Справа № 440/2942/20
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2020-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/2942/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костенко Г.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

10.06.2020 ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області, в якій просить:

- визнати протиправним та скасування рішення Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області від 13.04.2020 про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області;

- зобов`язати Великосорочинську сільську раду Миргородського району Полтавської області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області, згідно клопотання від 07.02.2020.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що відповідачем безпідставно відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з підстав не передбачених частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 15.06.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

24.07.2020 до суду надійшов документ під назвою "клопотання про заміну сторони" (а.с.31), дослідивши який суд встановив, що представником позивача у позовній заяві невірно зазначено код ЄДРПОУ Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області, а відтак суд сприймає дане клопотання, як уточнення в частині коду ЄДРПОУ відповідача.

04.08.2020 до Полтавського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позов у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував. Зазначив, що земельна ділянка щодо якої звернувся позивач включена в перелік земельних ділянок, право оренди на які буде продано на земельних торгах (а.с.32-35).

Справу за вказаним позовом розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини четвертої статті 229 вказаного Кодексу.

Дослідивши матеріали позовної заяви, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

07.02.2020 позивачем до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області подано клопотання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області за межами населеного пункту (а.с.12).

До заяви додано копії паспорта та ідентифікаційного номера, а також викопіювання з кадастрової карти (плану) із зображенням місця розташування земельної ділянки.

Рішенням п`ятдесят шостої сесії сьомого скликання Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області від 13.04.2020 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок" відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з підстав включення обраної нею земельної ділянки до переліку земельних ділянок призначених для продажу на земельних торгах у формі аукціону (а.с.15).

Разом з цим, рішеннями п`ятдесят шостої сесії сьомого скликання Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області від 13.04.2020 затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності площею 13,6416 га з кадастровим номером :00:001:0106 та площею 10,5096 га з кадастровим номером :00:001:0107 з метою продажу права оренди на них на земельних торгах (аукціоні).

Не погоджуючись з рішенням п`ятдесят шостої сесії сьомого скликання Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області від 13.04.2020 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок", позивач звернулася до суду з цим позовом.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю урегульовано Земельним кодексом України.

Так, згідно з частиною першою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Пунктом "б" частини першої статті 121 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Отже, позивач має право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара.

За приписами частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Як визначено частиною сьомого згаданої статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах безоплатної приватизації, при цьому зобов`язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Разом з тим, спірний наказ не містить чітких посилань на те, у чому саме виявилась невідповідність поданого клопотання вимогам частин шостої та сьомої статті 118 Земельного кодексу України.

Зі змісту відзиву судом встановлено, що відповідач відмовив у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою виходячи з того, що обрана позивачем земельна ділянка відноситься до земель право оренди на які буде продано на земельних торгах (аукціонах).

Зі змісту спірного рішення судом встановлено, що позивач просить надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:0173.

У відзиві відповідач зазначив, що земельна ділянка щодо якої звернувся позивач включена в перелік земельних ділянок, право оренди на які буде продано на земельних торгах.

Разом з тим, відповідачем не надано суду ані доказів проведення інвентаризації обраної позивачем земельної ділянки, ані доказів включення її до переліку земельних ділянок, право оренди на які буде продано на земельних торгах.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення п`ятдесят шостої сесії сьомого скликання Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області від 13.04.2020 в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області.

Надаючи оцінку позовним вимогам про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області, згідно клопотання від 07.02.2020, суд виходить з наступного.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд виходить з того, що завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили.

Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Матеріали справи не містять доказів, що свідчили б про відсутність можливості та наміру суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення з урахуванням позиції суду.

Відтак, з урахуванням викладеного, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із прийняттям відповідного владного рішення.

Наведені висновки суду відповідають позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 14.08.2019 у справі №480/4298/18.

Відтак, зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Частинами першою та третьою статті 132 цього Кодексу передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин другої, четвертої - п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною першою статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою справи до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Відповідно до частин сьомої та дев`ятої статті 139 вказаного Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Судом встановлено, що представництво інтересів позивача у цій справі здійснювалося адвокатом Борзовецем Олександром Володимировичем, котрий на підставі рішення Ради адвокатів Полтавської області від 26.03.2019 №5 отримав свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю.

09.03.2020 між гр. ОСОБА_1 (клієнт) та Борзовець О.В. (адвокат) укладено договір про надання правової допомоги, за умовами якого гонорар адвоката становить 7000 грн (а.с.17-18).

Предметом вказаного договору є зобов`язання адвоката надавати юридичну допомогу щодо оскарження рішення Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області від 13.04.2020 про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Згідно пункту 4.1 Договору юридична допомога, що надається адвокатом, клієнт оплачує в розмірі 7000,00 грн.

За результатом надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представником кожної зі сторін /пункт 4.4 Договору/.

Позивачем до суду надано акт виконаних робіт (наданих послуг) від 03.06.2020 на загальну суму 7000,00 грн, в якому зазначено детальний опис робіт (наданих послуг), квитанцію про оплату гонорару від 03.06.2020 №01 в сумі 7000,00 грн (а.с.19, 22).

Так, в акті прийому-передачі виконаних робіт за договором №01 від 01.06.2020 зазначено виконання адвокатом таких робіт (послуг): юридичні консультації щодо суті спірних правовідносин в межах розгляду справи - 3 години, вартість 1500,00 грн, попереднє опрацювання матеріалів, аналіз оспорюваного рішення, опрацювання нормативної бази, аналіз юридичного конфлікту, вироблення стратегії ведення справи - 4 години, вартість 2000,00 грн, підготовка процесуальних документів - 7 годин, вартість - 3500,00 грн, всього - 14 годин, загальна вартість 7000,00 грн.

Суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

Так, у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), пункт 55 з подальшими посиланнями).

Дії щодо попереднього опрацювання матеріалів, аналіз оспорюваного рішення, опрацювання нормативної бази, аналіз юридичного конфлікту, вироблення стратегії ведення справи фактично відносяться до дій щодо складання адміністративного позову про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії (витрачений час - 4 год., вартість 2000,00 грн), які суд, враховуючи незначну складність цієї справи та відсутність суспільного інтересу до її розгляду, напрацювання сталої судової практики з питання вирішення подібних правовідносин та збирання невеликої кількості доказів, оцінює в 1000,00 грн.

При цьому судом також враховано, що адвокат ОСОБА_2 спеціалізується на представництві інтересів фізичних осіб у спорах з суб`єктами владних повноважень щодо реалізації права на отримання земельних ділянок у власність в межах норм безоплатної приватизації.

Так, адвокат Борзовець О.В. неодноразово представляв інтереси позивачів у справах за позовами фізичних осіб з аналогічними позовними вимогами, а відтак адвокат є обізнаним з відповідною законодавчою базою та переліком документів, які підлягають підготовці для розгляду цієї категорії справ, що ставить під сумнів витрачену адвокатом кількість годин на підготовку процесуальних документів.

Крім того, дії щодо надання юридичних консультацій щодо суті спірних правовідносин у розмірі 3-х годин, вартістю - 1500,00 грн є завищеними.

Таким чином, розподілу підлягають витрати на оплату послуг адвоката в сумі 2000,00 грн.

З наявних у матеріалах справи документів вбачається, що позивач поніс витрати зі сплати судового збору за подання цього позову 840,80 грн, що підтверджується квитанцією від 06.04.2020.

Враховуючи висновок суду про часткове задоволення позову, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають судові витрати у загальній сумі 2420,40 грн, в т.ч. витрати зі сплати судового збору у сумі 420,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2000,00 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області (площа Гоголя, буд. 26, с. Великі Сорочинці, Миргородський район, Полтавська область, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення п`ятдесят шостої сесії сьомого скликання Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області від 13.04.2020 в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області.

Зобов`язати Великосорочинську сільську раду Миргородського району Полтавської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.02.2020 про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області (площа Гоголя, буд. 26, с. Великі Сорочинці, Миргородський район, Полтавська область, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 420,40 грн (чотириста двадцять гривень сорок копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Г.В. Костенко