Справа № 120/1526/20-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 серпня 2020 р. Справа № 120/1526/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бошкової Ю.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іден. код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іден. код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю, на думку позивача, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №45 від 26.12.2019 року щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до ч.1 ст. 30 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки відповідачем при винесенні оскаржуваного рішення не зарахований період роботи ОСОБА_1 на посаді санітарки-няні Адамівської восьмирічної школи - садочку з 04.09.1987 року по 06.03.1998 року.

Ухвалою суду від 13.04.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

14.05.2020 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву у якому, зазначено, що відповідно до статті 32 Закону №1058 із змінами відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, незалежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією. Для осіб з інвалідністю 2-3 групи необхідний стаж для пенсії по інвалідності, від 56 років до досягнення 59 років включно - 14 років. При розрахунку стажу для визначення права на пенсію позивача було встановлено, що стаж роботи становить 12 років 11 місяців 9 днів, що є недостатнім для виконання вимог чинного законодавства та призначення пенсії. З урахуванням викладеного представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено, що 19 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління із заявою щодо призначення пенсії по ІІ групі інвалідності загального захворювання.

До заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 долучила довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт, трудову книжку серії НОМЕР_2 , виписку з акту огляду Козятинської міжрайонної МСЕК № 1349 встановлено другу (2) групу інвалідності, про що видано довідку серії № 12ААБ за № 373548, диплом про навчання №51 від 25.07.1980 року, довідки про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 року №540, 541, 542, від 11.10.2019 року та інші документи.

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 :

з 01.08.1980 року по 08.07.1981 року працювала розкрійником в цесі № 1 по 4 розряду;

з 13.08.1981 року по 24.09.1981 року працювала учнем швеї;

з 10.01.1983 року по 04.05.1985 року працювала дояркою в СТОВ «Рисовий»;

з 04.05.1987 року по 04.07.1987 року працювала телятницею в Погребищенський СТОВ;

з 04.09.1987 року працювала на посаді санітарки - няні Адамівської восьмирічної школи - садочку;

06.03.1998 року звільнена з посади заступника вихователя Адамівської загальноосвітньої школи;

з 10.03.1998 року по 28.02.1999 року працювала на посаді санітарки ФАП с. Адамівки на період декретної відпустки.

Згідно розрахунку стажу пенсійний орган зарахував ОСОБА_1 загальний страховий стаж у розмірі 12 років 11 місяців 09 днів.

Рішенням №45 від 26.12.2019 року відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю страхового стажу.

Вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у призначенні пенсії, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Спірні правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV).

Відповідно ч. 1 ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Залежно від ступеня втрати працездатності визначено три групи інвалідності. Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 32 Закону особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок № 637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 ( 301-93-п ) «Про трудові книжки працівників», та прийнятою відповідно до зазначеної постанови Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року № 58 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110.

Відповідно до п.п.1.1 Інструкції №110 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 видно, що з 01.08.1980 року по 08.07.1981 року працювала розкрійником в цесі № 1 по 4 розряду; з 13.08.1981 року по 24.09.1981 року працювала учнем швеї; з 10.01.1983 року по 04.05.1985 року працювала дояркою в СТОВ «Рисовий»; з 04.05.1987 року по 04.07.1987 року працювала телятницею в Погребищенський СТОВ; з 04.09.1987 року працювала на посаді санітарки - няні Адамівської восьмирічної школи - садочку; 06.03.1998 року звільнена з посади заступника вихователя Адамівської загальноосвітньої школи; з 10.03.1998 року по 28.02.1999 року працювала на посаді санітарки ФАП с. Адамівки на період декретної відпустки.

Крім цього, потрібно враховувати, що Верховний Суд у постанові від 06.03.2018 року по справі №754/14898/15-а дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Щодо посилань представника відповідача на те, що окремі документи, які надані ОСОБА_1 для призначення пенсії, унеможливлюють зарахувати увесь період її роботи з 04.09.1987 року по 06.03.1998 року в Адамівській школі-садочку, суд зазначає наступне.

Так, судом встановлено, що згідно довідки Адамівської сільської ради від 11.10.2019 року № 540 вбачається, що фінансування дитячого садка в селі Адамівка проводилося за рахунок коштів місцевого бюджету.

Згідно довідки Адамівської сільської ради від 11.10.2019 року № 541 видно, що заробітна плата ОСОБА_1 по особових рахунках за 1989 р., 1991 р., 1992 р., 1993 р., 1996 р., 1997 р., 1998 р. по Адамівській сільській школі не значиться.

В той же час, відповідно до довідки Адамівської сільської ради від 11.10.2019 року №542 вбачається, що в 1988 р., 1990 р., 1994 р., 1995 р. ОСОБА_1 нараховувалася заробітна плата.

Тому Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувало до страхового стажу ОСОБА_1 лише період її роботи з 15.01.1988 p. пo 15.12.1988 року, з 15.01.1990 p. пo 15.12.1990 року, з 13.04.1990 р. по 14.01.1994 р. (період догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку), з 15.01.1994 р. по 15.04.1995 р., з 15.09.1995 р. по 15.11.1995 р.

Разом із тим, суд зазначає, що згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 видно, що з 04.09.1987 року по 06.03.1998 року працювала на посаді санітарки - няні Адамівської восьмирічної школи - садочку.

Відтак, доводи представника відповідача що окремі документи, які надані ОСОБА_1 для призначення пенсії, унеможливлюють зарахувати увесь період її роботи з 04.09.1987 року по 06.03.1998 року в Адамівській восьмирічній школі-садочку, суд такі відхиляє, оскільки позивачем надано належні та допустимі письмові докази щодо наявності трудового стажу.

Окрім наведеного вище, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Втім, матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем дій на отримання будь-яких додаткових документів.

Також до суду не надано доказів у підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду.

Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Отже, повідомляючи позивачу про відмову в призначенні пільгової пенсії, Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області діяло необґрунтовано.

Згідно ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до абз.2 ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

«Ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Надавши правову оцінку всім обставинам справи, суд, з метою захисту прав та інтересів позивача, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 04.09.1987 року по 06.03.1998 року в Адамівській восьмирічній школі-садочку та призначити пенсію по інвалідності відповідно до ст.30 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Зважаючи на те, що позивача звільнено від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат в розумінні ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 45 від 26.12.2019 року Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7 ) призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вийти за межі позовних вимог.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 04.09.1987 року по 06.03.1998 року в Адамівській восьмирічній школі-садочку.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іден. код НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ).

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна