Справа № 315/466/20
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2020-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 серпня 2020 року м. Дніпросправа № 315/466/20(2-а/315/3/20)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 23 квітня 2020 року у справі №315/466/20(2-а/315/3/20) за позовом ОСОБА_1 до Сержанта поліції Брегович Олександри Вікторівни Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції батальйону ТОП рота, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

01 квітня 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив скасувати постанову серія ЕАК №2230170 від 11.03.2020 року про накладення адміністративного стягнення в розмірі 425 грн. по справі про адміністративне правопорушення за ст. ч 2 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування позову позивач зазначив про протиправність оскаржуваної постанови, оскільки факт порушення ним ПДР нічим не підтверджено, висновки відповідача про те, що позивач керував транспортним засобом й при цьому користувався засобом зв`язку, тримаючи його в лівій руці, не відповідають реальним подіям і обставинам справи, відсутні пояснення свідків, фото і відео зйомка.

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 23 квітня 2020 року позов задоволено в повному обсязі.

Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що про встановлений факт вчинення позивачем правопорушення, а саме керування транспортним засобом, при цьому користуючись засобом зв`язку, тримаючи його в лівій руці. Результатом чого стало винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення. Також скаржник зазначив, що якщо відповідач не надав відеозапис самого факту правопорушення, останнє не свідчить, що особа, яка вчинити проступок має уникнути адміністративної відповідальності.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін.

Сторони повідомлені про день розгляду справи.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, внаслідок наступного.

Судом встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №2230170 від 11.03.2020 року позивач ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с.10). Згідно вказаної постанови, ОСОБА_1 , 11.03.2020 року близько 15 год. 17 хв. керуючи транспортним засобом VOLVO XC90 державний номерний знак НОМЕР_1 користувався засобом зв`язку, тримаючи його у руці, чим не виконав вимогу п. 2.9 д ПДР.

Позивач вважаючи, постанову неправомірно звернувся до суду із зазначеним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги про скасування постанови про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП є протиправною.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до підпункту «д» пункту 2.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Як вбачається з оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 , 11.03.2020 року близько 15 год. 17 хв. керуючи транспортним засобом VOLVO XC90 державний номерний знак НОМЕР_1 користувався засобом зв`язку, тримаючи його у руці.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, зазначив, що відповідачем суду не доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а тому відсутні і підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає, що згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Матеріали справи не містять будь-якого доказу вчинення позивачем порушення Правил дорожнього руху.

Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи скаржника, що сам факт винесення поліцейським постанови є належним доказом вини позивача, оскільки поняття доказів та критерії доказування у справах про адміністративне правопорушення визначені статтею 251 КУпАП, серед яких відсутній такий спосіб доказування, як пояснення посадової особи, яка винесла постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.

Враховуючи сукупність викладених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

В силу ч. 3 ст. 272 КАС України справи, визначені статтею 286 КАС не підлягають оскарженню в касаційному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 272, 286, 311, 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 327, 328 КАС України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 23 квітня 2020 року у справі №315/466/20(2-а/315/3/20) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак