Справа № 380/4660/20
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції : Коморний О.І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/4660/20 пров. № А/857/8369/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Кузьмича С.М., Улицького В.З.

за участю секретаря судового засідання: Герман О.В.

представника апелянта: Хирі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року у справі № 380/4660/20 за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до Личаківського відділу державної виконавчої служби міста Львова Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,

ВСТАНОВИВ :

16.06.2020р. позивач ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся в суд з позовом до Личаківського відділу державної виконавчої служби міста Львова Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 26.05.2020р. ВП № 58971381.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.06.2020р. в позові відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.06.2020р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник апелянта Хиря В.В. в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу із підстав у ній зазначених.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.09.2018р. у справі №813/1997/18 визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо оформлення права користування земельними ділянками у межах прикордонної смуги уздовж лінії державного кордону України між лінією державного кордону та лінією основних інженерних споруд на території Яворівського (28,1 км), Жовківського (22,3 км) та Сокальського (54,7 км) районів Львівської області з метою їх формування як об`єкта цивільних прав.

Крім того, суд зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) вжити заходи, передбачені статтями 92, 116, 123, 125, 126 Земельного кодексу України з метою набуття права користування земельними ділянками у межах прикордонної смуги уздовж лінії державного кордону України між лінією державного кордону та лінією основних інженерних споруд на території Яворівського (28,1 км), Жовківського (22,3 км) та Сокальського (54,7 км) районів Львівської області та оформлення речових прав на них.

ст. 14 КАС України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили обов`язкові для всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій і посадових та службових осіб, громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Так, на підставі вказаного рішення державним виконавцем Личаківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Гармадій Ю.Т. відкрито 23.04.2019р. виконавче провадження № 58971381 з примусового виконання виконавчого листа № 813/1997/18 виданого 14.03.2019р. Львівським окружним адміністративним судом.

На підтвердження виконання виконавчого листа № 58971381 позивач надав державному виконавцю: листи та клопотання які адресовані голові Львівської обласної державної адміністрації від 10.04.2018р. № 901/3727, від 22.04.2019р. № 911/4336, від 29.05.2018р. № 901/5359, від 30.05.2018 р. № 901/5423, від 09.11.2018р. № 901/11233, від 30.05.2018р. № 901/5423; голові Яворівської районної адміністрації у Львівській області від 22.04.2019р. № 911/4336, від 30.05.2018р. № 901/5423, голові Сокальської районної державної адміністрації у Львівській області від 22.04.2019р. № 911/4336, від 30.05.2018р. № 901/5423, голові Жовківської Районної державної адміністрації у Львівській області від 22.04.2019р. № 911/4336, від 30.05.2018р. № 901/5423, начальнику Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 22.04.2019 р. № 911/4336, та отримав відповіді від 31.05.2019 р. № 5250, від 13.05.2019р. № 1451/12, від 07.05.2019 р. № 02-36/446, від 07.05.2019 № 02-36/446, 15.05.2019р. №14/5120, від 21.06.2019р. № 14/6573, від 05.02.2020р., від 15.04.2020р. № 14/4389, від 15.05.2018 р. № 4145.

Із змісту вказаних відповідей видно, що питання розпорядження землями промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення не відноситься до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Львівській області. Боржник ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) не долучив жодних графічних матеріалів всупереч ст.123 Земельного кодексу України, що унеможливлює забезпечити розгляд звернення щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

В п.1 ст.116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Згідно п.3 ст.123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об`єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має. право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Умови і строки розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового договору. Типовий договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджується Кабінетом Міністрів України.

У разі встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або формування земельної ділянки, необхідної для здійснення державно-приватного партнерства (реалізації проекту, що здійснюється на умовах концесії), замовником документації із землеустрою є державний партнер (концесієдавець), а також за його дорученням державне або комунальне підприємство, установа, організація чи господарське товариство, 100 відсотків акцій (часток) якого належать державі, Автономній Республіці Крим, територіальній громаді або іншому господарському товариству, 100 відсотків акцій (часток) якого належать державі.

Проте, колегією суддів встановлено, що боржник в порядку п.3 ст.123 Земельного кодексу України не звертався до сільських, селищних, об`єднаних територіальних громад із відповідними запитами та не вжив заходів які передбачені в п.3 ст.123 Земельного кодексу України.

Як видно із матеріал справи, державний виконавець 11.06.2019р., 13.06.2019р., 07.04.2020р. надіслав боржнику вимоги щодо надання інформації про вжиті заходи та виконання рішення. (а.с. 43; 45 )

20.06.2019р. державний виконавець отримав письмову відповідь від Львівської обласної ради в якій вказано, що боржник ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) не звертався з вимогою щодо оформлення права користування земельними ділянками в межах прикордонної смуги вздовж лінії Державного кордону України між лінією основних інженерних споруд та території Жовківського (22,3 км), Яворівського (28,1 км.) і Сокальського (54,7 км) районів Львівської області. (а.с. 57 )

Крім того, відсутні докази які свідчать про виконання боржником рішення суду, а саме не надано документів про оформлення боржником речових прав на земельні ділянки які вказані у виконавчому документі.

Отже, рішення суду боржник ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) не виконав про що державний виконавець 25.05.2020р. склав акт АСВП та 15.06.2020р. акт АСВП 58971384. (а.с. 75).

26.05.2020р. державний виконавець на підставі п.2 ст. 63, п.1 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову ВП № 58971381 про накладення штрафу в розмірі 5100 гривень та зобов`язав вказаного боржника виконати рішення суду протягом десяти робочих днів.

ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Із змісту ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов`язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» і не пізніше п`яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому ст.63 Закону України «Про виконавче провадження».

ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.1 та п.16 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Із змісту ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» видно, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз вказаних положень дає підстави дійти висновку, що накладення штрафу за невиконання рішення, яке зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення). У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження.

Таким чином, невиконання боржником рішення суду - тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

З аналізу вищезазначених норм видно, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 10.09.2019р. по справі № 0840/3476/18, від 19.09.2019р. по справі №686/22631/17 та від 07.11.2019р. по справі № 420/70/19 та відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що боржник рішення суду не виконав, не вжив заходів для його виконання, відсутні поважні причини невиконання рішення суду, а тому державний виконавець у відповідності до п.2 ст.63, п.1 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» правомірно виніс оспорювану постанову про накладення штрафу та зобов`язав боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Не приймає до уваги колегія суддів доводи апелянта про те, що на сьогоднішній день у зв`язку з прийняттям законодавчих змін та неврегульованості питання порядку оформлення прав на земельні ділянки прикордонної смуги (не прийняття Кабінетом Міністрів нормативно-правових актів, необхідних для реалізації положень цього Закону) рішення з незалежних причин не може бути виконане. Оскільки, апелянт в порядку ст. 254 КАС України не звертався в суд з заявою про роз`яснення судового рішення, яке набрало законної сили, а тому дані доводи є припущеннями.

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про звернення до Львівської обласної державної адміністрації щодо оформлення права користування земельної ділянки в межах прикордонної смугу вздовж лінії Державного кордону України між лінією основних інженерних споруд та території Жовківського (22,3 км), Яворівського (28,1 км.) і Сокальського (54,7 км) районів Львівської області. Оскільки, спростовується письмовим листом Львівської обласної ради від 20.06.2020 р в якому вказано що таке звернення від боржника не надходило. (а.с. 57)

При цьому, колегія суддів враховує ту обставину, що на виконання судового рішення у боржника в порушення вимог ст.122, ст.123, ст.134 Земельного кодексу України відсутні жодні графічні матеріали, на яких зазначено місце розташування земельної ділянки, що унеможливлює забезпечити розгляд звернень по суті, що підтверджується письмовою відповіддю Головного управління Держгеокадастру у Львівській області. (а.с. 58) Тобто, боржник без поважних причин не виконує рішення суду.

Інші доводи які викладені в апеляційних скаргах не спростовують висновки колегії суддів.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

В ст.242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року у справі № 380/4660/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Бруновська

Суддя С.М. Кузьмич

Суддя В.З. Улицький

Постанова в повному обсязі складена 14.08.2020р.