Справа № 520/12916/19
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2020-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 р.Справа № 520/12916/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Русанової В.Б. ,

за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.

представника позивача - Кізілова О.В.

представника відповідача - Стець А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 року (суддя Біленський О.О.; м. Харків; повний текст рішення складено 19.02.2020) по справі № 520/12916/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Харківагроснаб"

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "Харківагроснаб" (далі також - позивач, ТОВ фірма "Харківагроснаб") звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі також - відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), в якому просить суд:

- скасувати податкові повідомлення-рішення від 21.11.2019 року № 7 та № 7.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірні податкові повідомлення-рішення ґрунтуються на помилкових судженнях суб`єкта владних повноважень та підлягають скасуванню.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідачем подано відзив на позов в якому зазначено, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень - рішень відповідач діяв на підставі та у межах повноважень, визначених чинним законодавством, оскаржувані рішення прийнято за наслідками встановлених актом перевірки порушень податкового законодавства.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Харківагроснаб" - задоволено.

Скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 21.11.2019 року №7 та №7.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (61057, м.Харків, вул. Пушкінська, буд.46, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Харківагроснаб" (61070, м.Харків, Помірки, буд.70, ) судовий збір у сумі 11117,37 (одинадцять тисяч сто сімнадцять) грн. 37 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, а саме: пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 198.5 ст. 185 Податкового кодексу України, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ фірма "Харківагроснаб" - відмовити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що під час перевірки були досліджені взаємовідносини з такими контрагентами, ТОВ "НЕСОН", ТОВ "АГРОЗБУТ ПОЛТАВА", ТОВ "РАЙДЖЕН". Стосовно вищезазначених контрагентів складені узагальнені податкові інформації, якими встановлено таке: не встановлено факту передачі товарів (послуг) від постачальників до підприємств-покупців, у зв`язку з дефектністю первинних документів; встановлено відсутність транспортних засобів, якими здійснювалось перевезення ТМЦ, складські приміщення на яких повинні були зберігатися товари, умови договорів в рамках яких повинні були відбуватися постави ТМЦ, неможливо встановити рух коштів за придбані та реалізовані товари (роботи, послуги); згідно з аналізом податкових накладних підприємство здійснювало реалізацію товарів відмінних від придбаних; відсутність можливості виконання операцій з постачання товарів наявним трудовим ресурсам з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезназнаходження майна; відсутність будь-якої інформації про зберігання товарів (наявність власних або орендованих складських приміщень, угоди зберігання ТМЦ, відоме місцезнаходження складів, їх площа, власник складських приміщень орендодавця); відсутність інформації про транспортування та надання в оренду транспортних засобів (наявність власних або орендованих транспортних засобів, посередників у транспортуванні); відсутність інформації про власні або орендовані фонди, що необхідне здійснення фінансово-господарської діяльності підприємств; середня чисельність працівників на підприємствах 1 особа; наявність кримінальних проваджень стосовно контрагентів-постачальників. Зважаючи на викладене, перевіркою не підтверджено реальність господарських операцій між ТОВ фірмою "Харківагроснаб" та вищезазначеними контрагентами, що призвело до порушення позивачем вимог податкового законодавства при формуванні показників податкового обліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "Харківагроснаб" зареєстровано в якості юридичної особи 12.01.1998 року, перебуває на податковому обліку у Головному управлінні ДПС у Харківській області, є платником податку на додану вартість з 08.06.1998 року, основний вид діяльності - неспеціалізована оптова торгівля.

У період з 18.10.2019 року по 24.10.2019 року на підставі направлень на перевірку від 18.10.2019 №№ 1486, 1487, 1488, 1489, виданих ГУ ДПС у Харківській області, відповідно до пп. 20.1.4 п.20.1 ст.20, ст.75, ст.78.1.2 п.78.1, п.78.2 ст.78, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України, на підставі наказу ГУ ДПС у Харківській області від 17.10.2019 року №1312, фахівцями контролюючого органу проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ фірма "Харківагроснаб" податковий номер 25190036, з метою контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати усіх, передбачених Податковим кодексом України податків і зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2018 року по 30.06.2019 року відповідно до затвердженого плану документальної перевірки.

За результатами перевірки складено акт від 31.10.2019 року за № 601/20-40-05-17-06/25190036 (далі акт перевірки), яким встановлені наступні порушення ТОВ фірма "Харківагроснаб":

- вимог п.44.1 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 313902 грн., у тому числі за III квартал 2018 в сумі 242981 грн., за IV квартал 2018 року в сумі 19844 грн., за І квартал 2019 в сумі 51077 гривень;

- вимог п.44.1 ст.44, абз. "а" п.198.1 ст.198, абзаців першого-третього п.198.2, абзаців першого і другого п.198.3 та абзацу третього п.198.6 ст.198, п.200.1. п. 200.2. п. 200.4, абзаців другого і третього п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту з податку на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 348780 грн., у тому числі за серпень 2018 року на суму 213153 грн., за вересень 2018 року на суму 56826 грн., за жовтень 2018 року на суму 5249 грн., за листопад 2018 року на суму 16800 грн., за березень 2019 року на суму 56752 гривень. В результаті чого завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду всього на суму 348780 грн., у тому числі за серпень 2018 року на суму 213153 грн., за вересень 2018 року на суму 56826 грн., за жовтень 2018 року на суму 5249 грн., за листопад 2018 року на суму 16800 грн., за березень 2019 року на суму 56752 гривень.

На підставі вказаних висновків акта перевірки від 31.10.2019 року за №601/20-40-05-17-06/25190036, Головним управлінням ДПС у Харківській області винесені спірні податкові повідомлення - рішення від 21.11.2019 року:

- № 7, яким визначена сума завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду з податку на додану вартість у розмірі 348780,00 грн.;

- № 7, яким визначена сума грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 313902,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 78475,50 грн., на загальну суму 392377,50 грн.

Вважаючи вказані рішення податкового органу протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом не було доведено належними і допустимими доказами обставин та фактів, на які він посилається в обґрунтування відповідності нормам чинного законодавства прийнятих ним податкових повідомлень-рішень від 21.11.2019 року № 7 та № 7.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп. 134.1.1 п. 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Відповідно до п. 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу (п. 137.1 ст. 137 ПКУ).

Згідно із пп. "а" п.198.1 статті 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно підпунктів 200.1, 200.2 , 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Пунктами 1, 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Отже, предмет доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самої господарської операції, а відтак і обґрунтованість визначення податкового кредиту та витрат (доходу) позивача.

Судом встановлено, що між ТОВ фірмою "Харківагроснаб" та ТОВ "НЕСОН" (податковий номер 42132911) укладено наступні договори: договір купівлі-продажу №39 від 02.07.2018 року; договір купівлі-продажу № 49 від 09.08.2018 року; договір купівлі-продажу №50 від 10.08.2018 року. Предметом вказаних договорів є придбання будівельних матеріалів, інструменту, запчастин до сільськогосподарської техніки та запчастин до залізничних локомативів, в кількості, асортименті та за ціною, вказаних у видаткових накладних.

На виконання умов договорів купівлі - продажу №39 від 02.07.2018 року, №49 від 09.08.2018 року, №50 від 10.08.2018 року протягом серпня - листопада 2018 року виписано 10 податкових та видаткових накладних на загальну суму 1752171,58 грн., у т.ч. ПДВ 292028.60 грн. Зазначені видаткові накладні містять наступні дані: посилання на договори купівлі - продажу №39 від 02.07.2018 року, №49 від 09.08.2018 року, №50 від 10.08.2018 року, найменування товару, доручення на отримання ТМЦ, зазначення посадових осіб, від імені яких складено та від імені яких підписано вказаний первинний документ.

Згідно з п.п. 4.2 п. 4 договорів купівлі-продажу №39 від 02.07.2018 року, №49 від 09.08.2018 року, №50 від 10.08.2018 року встановлено, що Поставка «Товару» «Покупцеві» здійснюється автотранспортом «Продавця», вартість доставки врахована у вартість Товару. До перевірки було надано товарно-транспортні накладні, в яких перевізником зазначено ТОВ "НЕСОН".

Згідно даних бухгалтерського обліку ТОВ фірма "Харківагроснаб" вказані операції з придбання ТМЦ у серпні - листопаді 2018 року відображено відповідними бухгалтерськими проводками та відповідним чином відображено в податковому обліку.

По взаємовідносинах з ТОВ «НЕСОН» позивачем сформовано податковий кредит в сумі 292028,60 грн. за серпень - листопад 2018 року відповідно до податкових накладних.

Розрахунки між ТОВ «НЕСОН» та ТОВ фірмою «Харківагроснаб» по вказаним господарським операціям проведено грошовими коштами через розрахунковий рахунок, на момент проведення перевірки кредиторська заборгованість перед ТОВ «НЕСОН» по вказаним господарським операціям відсутня.

Також судом встановлено, що між ТОВ фірмою «Харківагроснаб» та ТОВ «АГРОЗБУТ ПОЛТАВА» (податковий номер 42305965) укладено договір купівлі-продажу №179 від 12.03.2019 року, предметом якого є придбання запчастин до сільськогосподарської техніки в кількості, асортименті та за ціною, вказаною у видаткових накладних.

На виконання умов договору купівлі-продажу №179 від 12.03.2019 протягом березня 2019 року виписано податкові та видаткові накладні на загальну суму 39709,20 грн., у т.ч. ПДВ 6618,20 грн.

Видаткова накладна №237 від 29.03.2019 року містить наступні дані: посилання на договір купівлі-продажу №179 від 12.03.2019, найменування товару (запчастини до сільськогосподарської техніки - 5 позицій), доручення на отримання ТМЦ, зазначення посадових осіб, від імені яких складено та від імені яких підписано вказаний первинний документ.

Згідно з п.п.4.2 п.4 договору купівлі-продажу №179 від 12.03.2019 року встановлено, що Поставка «Товару» «Покупцеві» здійснюється автотранспортом «Продавця», вартість доставки врахована у вартість Товару. До перевірки було надано товарно-транспортну накладну, в якій перевізником зазначено ТОВ «АГРОЗБУТ ПОЛТАВА».

Згідно даних бухгалтерського обліку ТОВ фірма "Харківагроснаб" вказані операції з придбання ТМЦ у березні 2019 року відображено відповідними бухгалтерськими проводками та відповідним чином відображено в податковому обліку.

По взаємовідносинах з ТОВ «АГРОЗБУТ ПОЛТАВА» позивачем сформовано податковий кредит в сумі 6618,20 грн. за березень 2019 року відповідно до податкової накладної №12 від 29.03.2019 року.

Розрахунки між ТОВ «АГРОЗБУТ ПОЛТАВА» та ТОВ фірмою «Харківагроснаб» по вказаним господарським операціям проведено грошовими коштами через розрахунковий рахунок, на момент проведення перевірки кредиторська заборгованість перед ТОВ «АГРОЗБУТ ПОЛТАВА» по вказаним господарським операціям відсутня.

Також, з наявних матеріалів справи вбачається, що між ТОВ фірмою «Харківагроснаб» та ТОВ «РАЙДЖЕН» (податковий номер 41659376) укладено договір купівлі-продажу №129 від 21.02.2019 року, предметом якого є придбання запчастин до залізничних локомативів в кількості, асортименті та за ціною, вказаною у видаткових накладних.

На виконання умов договору купівлі-продажу №129 від 21.02.2019 протягом березня 2019 року виписано податкові та видаткові накладні на загальну суму 300799,85 грн., у т.ч. ПДВ 50133.31 грн.

Видаткові накладні №312 від 04.03.2019 року та №319 від 05.03.2019 року містять наступні дані: посилання на договір купівлі-продажу №129 від 21.02.2019 року, найменування товару (запчастини до залізничних локомотивів - 4 та 2 позицій відповідно), доручення на отримання ТМЦ, зазначення посадових осіб, від імені яких складено та від імені яких підписано вказаний первинний документ.

Згідно з п.п.4.2 п.4 договору купівлі-продажу №129 від 21.02.2019 року встановлено, що Поставка «Товару» «Покупцеві» здійснюється автотранспортом «Продавця», вартість доставки врахована у вартість Товару. До перевірки було надано товарно-транспортні накладні, в якій перевізником зазначено ТОВ «РАЙДЖЕН».

Згідно даних бухгалтерського обліку ТОВ фірма "Харківагроснаб" вказані операції з придбання ТМЦ у березні 2019 року відображено відповідними бухгалтерськими проводками та відповідним чином відображено в податковому обліку.

По взаємовідносинах з ТОВ «РАЙДЖЕН» позивачем сформовано податковий кредит в сумі в сумі 50133,31 грн. за березень 2019 року відповідно до податкових накладних.

Розрахунки між ТОВ «РАЙДЖЕН» та ТОВ фірмою «Харківагроснаб» по вказаним господарським операціям проведено грошовими коштами через розрахунковий рахунок, на момент проведення перевірки кредиторська заборгованість перед ТОВ «РАЙДЖЕН» по вказаним господарським операціям відсутня.

Таким чином, з матеріалів справи встановлено, що наявні договори та усі необхідні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку складені на їх виконання, виписані з додержанням вимог статті 9 Закону № 996-XIV та п. 2.4 Положення № 88, які згідно з пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, є належними доказами правомірності формування позивачем податкового кредиту та податку на прибуток по господарським операціям з його контрагентами.

При цьому, в ході проведення перевірки податковим органом не встановлено жодних зауважень чи претензій до правоздатності і дієздатності юридичних осіб, які є сторонами спірних правочинів, до правового статусу сторін договорів як платників ПДВ, відповідності спірних правочинів вимогам закону, належності складання первинних документів за спірним правочином.

Доводи відповідача щодо відсутності у контрагентів позивача об`єктивної можливості для виконання поставки товарів в силу браку персоналу та відсутності основних фондів, колегією суддів відхиляються, оскільки такі висновки податковим органом зроблені виключно шляхом аналізу податкової звітності контрагента позивача, водночас зазначене не виключає можливості реального виконання господарської операції, враховуючи, що залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

У свою чергу, основні та транспортні засоби можуть перебувати у контрагентів на праві оренди або лізингу.

Суд також наголошує, що норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків чи умови для отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи визнання понесених витрат.

Крім того, чинним законодавством не передбачено кількісного показника щодо наявності трудових ресурсів, зареєстрованих власних основних фондів, виробничих потужностей, транспортних засобів, сировини та матеріалів, що була б достатньою для фізичної та технічної можливості виконання умов наведених договорів.

Слід зазначити, що сумнівність господарських операцій позивача обґрунтовується податковим органом виключно інформацією, викладеною в інформаційних базах даних податкового органу. Разом з тим, така інформація не ґрунтується на фактах, які встановлені за результатами документальних перевірок контрагентів позивача, а лише містить припущення податкового органу про неможливість здійснення ними господарської діяльності у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженнями, та, як наслідок, відсутність трудових ресурсів та іншого майна, які економічно необхідні для виконання договорів.

Чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх.

Платник не несе відповідальності за дії всіх підприємств та організацій, що беруть участь у багатостадійному процесі сплати податків до бюджету. Податкові органи не вправі тлумачити поняття добросовісності платника як таке, що породжує у останнього додаткові обов`язки, не передбачені чинним законодавством.

Господарські операції із контрагентами відображені позивачем в податковій звітності; розбіжностей при декларуванні таких операцій позивачем та його контрагентами на момент подання податкових декларацій та проведення перевірки не виявлено.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Однак у справі, що переглядається, податковим органом не доведено існування таких обставин.

Крім зазначеного, чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Під час перевірки податковий орган не встановив обставин, які б свідчили про умисел позивача або його контрагентів на укладення правочинів без наміру створити наслідки, які передбачені ним. Цих доказів не надано і під час судового розгляду справи, що свідчить про необґрунтованість висновків відповідача про фіктивний характер проведених господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Стосовно доводів податкового органу про існування досудових розслідувань у кримінальних провадженнях, слід зазначити наступне.

Згідно ч. 6 ст.78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тому, до винесення вироку в рамках кримінального провадження, інформація щодо контрагента позивача про наявність зареєстрованих в Єдиному державному реєстрі судових рішень, ухвал в рамках кримінальних проваджень за ознаками кримінальних правопорушень не може вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві.

При цьому, на момент проведення податкової перевірки та фіксації її наслідків, а також станом на час розгляду даної справи як в суді першої інстанції та і в суді апеляційної інстанції, вироки щодо контрагентів позивача відсутні, а тому матеріали розслідувань за вказаними кримінальними провадженнями не можуть враховуватись як докази у даній справі, тоді як належним доказом, в даному випадку, могли би бути виключно вироки суду щодо недійсності (нікчемності) правочинів, первинних документів, визначення правомірності формування податкового кредиту та щодо порушення ним податкового законодавства, що набули законної сили, щодо вчинення ними кримінальних правопорушень.

Отже, факт порушення кримінальних справ відносно контрагентів позивача не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Крім того, податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від дотримання його контрагентом податкової дисципліни та правильності ведення ним податкового або бухгалтерського обліку. Тобто, у разі підтвердження факту отримання послуг, як у даній ситуації, платник не може відповідати за порушення, допущені виконавцем, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи.

Вказана позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 20.02.2018 по справі № 826/6280/13-а, від 20.02.2018 по справі №813/4931/13-а та від 06.02.2018 по справі №802/4940/14.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява №803/02), «Булвес АД проти Болгарії» (2009 рік, заява №3991/03) і «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» (2010 рік, заява №6689/03), які відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, зазначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Таким чином, лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод, або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит та невизнання понесених витрат. При цьому, такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, та повинні бути підтвердженими належними і достатніми доказами.

В контексті викладеного, обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли свідчити про їх фіктивність чи про те, що позивач як платник податків діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які могли допустити його контрагенти, або ж про те, що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій було одержання позивачем податкової вигоди, контролюючий орган під час розгляду справи не навів.

Як вбачається зі змісту акту перевірки, під час перевірки було використано лише дані систем автоматизованого співставлення податкових даних та податкову інформацію, при цьому не надано належну оцінку первинній документації щодо господарських взаємовідносин позивача з контрагентами. Тобто висновки акту перевірки зроблені відповідачем передчасно та на підставі припущень відповідача, а не на підставі доказів, які можуть бути використані у відповідності до чинного законодавства.

При цьому, колегія суддів вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом". Так, наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентами, факт чого підтверджується належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами в розумінні положень статей 73-76 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, доводи, що наведені в акті перевірки не є достатніми для притягнення позивача до фінансової відповідальності, оскільки не є належними та допустимими доказами порушення позивачем приписів податкового законодавства.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем в ході судового розгляду справи належним чином не доведено правомірність прийняття оскаржених податкових повідомлень-рішень від 21.11.2019 року №7 та №7.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Враховуючи відсутність доказів на підтвердження обставин, на які посилається відповідач, вказуючи на безтоварність господарських операцій позивача з його контрагентами, суб`єктивний та оціночний характер доводів, якими це підтверджується, колегія дійшла погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення від 21.11.2019 року №7 та №7, а позовні вимоги ТОВ "Харківагроснаб" - задоволенню у повному обсязі.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 року по справі № 520/12916/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Т.С. Перцова В.Б. Русанова
Повний текст постанови складено 14.08.2020 року