Справа № 420/2395/19
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2020-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

17 серпня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/2395/19

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі головуючого судді Вербицької Н.В., суддів: Джабурії О.В., Ступакової І.Г., розглянувши можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 липня 2019 року по справі за адміністративним позовом Державної установи Одеська виправна колонія №14 до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій,-

В С Т А Н О В И Л А:

01 липня 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду повторно надійшла апеляційна скарга ГУ ДФС в Одеській області на зазначене рішення, яким позов Державної установи Одеська виправна колонія №14 задоволено, разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2020 року апелянту відмовлено в задоволені клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу залишено без руху на підставі ч.3 ст.298 КАС України, у зв`язку з його пропуском, надано 10 денний строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

Судом враховано, що повторне звернення апелянта здійснено в період дії п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, прямими приписами якого продовжено строки, в тому числі, щодо усунення недоліків апеляційної скарги на період дії карантину.

При цьому визначення кінцевої дати щодо усунення недоліків необхідно здійснювати на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року № 731-IX, яким визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до, зокрема, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Враховуючи, що Закон України № 731-IX опубліковано в газеті Голос України / №№ 119-120 16 липня 2020 року, відповідно до ч.1 Прикінцевих та перехідних положень даного закону, датою набрання ним чинності є 17 липня 2020 року, а отже кінцевим строком усунення недоліків 06.08.2020.

06 серпня 2020 року до суду надійшло клопотання апелянта, в якому ставиться питання про поновлення строку на апеляційне оскарження та відстрочення сплати судового збору.

Разом з тим, дане клопотання не містить жодних обґрунтованих доводів щодо наявності підстав для поновлення строку апеляційного оскарження, що свідчить про відсутність підстав для його задоволення.

В ухвалі суду від 13.07.2020 зазначено, що враховуючи факт повторного звернення апелянта до суду з апеляційною скаргою, для обґрунтування поважності пропуску строку йому необхідно надати до суду докази послідовного та регулярного вчинення активних дій з метою виконання процесуального обов`язку зі сплати судового збору з моменту звернення з апеляційною скаргою по даній справі.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з ч. 1 ст. 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Пунктом 6 ч. 5 ст. 44 КАС України визначено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Органи доходів і зборів є державними органами, що здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, тобто, суб`єктом, що реалізує свою владну компетенцію.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 "Інші поточні платежі", розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору.

Учасники справи, мають право оскаржити судові рішення у встановлений Кодексом строк та у передбаченому процесуальним законом порядку, зокрема виконавши вимогу про надання документу про сплату судового збору. Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин.

Належними доказами поважності підстав пропуску строку на апеляційне оскарження, у зв`язку з відсутністю коштів для сплати судового збору за звернення до суду з апеляційною скаргою, є докази, які б підтверджували сукупність послідовних та регулярних дій податкового органу, спрямованих на отримання достатнього для сплати судового збору у справі №420/2395/19 фінансування з Державного бюджету України, які б свідчили, що податковий орган дійсно бажає реалізувати своє право на апеляційне оскарження у даній справі у найкоротші строки.

При вирішенні питання про поновлення строку апеляційного оскарження суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку інтервалів часу: з моменту закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку апеляційного оскарження до дати звернення з апеляційною скаргою вперше; з моменту повернення вперше поданої апеляційної скарги/відмови у відкритті апеляційного провадження за вперше поданою апеляційною скаргою до дати повторного звернення з апеляційною скаргою і т.д.

Судова колегія зазначає, що апелянтом не надано доказів вчинення ним регулярних та послідовних дій спрямованих на забезпечення сплати судового збору.

Судова колегія враховує, що після прийняття Закону про Державний бюджет України на поточний бюджетний період до затвердження в установлений законодавством термін бюджетного розпису на поточний рік в обов`язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення).

У пункті 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 №228, зазначено, що під час складання на наступний рік розписів відповідних бюджетів, кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету та планів спеціального фонду, планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів) і помісячних планів використання бюджетних коштів враховуються обсяги здійснених видатків і наданих кредитів з бюджету згідно з тимчасовими розписами відповідних бюджетів та тимчасовими кошторисами, тимчасовими планами використання бюджетних коштів і тимчасовими помісячними планами використання бюджетних коштів.

З урахуванням наведеного та беручи до уваги, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, суд вважає, що обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору тощо не можуть бути підставою для реалізації суб`єктом владних повноважень права на апеляційне/касаційне оскарження у будь-який необмежений час після закінчення такого строку та, відповідно, підставою для поновлення зазначеного строку.

У справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини «... підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси…».

Тобто, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи загалом, і податкові органи зокрема, зобов`язати діяти вчасно та в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно (у даному випадку - за рахунок платника податку у зв`язку з порушенням принципу остаточності судового рішення, прийнятого на користь такого платника податку).

У ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку апріорі не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору податковим органом чи тимчасова відсутність таких коштів. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись принципу «належного урядування» та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду по справі №810/2549/18 від 25.02.2020 року.

Судова колегія вважає, що відсутність у суб`єкта владних повноважень коштів для своєчасної сплати судового збору є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Відповідач, який діє від імені держави, як суб`єкт владних повноважень, не може та не повинен намагатись отримати вигоду від фінансових складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо сплати судового збору.

Апелянтом не надано доказів на спростування доводів викладених в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху, а отже недоліки, встановлені ухвалою від 13.07.2020 року, не усунуто.

Судова колегія також враховує, що апелянтом не сплачено судовий збір при повторному зверненні з апеляційної скаргою.

За відсутності підстав для поновлення строку звернення до суду клопотання щодо відстрочення сплати судового збору розгляду не підлягає.

Відповідно п.4 ч.1 ст.299 КАС України, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст. 295, 299, 321 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Відмовити Головному управлінню Державної фіскальної служби в Одеській області в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 липня 2019 року.

Відмовити Головному управлінню Державної фіскальної служби в Одеській області у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 липня 2019 року по справі за адміністративним позовом Державної установи Одеська виправна колонія №14 до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Ухвала підписана колегією суддів 17 серпня 2020 року.

Суддя-доповідач Вербицька Н. В.
Судді Ступакова І.Г. Джабурія О.В.