Справа № 273/1016/20
Суддя: Васильчук О. В.
Дата ухвалення: 2020-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Баранівський районний суд Житомирської області
Справа № 273/1016/20
Провадження № 2-а/273/10/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Васильчук О. В. , при секретарі судових засідань Філоненко О.Б.., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баранівка за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського сектору реагування патрульної поліції Баранівського ВП Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області Моря Віталія Леонідовича , третя особа - головне управління Національної поліції в Житомирській області, про визнання дій незаконними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення ,

В С Т А Н О В И В:

12.05.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом. Просила поновити строк оскарження, визнати дії поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 Баранівського ВП Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області Моря Віталія Леонідовича у безпідставному притягненні її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП незаконними, та скасування постанову про накладення на неї адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА № 522306 від 12.04.2020 року.

В обґрунтування позову зазначила, що 12 травня 2020 року їй стало відомо, що до Баранівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) надійшла на примусове виконання постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №522306 від 12.04.2020 року, винесена поліцейським СРПП №2 Баранівського ВП старшим лейтенантом поліції Морею Віталієм Леонідовичем. 12 травня 2020 року вона отримала у державного виконавця копію зазначеної постанови. До моменту отримання в органі ДВС копії оскаржуваної постанови вона не могла скористатися правом на її оскарження, оскільки її зміст був їй не відомий, про її існування вона не знала. Постанова була винесена без її присутності, її копія їй не вручалася та не надсилалася. У графі 8 постанови «Права за статтею 268 КУпАП та строк оскарження за статтею 288 КУпАП мені роз`яснено» стоїть не її підпис. У постанові вказано номер рекомендованого листа - №2565/221/03-20, яким їй нібито надіслана постанова, однак штрих - кодовий ідентифікатор рекомендованого поштового відправлення повинен складатися з 13 цифр (без роздільників), а зазначений у постанові номер рекомендованого листа ознакам поштового ідентифікатора рекомендованого поштового відправлення не відповідає, що означає те, що постанову їй надіслано не було. За таких обставин строк на оскарження постанови їй має бути поновлений судом.

Оскаржувану постанову вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до винесеної постанови, вона визнана винною у здійсненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.126 КУпАП України. Їй поставлено в обов`язок сплатити грошовий штраф у розмірі 425 грн.00 коп., а в разі несплати штрафу протягом 15 днів, з метою примусового виконання цієї постанови органами державної виконавчої служби - 850 грн. 00 коп.

За змістом постанови, 11.04.2020 року о 22-00 годині в м. Баранівка по 2-му провулку Гагаріна, 4 вона керувала транспортним засобом, не маючи при собі свідоцтва про реєстрацію ТЗ, чим порушила п. 2.1 б ПДР України. При цьому, зазначено, що розгляд справи відбувся 12.04.2020 року об 01-20 годині за адресою: вул. Звягельська, 66, м.Баранівка (у приміщенні Баранівської ЦРЛ), що свідчить про те, що постанова про адміністративне правопорушення, всупереч вимогам законодавства, була винесена не за місцем його вчинення. Оскаржувана постанова містить спотворені відомості про марку та модель автомобіля: вказана марка Міцубісі замість Mitsubishi , модель Ланцер замість Lancer 1.6 Коmfort. У постанові не зазначено: порядку сплати штрафу; правових наслідків невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу, а також відсутній підпис особи, яка винесла постанову, замість підпису стоїть галочка.

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, статтею 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення, та підписується посадовою особою, яка розглянула справу.

Відповідальність за ч. 1 ст.126 КУпАП настає у тому випадку, якщо свідоцтва про реєстрацію ТЗ не має при собі особа, яка керує транспортним засобом, при чому, не має саме у момент перебування за кермом. Відсутність свідоцтва про реєстрацію ТЗ в особи, яка не керує транспортним засобом, а знаходиться у лікарняній палаті (поза межами автомобіля та не під час його руху) складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП не утворює.

У КНП Баранівській центральній районній лікарні, куди позивач була доставлена 11.04.2020 року о 21-45 працівниками поліції для огляду на стан сп`яніння після незаконного затримання (без складення протоколу про адміністративне затримання) на місці ДТП, вона перебувала до 00-38 години 12.04.2020 року, що підтверджено копією відеозапису із зазначенням часу, що додається. ДТП відбулося 11.04.2020 року о 19-50 годині, підтверджено копією відеозапису із зазначенням часу, а це означає, що перебувати за кермом 11.04.2020 року о 22-00 годині вона ніяк не могла. На місці події у неї вилучили посвідчення водія, однак свідоцтво про реєстрацію ТЗ не вимагали. Свідоцтво про реєстрацію ТЗ відповідач поліцейський СРПП №2 Баранівського ВП старший лейтенант поліції Моря В.Л. просив йому надати при складенні щодо неї протоколів про адміністративне равопорушення за ст.ст.124, 130 КУпАП, а саме: 12.04.2020 року о 00-08 годині у палаті Баранівської ЦРЛ за адресою: вул. Звягельська, 66, м. Баранівка. У цей час вона за кермом автомобіля в м. Баранівка по 2-му провулку Гагаріна, 4 не перебувала і не була зобов`язана мати при собі зазначене свідоцтво, про що й повідомила Морі В.Л . Даний факт підтверджено копією відеозапису із зазначенням часу, що додається. Незважаючи на те, що за таких обставин склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст.126 КУпАП України в її діях був відсутній, 12.05.2020 року о 01-20 поліцейський СРПП №2 Баранівського ВП старший лейтенант поліції Моря В.Л. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №522306. У графі 7 «До постанови додаються» замість зазначення доказів вчинення правопорушення поставлено прочерк, що означає, що обставини, викладені у постанові, відповідачем надумані, а при розгляді справи про адміністративне порушення та винесенні постанови він жодних доказів на підтвердження її вини у вчиненні адміністративного правопорушення, яке їй інкримінував, у своєму розпорядженні не мав. У графі 8 постанови «Права за статтею 268 КУпАП та строк оскарження за статтею 288 КУпАП мені роз`яснено» стоїть не її підпис.

Отже, не будучи присутньою при винесенні постанови, вона була незаконно позбавлена прав, визначених Конституцією України та ст.268 КУпАП. Крім того, поліцейський СРПП №2 Баранівського ВП старший лейтенант поліції Моря В.Л. під час ДТП на місці події присутнім не був, тому особисто не бачив, як вона керувала ТЗ і чи було при ній свідоцтво при реєстрацію ТЗ. Він прибув через кілька годин для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, сама постанова про притягнення її до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення нею правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Ухвалою судді Баранівського районного суду від 01.06.2020 року було відкрито спрощене позовне провадження по справі без повідомлення сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву, роз`яснено наслідки його неподання, справу призначено до розгляду по суті, сторони не викликалися (а.с. 19).

10.07.2020 року від відповідача поліцейського сектору реагування патрульної поліції Баранівського ВП Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області Моря Віталія Леонідовича надійшов відзив, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі за безпідставністю. Заперечення проти позову мотивовані тим, що підставою складання даного протоколу, було вчиннення ОСОБА_1 , 11.04.2020 року ДТП за участі службового автомобіля на базі РЕНО Дастер номерний знак № НОМЕР_1 . Відповідач вказує, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення ним були дотримані вимоги, встановлені Кодексом України про адміністративні правопорушення щодо порядку розгляду справи, встановлено всі обставини, які підлягали з`ясуванню, роз`яснено позивачу права, повідомлено про вчинене ним порушення. Перед початком розгляду справи, позивачем не заявлялося жодних клопотань. Дій, які б обмежили права позивача при розгляді справи відповідачем вчинено не було. Відтак відсутні підстави для визнання дій незаконними та скасування постанови.

20.07.2020 року позивач подала відповід на відзив, у якій вказано, що у відзиві відповідач не наводить доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Відзив є не обгрунтованим, оскільки обставини, наведені відповідачем у відзиві, не відповідають фактичним обставинам справи. При складанні протоколу, вона не знаходилась за кермом автомобіля, а перебувала у лікарні і тому при ній було відсутнє свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Третя особа - Головне управління Національної поліції в Житомирсьткій області, будучи належним чином повідомлені, заперечень на відзив не надіслали.

Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотань про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.

У зв`язку з тим, що справа розглядається без повідомлення осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, наявні у справі, надавши належну оцінку кожному доказу окремо та в їх сукупності, з урахуванням змісту спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Позивач ОСОБА_1 , у позові вказує, що копія оскаржуваної постанови отримана нею 12.05.2020 року у державного виконавця , тому просить поновити їй строк на звернення до суду з позовом про скасування постанови.

Відповідно до ч. 1ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Вимогами ч. 2 ст. 286КАС України визначено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Як вбачається з копії оскаржуваної постанови, на місці її винесення копію постанови ОСОБА_1 не отримала, від отримання відмовилася. (с.п.10) , її копію було направлено на адресу позивача рекомендованим листом № 2565/221/03-20 від 13.04.2020 року, але підтвердження про отримання позивачем даної постанови матеріали справи не містять..

На підставі викладеного суд вважає причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду поважними та вважає за можливе поновити позивачу зазначений строк.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 12.04.2020 року поліцейським СРПП №2 Баранівського ВП старшим лейтенантом поліції Моря В.Л. винесено постанову серії БАА № 522306 про накладення адміністративного стягнення, якою застосовано до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП ( а.с. 10 ).

Відповідно до ч. 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушеннягарантовано, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Приписами статті 14 Закону України від 30.06.1993р. № 3353 "Про дорожній рух"встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За правилами п. 1.3.Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306(далі ПДР України) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з пунктом 1.1.ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух"встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.1.9.ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 2.4 ПДР України унормовано, що на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1ПДРУкраїни.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353-XII.

Так,статтею 16 Закону України «Про дорожній рух»передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством,-страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 , керувала транспортним засобом Mitsubishi Lancer 1.6 Коmfort, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , не маючи при собі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, чим порушила п. 2.1 б Правил дорожнього руху, до відповідальності позивача притягнуто на підставі ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 та 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У ній, зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтуються висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно з п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, в якості доказу по справі відповідачем надано відеозаписи на CD-диску.

Відповідно до ч. 1ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотриманняправил дорожнього руху.

Тобто, положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Отже, інформація з відеокамери може оцінюватися як доказ в розумінні ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

В той же час, з оглянутих судом матеріалів відеозйомки вбачається, що відеозапис не суцільний, а складається з 3 - х фрагментів де на жодному не зафіксовано вимогу поліцейського пред`явити свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на місці вчинення адміністративного правопорушення. На наступних двох фрагментах відображене спілкування між ОСОБА_1 та працівниками патрульної поліції та процес оголошення постанови, яке проходило в Баранівській лікарні. На одному із фрагментів відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 , повідомила, що вона не має при собі реєстраційного документу на транспортний засіб, тому що перебуває в лікарні. Однак, оскільки, як вказано вище, відеозапис є не суцільним та не відображає весь процес спілкування позивача з поліцейськими, тому із цього доказу не можливо дійти однозначного висновку, що ОСОБА_1 , саме на місці скоєння ДТП не надала свідоцтво про реєстрацію ТЗ на вимогу поліцейського СРПП №2 Баранівського ВП старший лейтенант поліції Моря В.Л. Зважаючи на вищевказане, суд вважає, що відеозапис, наданий відповідачем не є достатнім та переконливим та допустимим доказом по справі, оскільки із-за неналежної фіксації адміністративного правопорушення, неможливо ідентифікувати всі фрагменти, як доказ однієї події.

Крім того, відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (стаття 11 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Оцінюючи склад адміністративного правопорушення, виходячи із загальної теорії права, то склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення.

У свою чергу склад адміністративного правопорушення складається з об`єкту; об`єктивної сторони; суб`єкту; та суб`єктивної сторони. Отже для наявності складу адміністративного правопорушення та як наслідок самого порушення необхідна наявність всіх його складових.

Об`єкт адміністративного правопорушення - це сукупність суспільних відносин, що охороняються правовими нормами, тобто фактично це наявність правової норми яка забороняє здійснювати певні дії та передбачає відповідальність у випадку недотримання вимог цієї норми.

Об`єктивна ж сторона адміністративного правопорушення полягає у дії чи бездіяльності, що заборонені правовими нормами.

Суб`єктом такого правопорушення в даному випадку може бути конкретна осудна фізична особа, що досягла 16-річного віку.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення охоплює вину, мотив і мету поведінки правопорушника. Адміністративне правопорушення може бути вчинене як умисно, так і з необережності.

У силу статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Таким чином, притягнути до адміністративної відповідальності можна лише ту особу, яка вчинила дії, що підпадають під ознаки адміністративного правопорушення та яка є або може бути суб`єктом адміністративного правопорушення.

При цьому, саме адміністративне правопорушення може існувати лише за наявності всіх перелічених складових, що у сукупності становлять склад адміністративного правопорушення.

Одним із перелічених складових зокрема, є і наявність суб`єкта адміністративного правопорушення.

Таким чином, для можливості притягнення конкретної особи до відповідальності, необхідно з`ясувати чи вона є (може бути) суб`єктом адміністративного правопорушення, а саме з`ясувати можливість притягнення такої особи до відповідальності (вік, осудність, інші спеціальні ознаки, тощо) та наявність причинного зв`язку між діянням особи та наслідками.

Тобто існування такої складової як суб`єкт правопорушення можливе лише за наявності причинного зв`язку між об`єктивною стороною правопорушення та конкретною особою (вчинення саме конкретною особою дій, що мають ознаки правопорушення).

У даному випадку, для того щоб притягнути конкретну особу (позивача) до адміністративної відповідальності необхідно встановити, що саме вона вчинила зазначені в постанові відповідача дії, тобто, що саме позивач керував зазначеним транспортним засобом та саме він допустив порушення п. 2.1 б ПДР, що і стало підставою для винесення оскаржуваної постанови.

Як вбачається з наданого відповідачем відеозапису, у момент, коли автомобіль патрульної поліції під`їхав до автомобіля позивача, автомобіль позивача вже рух не здійснював та позивач ОСОБА_1 , перебувала в салоні автомобіля на водійському сидінні та у неї вилучили посвідчення водія, однак свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу просили надати під час складання протоколу за ст.124, та ч.1 ст.130 КУпАП, в приміщенні Баранівської комунальної центральної районної лікарні. Таким чином, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що саме позивач не надала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на місці скоєння правопорушення, а саме по провулку Гагаріна,4 в м. Баранівка, оскільки позивачем даний факт категорично заперечується.

Відповідно до ч. 3 ст.62 КонституціїУкраїни обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Згідно зістаттею 252 Кодексу України про адміністративні правопорушенняорган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Разом з цим, стаття 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

За змістом статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови в порушення вимог, статей 245, 247, 251, 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення розглянув справу про адміністративне правопорушення без дотримання принципу законності та повного і всебічного розгляду, не перевіривши наявності складу правопорушення, у зв`язку з чим за наслідками розгляду вказаної справи, прийняв постанову яка суперечить чинному законодавству.

Оскільки суд прийшов до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, справа про адміністративне правопорушення, згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, підлягає закриттю.

Разом з тим, частина третя ст. 286 КАС України визначає обсяг повноважень місцевого загального суду, як адміністративного за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності та не передбачає можливості визнання судом дій відповідача незаконними, а тому позовна заява у цій частині до задоволення не підлягає.

За таких обставин, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , та вважає за можливе задовольнити їх частково.

Відповідно до ч. 1ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства Українипри задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 420,40 грн, квитанція № 0.0..1 від 28.05.2020 року, тому за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 420,40 грн.

Керуючись ст.ст. 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського сектору реагування патрульної поліції Баранівського ВП Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області Моря Віталія Леонідовича, третя особа - головне управління Національної поліції в Житомирській області, про визнання дій незаконними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Скасувати постанову від 12.04.2020 року серії БАА № 522306, винесену поліцейським сектору реагування патрульної поліції Баранівського ВП Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області старшим лейтенантом поліції Моря Віталієм Леонідовичем про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425,00 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

У задоволенні решти вимог позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 420,40 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, набирає законної сили з моменту проголошення рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя: О.В. Васильчук