Справа № 620/1354/20
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1354/20 Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Горяйнова А.М., Пилипенко О.Є.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року про відмову у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Линовицької селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фермерське господарство «Агросервіс-МСЛ» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Линовицької селищної ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Фермерське господарство «Агросервіс - МСЛ», в якому просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність Линовицької селищної ради щодо неприйняття рішення по заяві ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності, орендованих Фермерським господарством «Агросервіс-МСЛ» за межами населених пунктів на території Линовицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, та зобов`язати Линовицьку селищну раду прийняти рішення, яким надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності, орендованих Фермерським господарством «Агросервіс-МСЛ» за межами населених пунктів на території Линовицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області у відповідності до графічних матеріалів, на яких зазначено місце розташування земельної ділянки.

2. Зобов`язати Линовицьку селищну раду у місячний строк, з дня набрання законної сили рішення суду подати звіт про виконання судового рішення до Чернігівського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.04.2020 р. у відкритті провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Линовицької селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фермерське господарство «Агросервіс-МСЛ» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, - відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт зазначає, що висновки суду першої інстанції зроблені з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що отримання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи користування і не є порушенням його цивільного права.

Ненадання відповідачем дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні у встановлений законом строк, не перешкоджає розробці проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки особа має право замовити розробку такого проєкту самостійно.

Таким чином, апелянт вважає, що дозвіл на розробку проєкту щодо відведення земельної ділянки не є рішенням, без якого не може бути реалізовано право на отримання земельної ділянки у власність.

Також вважає, що не є порушенням цивільного права третьої особи - ФГ «Агросервіс- МСЛ», оскільки останнє надало свою фактичну згоду на припинення договору оренди земельної ділянки щодо якої позивач просить надати дозвіл на розробку проєкту землеустрою, а питання щодо припинення права оренди на цю земельну ділянку буде вирішуватися не на етапі отримання дозволу на розробку проєкту землеустрою, а вже за наслідком розробки такого проєкту та формування земельної ділянки, тобто на стадії вирішення питання про передачу земельної ділянки у власність позивача.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.02.2020 р. ОСОБА_1 звернувся до Линовицької селищної ради із заявою про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності, орендованих Фермерським господарством «Агросервіс-МСЛ» за межами населених пунктів на території Линовицької селищної ради.

За результатами розгляду клопотання позивача від 23.03.2020 р., листом Линовицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області від 23.03.2020 р. № 03-04/173 повідомлено, що розгляд заяви позивача за вх.№ 48 від 04.02.2020 р. було знято з порядку денного пленарного засідання 39-ї сесії сьомого скликання Линовицької селищної ради, так як дана земельна ділянка знаходиться в оренді Фермерського господарства ''Агросервіс -МСЛ''. Також повідомлено, що ФГ ''Агросервіс-МСЛ'' до Линовицької селищної ради з заявою про припинення оренди даної земельної ділянки не зверталось.

Факт того, що земельна ділянка, яка обрана позивачем, перебуває у користуванні Фермерського господарства ''Агросервіс -МСЛ'' на підставі договору оренди від 16.09.2010 р. підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 18.07.2019 р. (індексний номер 131335098).

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що розглядаючи даний спір, суду слід встановити обставини, пов`язані з правом користування спірною земельною ділянкою у інших осіб, а саме: Фермерського господарства «Агросервіс -МСЛ».

Водночас, якщо на земельну ділянку щодо якої ставиться питання про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою та відведення у власність, набуто речове право у інших осіб, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Вирішуючи питання щодо визначення юрисдикції, в межах якої має розглядатись ця справа, колегія суддів виходить з такого.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Таким чином, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на розгляд до адміністративного суду спір, який виник між конкретними суб`єктами відносно їх прав та обов`язків в конкретних публічно-правових відносинах, в яких один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою інших суб`єктів.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування встановлений статтями 118, 122 ЗК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Положеннями частини сьомої цієї статті передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (наприклад, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Якщо ж особа звертається до відповідного органу з клопотанням про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду якого цей орган приймає відповідне рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 30.05.2018 у справі №826/5737/16, від 13.06.2018 у справі №307/2765/15-ц, від 28.11.2018 у справі №463/1865/17, від 15.05.2019 у справі №729/608/17, від 15.05.2019 у справі №352/1414/15-ц, від 12.06.2019 у справі №749/942/18, від 06.11.2019 у справі №509/1350/17 та інших.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи нотаріально засвідченої копії заяви від 31.01.2020 р., зареєстрованої в реєстрі за № 54, ФГ «Агросервіс-МСЛ» надало згоду на вилучення з метою подальшої передачі у власність громадянину ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2, 000 га (два гектари) для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності, орендованих ФГ «Агросервіс-МСЛ» на території Линовицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області згідно договору оренди земельних ділянок, укладеного 16.09.2010 р., запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 27098773.

Відтак, з огляду на те, третя особа не заперечує щодо передачі права власності на земельну ділянку позивачу, а також те, що у неї в результаті реалізації рішення суб`єкта владних повноважень не виникає речове права на землю, колегія суддів приходить до висновку, що у цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Аналогічне правозастосування наведено у постанові Верховного Суду від 06.08.2020 р. у справі № 340/1999/19.

Окрім того, аналогічні спори були предметом розгляду Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у справах № 480/303/19 від 12.06.2020 р., №802/1827/17-а від 18.06.2020 р.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала про відмову у відкритті провадження є передчасною та підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст. ст. 312, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: А.М. Горяйнов

О.Є. Пилипенко