Справа № 320/6959/20
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2020-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

14 серпня 2020 року м. Київ № 320/6959/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Дудін С.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, приватного нотаріуса Броварського районного округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича, приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольги Леонідівни та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни про визнання протиправними та скасування виконавчих написів та постанов,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, приватного нотаріуса Броварського районного округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича, приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольги Леонідівни та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни, у якому просить суд:

- визнати протиправним рішення суб`єкта владних повноважень - приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича свідоцтво №0550 в частині видання Виконавчого напису №6649 від 04.04.2020 року на ОСОБА_1 ;

- скасувати виконавчий напис №6649 від 04.04.2020 року, виданий на ОСОБА_1 ;

- сизнати протиправним рішення суб`єкта владних повноважень - приватного виконавця Дорошкевич Віри Леонідівни, посвідчення НОМЕР_1 від 10.06.2019 року, виконавчий округ - місто Київ, в частині відкриття провадження на ОСОБА_1 ;

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61834534 від 15.04.2020 року за виконавчим написом №6649 від 04.04.2020 року, видану по відношенню до ОСОБА_1 ;

- скасувати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №61834534 від 15.04.2020 року за виконавчим написом №6649 від 04.04.2020 року, видану по відношенню до ОСОБА_1 ;

- скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди ВП № 61834534 від 15.04.2020 року за виконавчим написом №6649 від 04.04.2020 року, видану по відношенню до ОСОБА_1 ;

- скасувати постанову про арешт майна боржника ВП №61834534 від 15.04.2020 року за виконавчим написом №6649 від 04.04.2020 року, видану по відношенню до ОСОБА_1 ;

- скасувати постанову про арешт коштів боржника ВП №61834534 від 15.04.2020 року за виконавчим написом № 6649 від 04.04.2020 року видану по відношенню до ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним рішення суб`єкта владних повноважень - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни в частині видання виконавчих написів №18289 від 21.05.2020 та №20685 від 09.06.2020 року на ОСОБА_1 ;

- скасувати виконавчі написи №18289 від 21.05.2020 та №20685 від 09.06.2020 року, видані на ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним рішення суб`єкта владних повноважень - приватного виконавця Юхименко Ольги Леонідівни, посвідченння ПВ №0191 від 12.06.2018, виконавчий округ - місто Київ, в частині відкриття провадження на ОСОБА_1 ;

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62335239 від 15.06.2020 року за виконавчим написом №18289 від21.05.2020 року, видану по відношенню до ОСОБА_1 ;

- скасувати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 62335239 від 15.06.2020 року за виконавчим написом № 18289 від 21.05.2020 року, видану по відношенню до ОСОБА_1 ;

- скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди ВП № 62335239 від 15.06.2020 року за виконавчим написом № 18289 від 21.05.2020 року, видану по відношенню до ОСОБА_1 ;

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62565100 від 14.07.2020 року за виконавчим написом № 20685 від 09.06.2020 року, видану по відношенню до ОСОБА_1 ;

- скасувати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 62565100 від 14.07.2020 року за виконавчим написом № 20685 від 09.06.2020 року, видану по відношенню до ОСОБА_1 ;

- скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди ВП № 62565100 від 14.07.2020 року за виконавчим написом № 20685 від 09.06.2020 року, видану по відношенню до ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160,161,172 цього Кодексу; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

За результатом розгляду матеріалів позовної заяви суд дійшов висновку про необхідність її повернення з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

При цьому, частиною шостою цієї статті закріплено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічні положення наведені у статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України, частинами першою та четвертою якої передбачено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п.24 свого рішення від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України зазначив, що фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін судом, встановленим законом у п.1 ст.6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Отже, поняття суд, встановлений законом зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Статтею 55 Конституції України проголошено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до частини п`ятої статті 125 Конституції України, з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає та встановлює Кодекс адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ним публічно владних функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що публічно-правовий спір це спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до компетенції адміністративних судів, серед іншого, належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

У позовній заяві позивач просить суд, серед іншого, визнати протиправним рішення суб`єкта владних повноважень - приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича свідоцтво №0550 в частині видання Виконавчого напису №6649 від 04.04.2020 року на ОСОБА_1 та скасувати виконавчий напис №6649 від 04.04.2020 року, виданий на ОСОБА_1 та визнати протиправним рішення суб`єкта владних повноважень - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни в частині видання виконавчих написів №18289 від 21.05.2020 та №20685 від 09.06.2020 року на ОСОБА_1 та скасувати виконавчі написи №18289 від 21.05.2020 та №20685 від 09.06.2020 року, видані на ОСОБА_1 .

За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання.

Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України Про нотаріат та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України Про нотаріат). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №305/2082/14-ц (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 87857851).

Статтею 1 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). На нотаріусів, які працюють у державних нотаріальних конторах або займаються приватною нотаріальною діяльністю, законом може бути покладено вчинення інших дій, відмінних від нотаріальних, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Згідно з положеннями статті 3 цього Закону нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Нотаріус не може займатися підприємницькою, адвокатською діяльністю, бути засновником адвокатських об`єднань, перебувати на державній службі або службі в органах місцевого самоврядування, у штаті інших юридичних осіб, а також виконувати іншу оплачувану роботу, крім викладацької, наукової і творчої діяльності, а також діяльності у професійному самоврядуванні нотаріусів.

Таким чином, нотаріуси при вчиненні нотаріальних (не реєстраційних) дій не здійснюють владних управлінських функцій, у зв`язку з чим в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України вони не відносяться до суб`єктів владних повноважень рішення, дії чи бездіяльність яких можуть бути оскаржені до адміністративних судів.

Відповідно до частини першої статті 87 Закону України "Про нотаріат" від 02.09.1993 №3425-XIІ для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Частиною першою статті 50 вказаного Закону визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

Відповідно до частини 12 статті 28 Цивільного процесуального кодексу України позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Отже, справи про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, належить розглядати у порядку цивільного судочинства за місцем знаходження відповідача або за місцем виконання виконавчого напису.

Таким чином вимоги позивача про визнання протиправним та скасування виконавчого напису №6649, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем 04.04.2020, та про визнання протиправними виконавчих написів №18289 та №20685, виданих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною 21.05.2020 та 09.06.2020, відповідно, мають приватноправову природу і підсудні загальному суду.

Аналогічний правовий висновок про цивільний характер спору про оскарження виконавчого напису нотаріуса викладено Великою Палатою Верховного суду у постановах від 31.10.2018 у справі №753/4294/17-ц (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 77801816), від 02.07.2019 у справі №916/3006/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 83589983) та від 03.07.2019 у справі №201/835/16-ц (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 82885617).

Відповідно до частини першої статті 287 цього Кодексу учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Суд зазначає, що вимоги про визнання протиправними та скасування спірних постанов, прийнятих приватним виконавцем, є вимогами публічно-правового характеру, розгляд яких здійснюється за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином позивачем у позовній заяві заявлено позовні вимоги, розгляд яких здійснюється в порядку різного судочинства, що суперечить вимогам КАС України та є порушенням правила об`єднання позовних вимог.

Згідно з пунктом 6 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

У даному випадку відсутні підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу, оскільки частиною четвертою цієї статті закріплено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на те, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, встановлені КАС України, суд вважає за необхідне позовну заяву повернути позивачеві з усіма доданими до неї документами.

Суд зазначає, що допущене позивачем порушення не є формальним, оскільки фактично унеможливлює розгляд справи за вимогами, які підлягають розгляду за правилами різного судочинства, а тому повернення позовної заяви позивачеві свідчить не про допущення судом формалізму, а про вчинення дій, направлених на упорядкування процесуальних правовідносин. При цьому, така процесуальна дія не є порушенням права позивача на доступ до суду в розумінні норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

Так, у пункті 35 рішення у справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" від 12.03.2009 (Заява № 20347/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом (див. рішення у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, серія A, N 18, сс. 17-18, пп. 35-36). Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання такого права стосовно неповнолітніх та психічно хворих осіб (див. рішення у справі "Стаббінґс та інші проти Сполученого Королівства" (Stubbings and Others v. the United Kingdom) від 22 жовтня 1996 року, Reports 1996-IV, с. 1502-3, пп. 51-52; і у справі "Толстой Милославський проти Сполученого Королівства" (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, серія A, N 316-B, сс. 80-81, пп. 62-67). Якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (див. рішення у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія A, N 93, сс. 24-25, п. 57).

У пункті 31 рішення у справі "Наталія Михайленко проти України" від 30.05.2013 (Заява № 49069/11) Європейський суд з прав людини також зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (див. рішення від 28 травня 1985 року у справі Ешингдейн проти Сполученого Королівства (Ashingdane v. the United Kingdom), п. 57, Series A № 93). Встановлюючи такі правила, Договірна держава користується певною свободою розсуду.

Отже, передбачене статтею 169 КАС України право суду на повернення позовної заяви у випадку порушення правил об`єднання позовних вимог є законодавчо закріпленим процесуальним обмеженням, встановленим державою з метою регулювання процедурних питань.

Правовий висновок щодо необхідності повернення позовних заяв у випадку порушення правил об`єднання позовних вимог викладено Верховним Судом у постановах від 05.03.2019 у справі №917/1377/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 80470812), від 27.02.2019 у справі №922/2225/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 80308662), від 14.08.2018 у справі №910/3569/188 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 75896052).

Крім того, об`єднання позовних вимог, щодо яких законом визначена підсудність різним судам, було підставою для повернення Верховним судом позовних заявах у справах №П/9901/242/19 (ухвала від 08.05.2019, реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 81616500), №П/9901/236/19 (ухвала від 07.05.2019, реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 81565617), №П/9901/244/19 (ухвала від 07.05.2019, реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 81563892), №П/9901/234/19 (ухвала від 03.05.2019, реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 81520727), №9901/185/19 (ухвала від 22.04.2019, реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 81334585), №9901/189/19 (ухвала від 22.04.2019, реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 81366437) та багатьох інших.

Відповідно до частини восьмої ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Позовну заяву повернути позивачеві з усіма доданими до неї документами.

2. Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом, після приведення позовної заяви у відповідність до зауважень, викладених судом у цій ухвалі.

3. Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Дудін С.О.