.

Роботи, які виконувались по договорам №26, №27, №29 передавалися ДП Жовтневе лісове господарство згідно договорів підряду № 10/08 від 10.08.2016, № 21/10 від 21.10.2016, що підтверджується актами №1 приймання виконаних робіт за листопад 2016 та належним чином оформленими податковими накладними №6 від 23.11.2016, №№8,9 від 24.11.2016, №№10,11 від 25.11.2016.

Досліджуючи матеріали справи, судом також було встановлено, що відповідно до договорів підряду №1/10/16 від 01.10.2016, №2/10/16 від 02.10.2016, №12/12 від 11.10.2016, №02/08/16 від 02.08.2016, №1/08/16 від 02.08.2016, № 3/08/16 від 02.08.2016, № 05/10/16 від 05.10.2016, № 1/17 від 14.09.2016 укладених позивачем з ТОВ СІНТЕЗІС СОЛЮШЕН, останній взяв на себе зобов`язання виконати будівельно-монтажні роботи з будівництва забору навколо будівлі та навісу по вул.Сіріківська,36, будівельні роботи в житловому будинку по АДРЕСА_1 та 3, будівельно-монтажні роботи в житловому будинку по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , по вул.Ньютона,6, будівельно-монтажні роботи в житловому будинку по пр.Перемоги, 83 у м.Харкові.

Виконання вказаних договорів підтверджується актами виконаних робіт (форми КБ-2) №1 від 27.10.2016 на суму 350 000,00грн., №1від 27.10.2016 на суму 500000грн, №1 від 28.10.2016 на суму 18 985,25 грн, №3 від 28.10.2016 на суму 209218,66 грн., №3 від 28.10.2016 на суму 61515,05 грн, №1 від 28.10.2016 на суму 46520,40грн. №1 від 27.10.2016 на суму 201518,65грн., №1 від 27.10.2016 на суму 629915,64грн. та належним чином оформленими податковими накладними №№64, 65 від 27.10.2016, №№37, 38, 39, 40 від 28.10.2016, №№62,63 від 27.10.2016. Розрахунки за виконані роботи підтверджуються платіжними дорученнями №№ 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31, 32 від 31.10.2016, №№ 40, 41, 42 від 07.11.2016, №№46,47,48 від 10.11.2016, №№ 55, 56, 57 від 14.11.2016.

Зазначені роботи передавались ПАТ Трест Житлобуд-1 згідно договорів підряду №1, №2,№4, №12/12, №16/09, № 15/09, що підтверджується актами №1 , №3 приймання виконаних робіт від 31.10.2016, податковими накладними №№8,9,10,11,12,13 від 31.10.2016 та ДП Жовтневе лісове господарство згідно договорів підряду №20/10-2016, № 21/10-2016, що підтверджується актом №1 приймання виконаних робіт від 23.11.2016 та належним чином оформленими податковими накладними №4 від 24.10.2016, №№ ,5,6 від 25.10.2016, №7 від 27.10.2016.

Таким чином, з матеріалів справи встановлено, що наявні договори та усі необхідні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку складені на їх виконання, виписані з додержанням вимог статті 9 Закону № 996-XIV та п. 2.4 Положення № 88, які згідно з пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, є належними доказами правомірності формування позивачем податкового кредиту та податку на прибуток по господарським операціям з його контрагентами.

При цьому, в ході проведення перевірки податковим органом не встановлено жодних зауважень чи претензій до правоздатності і дієздатності юридичних осіб, які є сторонами спірних правочинів, до правового статусу сторін договорів як платників ПДВ, відповідності спірних правочинів вимогам закону, належності складання первинних документів за спірним правочином.

Доводи відповідача щодо відсутності у контрагентів позивача об`єктивної можливості для виконання будівельномонтажних робіт, колегією суддів відхиляються, оскільки такі висновки податковим органом зроблені виключно шляхом аналізу податкової звітності контрагента позивача, водночас зазначене не виключає можливості реального виконання господарської операції, враховуючи, що залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру.

Норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків чи умови для отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи визнання понесених витрат.

Крім того, чинним законодавством не передбачено кількісного показника щодо наявності трудових ресурсів, зареєстрованих власних основних фондів, виробничих потужностей, транспортних засобів, сировини та матеріалів, що була б достатньою для фізичної та технічної можливості виконання умов наведених договорів.

Колегія суддів зазначає, що сумнівність господарських операцій позивача обґрунтовується податковим органом виключно інформацією, викладеною в інформаційних базах даних податкового органу. Разом з тим, така інформація не ґрунтується на фактах, які встановлені за результатами документальних перевірок контрагентів позивача, а лише містить припущення податкового органу про неможливість здійснення ними господарської діяльності у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженнями, та, як наслідок, відсутність трудових ресурсів та іншого майна, які економічно необхідні для виконання договорів.

Чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх.

Платник не несе відповідальності за дії всіх підприємств та організацій, що беруть участь у багатостадійному процесі сплати податків до бюджету. Податкові органи не вправі тлумачити поняття добросовісності платника як таке, що породжує у останнього додаткові обов`язки, не передбачені чинним законодавством.

Господарські операції із контрагентами відображені позивачем в податковій звітності, розбіжностей при декларуванні таких операцій позивачем та його контрагентами на момент подання податкових декларацій та проведення перевірки не виявлено.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Однак у справі, що переглядається, податковим органом не доведено існування таких обставин.

Відповідно до даних бухгалтерського обліку позивача взаємовідносини товариства з ТОВ КОНТЕ ТРЕЙД (податковий номер 40442792), ТОВ СІНТЕЗІС СОЛЮШЕН (податковий номер 40649220) мали реальні фінансові наслідки у вигляді збільшення витрат та товарних активів підприємства, тобто відбулися зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, що підпадає під визначення господарська операція.

Досліджені судом договори, акти про прийняття-передачі виконаних робіт та інші документи на виконання умов вище перелічених Договорів підписано обома сторонами та скріплено печатками, а їх оформлення відповідає вимогам ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 № 996-XIV та п.п. 1.2, 2.2, 2.3 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку від 24.05.1995 № 88.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України - для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Суд зазначає, що статтею 1 розділу 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

З урахуванням пункту 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2.1 та 2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення), в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Доказів повернення коштів до контрагентів позивача після їх перерахування, наявності у позивача та його контрагентів спільного інтересу щодо фіктивного отримання коштів за поставлений товар (що могло б мати місце у разі пов`язаності цих осіб), в матеріалах справи не міститься. За правилами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобов`язань такого платника. Отже, наявність факту (і це не заперечується сторонами) про належну оплату товару (послуг) визнаються судом належними та допустимими доказами реальності вчинених між позивачем та контрагентами позивача господарських операцій.

Оглянуті судом первинні документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст. 44 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, зазначені документи призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

В ході перевірки відповідачем не встановлено у позивача наміру отримати за правочинами, укладеними з контрагентами іншого результату, ніж виконання робіт та отримання прибутку.

Таким чином, рух активів у процесі здійснення господарських операцій, отримання економічної вигоди ТОВ "АФІНА ГРУПП ЛТД" є свідченням про спричинення господарськими операціями реальних змін майнового стану платника податків, а відповідно свідчить про реальність операцій та засвідчення їх відповідними документами первинного та податкового.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що господарські операції ТОВ "АФІНА ГРУПП ЛТД" з ТОВ КОНТЕ ТРЕЙД (податковий номер 40442792), ТОВ СІНТЕЗІС СОЛЮШЕН (податковий номер 40649220) мали реальний характер, призвели до зміни майнового стану учасників господарських відносин, що підтверджується наявними в матеріалах справи документам, відтак податкові повідомлення - рішення ГУ ДФС у Харківській області від 10.05.2019 р. № 1, № 1 прийнятті необґрунтовано та підлягають скасуванню, а тому позовні вимоги ТОВ "АФІНА ГРУПП ЛТД" слід задовольнити в повному обсязі.

Щодо взаємовідносин ТОВ «АФІНА ГРУПП ЛТД» з ТОВ СДІ-Україна (податковий номер 40633488), колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до договорів підряду №5/10/16 від 05.10.2016 , №2/11/16 від 01.11.2016, №1/11/16 від 01.11.2016 укладених позивачем з ТОВ СДІ-Україна (Підрядник), останній взяв на себе обов`язки виконати будівельно-монтажні в житловому будинку №1 по проспекту Московському, будівельно-монтажні роботи з будівництва забору навколо будівлі і навісу та роботи з улаштування відмостків, тротуарів та парковки по вул.Серіківська,36 у м.Харкові, а Замовник зобов`язувався прийняти виконані роботи та провести оплату на умовах, що вказані в Договорі. Сторони прийшли до згоди, що вартість робіт, у відповідності до договірної ціни становить: за договором підряду №5/10/16 від 05.10.2016- 50987,54 грн. , в тому числі ПДВ 20% -8497,92 грн., за договором підряду №2/11/16 від 01.11.2016 - 194225 грн., в тому числі ПДВ 20% - 32370,83 грн, за договором підряду №1/11/16 від 01.11.2016 - 117108 грн., в тому числі ПДВ 20% - 19518,00 грн.

На підтвердження виконання вказаних договорів позивачем надано до суду першої інстанції акти виконаних робіт (форми КБ-2) за жовтень та листопад 2016 року, податкові накладні №420 від 31.10.2016, № 421 та №422 від 01.11.2016 та документи в підтвердження проведення розрахунків за виконані роботи (платіжні доручення №№ 50,51,52,53,54 від 14.11.2016 року).

Як вбачається зі змісту вказаних вище договорів та первинних документів, від імені виконавця ДП «СДІ-Україна» ці документи було підписано директором ОСОБА_2 , який відповідно до реєстраційних документів у період з 06.07.2016 року та на час перевіряємого періоду, був засновником, керівником, особою, що має право підпису у ТОВ "СДІ-Україна".

При цьому, як встановлено в ході проведення перевірки та підтверджується долученими до матеріалів справи доказами, відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 03.09.2016 по справі № 755/13415/16-к застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Київському СІЗО Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області на 60 днів до 31 жовтня 2016 року.

Як вбачається зі змісту ухвали, відносно ОСОБА_2 01.09.2016 було порушене кримінальне провадження № 0012351, за ч. 2 ст.121 КК України (умисне нанесення тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до смерті потерпілого ОСОБА_3 ).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.10.2016 по справі № 755/13415/16-к продовжено підозрюваному ОСОБА_2 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Київському СІЗО Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області в межах строку досудового розслідування до 30 листопада 2016 року включно.

Ухвалами Дніпровського районного суду м. Києва від 26.12.2016, від 27.03.2017 та від 22.05.2017 по справі № 755/18607/16-к було продовжено застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_2 у виді тримання під вартою в Київському СІЗО Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області до 23.02.2017, 25.05.2017 та 20.07.2017 відповідно.

Як встановлено ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.07.2017 по справі № 755/18607/16-к, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим кримінальне провадження № 0012351 від 01.09.2016 в частині обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, закрито на підставі п.5 ч.1ст.284 КПК України у зв`язку із смертю обвинуваченого. (т. 4 а.с.8-13)

Таким чином, у період з 03.09.2016 до моменту своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 перебував у Київському СІЗО, що виключає можливість фактичного підписання ним договорів та первинних документів по відносинам із ТОВ "АФІНА ГРУП ЛТД" у період жовтень-листопад 2016 року.

З огляду на викладене, надані позивачем первинні документи, підписані від імені ОСОБА_2 як директора ТОВ "СДІ-Україна", фактично містять підпис невстановленої особи, тобто, у розумінні ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п. 1.2, п.2.1, п. 2.2, п. 2.4, п.2.5 Положення № 88 не вважаються первинними документами та не є підставою для відображення в бухгалтерському обліку позивача господарських операцій із ТОВ "СДІ-Україна".

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком відповідача про заниження позивачем податку на прибуток на суму у загальному розмірі 67 935,00 грн. та податку на додану вартість на суму у загальному розмірі 75 483,75 грн. по відносинам із вказаним контрагентом.

Щодо порушення позивачем вимог п.192 ПК України в наслідок чого відбулося заниження податкових зобов`язань на суму 7327 грн за рахунок включення розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних по взаємовідносинам з ПрАТ «Трест Житлобуд-1», які не зареєстровані в Єдиному реєстру податкових накладних, колегія суддів вважає зазначити наступне.

Відповідно до вимог п.192.1.1 п.192.1 ст. 192 та ПК України якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то:

а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок;

б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв`язку з отриманням таких товарів/послуг.

Постачальник має право зменшити суму податкових зобов`язань лише після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.

Відповідно до Акту перевірки, ТОВ «АФІНА ГРУПП ЛТД» за період червень 2017 року на адресу ПрАТ «Трест ЖИТЛОБУД-1» було складено податкові накладні на загальну суму ПДВ 102729,71 грн. (т.5 а.с. 50-65). При цьому позивачем за період червень 2017 року по взаємовідносинам з ПрАТ «Трест ЖИТЛОБУД-1» визначено податкові зобов`язання на суму 252727, 78 грн (т.5 а.с.70-71). 27.09.2017 року позивачем подано уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань, яким за звітний період червень 2017 року зменшено суму податкових зобов`язань з ПДВ на у розмірі 149998, 05 по контрагенту ПрАТ «Трест ЖИТЛОБУД-1» , за результатами чого, суми податкових зобов`язань становили 102729.71

В подальшому позивачем за звітній період здійсненні коригування сум податку на додану вартість по податковій декларації з податку на додану вартість в розмірі 6272,8 грн та 527 грн. При цьому, податковим органом зазначено, що позивачем розрахунки коригування до податкових накладних виписаних на адресу ПрАТ «Трест ЖИТЛОБУД-1» за звітній період червень 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних відсутні.

На спростування вказаних обставин, представником позивача надано до суду апеляційної інстанції розрахунок коригування кількісних і вартісних показників від 15.06.2017 року №2 до податкової накладної від 30.04.2017 року №24 та від 15.06.2017 року №1 до податкової накладної від 30.04.2017 року №21, які зареєстровані в ЄРПН, що підтверджено представником відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, зазначені висновки податкового органу, щодо порушення позивачем вимог п.192 ПК України в наслідок чого відбулося заниження податкових зобов`язань на суму 7327 грн за рахунок включення розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних по взаємовідносинам з ПрАТ «Трест Житлобуд-1», які не зареєстровані в Єдиному реєстру податкових накладних, необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам ст. 192 ПК України.

Щодо інших порушень податкового законодавства (зазначені в розрахунку до податкового повідомлення рішення №1 під пунктами 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12) в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача зазначив, що ТОВ «АФІНА ГРУПП ЛТД» дійсно було допущено зазначені порушення вимог податкового законодавства, а тому погоджується в цій частині з висновками податкового органу.

Вказані обставини не були з`ясовані судом першої інстанції під час розгляду справи, що призвело до неправильного вирішення справи та постановлення необґрунтованого рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «АФІНА ГРУПП ЛТД» у повному обсязі.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини, колегія суддів вважає, що відповідачем в ході судового розгляду справи частково доведено правомірність прийнятих ним рішень, у зв`язку з чим позовні вимоги ТОВ "АФІНА ГРУПП ЛТД" підлягають частковому задоволенню в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 1 від 10.05.2019 на суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 737957,50 грн., та податкового повідомлення-рішення № 1 від 10.05.2019 в частині нарахування грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму у загальному розмірі 831612,50 грн.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову

Згідно з ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч.3 ст.139 КАС України).

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 14983,80 грн. (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог).

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 року по справі № 520/8476/19 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АФІНА ГРУПП ЛТД" до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 1 від 10.05.2019 про нарахування грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 737957,50 грн., в тому числі: 590366,00 - сума основного зобов`язання та 147591,50 грн. - штрафних (фінансових) санкцій.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 1 від 10.05.2019 про нарахування грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 831612,50 грн., в тому числі: 665290 - сума основного зобов`язання та 166322,50 грн. - штрафних (фінансових) санкцій.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АФІНА ГРУПП ЛТД" (61085, м.Харків, вул.Поздовжня, буд.31, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (61057, м.Харків, вул.Пушкінська,46, ) судовий збір у розмірі 14983 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят три ) грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Т.С. Перцова В.Б. Русанова
Повний текст постанови складено 14.08.2020 року