Справа № 640/11305/19
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2020-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1, Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ від 29.09.2011 № 1187 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо проведення позапланової невиїзної перевірки,

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 03.04.2019 № та № .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 03.04.2019 № , №. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 та Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві, кожен окремо, подали апеляційні скарги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в яких:

- ОСОБА_1 просить скасувати рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог та визнати протиправним та скасувати наказ від 29.09.2011 № 1187 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 та дії щодо проведення позапланової невиїзної перевірки. В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що у відповідача були відсутні правові підстави для призначення та проведення перевірки позивача на підставі пункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, оскільки запит щодо надання документів від 25.09.2017 № 14223/М/26-15-13-04-14 було складено з порушенням вимог Податкового кодексу України у зв`язку з чим він не був обов`язковий до виконання. Також позивач зазначив про те, що перевірку було проведено з порушення вимог чинного законодавства з огляду на те, що йому до початку перевірки не було вручено наказ та направлення на її проведення.

- Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що запит щодо надання документів від 25.09.2017 № 14223/М/26-15-13-04-14 було складено у відповідності до вимог Податкового кодексу України та з огляду на ненадання позивачем необхідного переліку документів на нього були наявні підстави для видання наказу щодо призначення перевірки позивача, копія якого разом з направленнями на перевірку були своєчасно направлені позивачу рекомендованим листом з повідомленням. Також відповідач зазначив про те, що відповідно до документів наданих позивачем до декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік ним до складу інвестиційних витрат включено суму нарахованих дивідендів у розмірі 92 277 313,19 грн., які збільшили розмір статутного фонду ТОВ "ГПІ-5", але не змінили частки власників, яка не підлягає включенню до інвестиційних витрат, оскільки платники податку - фізичні особи - акціонери товариства під час здійснення підприємством реінвестування дивідендів, шляхом збільшення розміру статутного фонду товариства без зміни часток вкладників, пропорційно до їх внесків, являються лише учасниками цього процесу, а отже зазначена операція підприємства зі збільшення статутного фонду шляхом збільшення часток вкладників жодним чином не збільшує фінансовий результат вкладників (акціонерів), а збільшує вартість їх раніше придбаного активу на день збільшення статутного капіталу.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 29.01.2019 Головним управлінням ДФС у м. Києві видано наказ № 1187 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 )", яким на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78, статті 79 , пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України наказано провести документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 з 15.02.2019.

В період з 15.02.2019 по 28.02.2019 Головним управлінням ДФС у м. Києві на підставі наказу від 29.01.2019 № 1187 проведено позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу у вигляді інвестиційного прибутку від продажу інвестиційних активів платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2016 по 31.12.2016.

За результатами перевірки складено акт від 06.03.2019 № 517/26-15-42-02-30/ НОМЕР_1 , яким встановлено порушення підпункту "а" пункту 176.1 статті 176, пунктів 44.1, 44.3 статті 44, а саме не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168 з урахуванням вимог підпункту 164.2.9 пункту 164.2 статті 164, підпункту 170.2.2 пункту 170.2 статті 170, підпункт "б" пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України в результаті чого занижено інвестиційний прибуток за 2016 рік на суму 92 210 146,51 грн. та не сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік в сумі 16 597 826,37 грн. з отриманого інвестиційного доходу, пыдпунктів 1.2, 1.3 пункту 161 розділу ХХ Податкового кодексу України в результаті чого не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір у сумі 1 383 152,20 грн.

Позивачем було подано до Головного управлінням ДФС у м. Києві заперечення на зазначений акт, за результатами розгляду яких листом від 29.03.2019 № 43508/М/26-15-42-02-27 повідомлено про те, що за результатами розгляду заперечення прийнято рішення частково задовольнити заперечення фізичної особи ОСОБА_1 та викласти висновки акту від 06.03.2019 №517/26-15-42-02-30/ НОМЕР_1 в наступній редакції:

"Документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлено порушення платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 :

- п.п. 168.2.1 п.168.2 ст.168 з урахуванням вимог п.п. 164.2.9 п.164.2 ст.164, п.п.170.2.2 п. 170.2 ст.170 Кодексу, абз. б) п. 176.1 ст.176 Кодексу занижено інвестиційний прибуток за 2016 рік на суму 92 210 146,51 грн та не сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік в сумі 16 597 826,37 грн. з отриманого інвестиційного доходу;

- п.п. 1.2, п.п. 1.3 п. 161 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних Положень Кодексу, не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір у сумі 1 383 152,20 гривень."

03.04.2019 на підставі акту від 06.03.2019 № 517/26-15-42-02-30/ НОМЕР_1 прийнято податкові повідомлення - рішення № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 20 747 282,96 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 4 149 456,59 грн. та №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на загальну суму 1 728 940, 25грн. у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 345 788,05 грн.

Позивач, не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями та діями відповідача, після процедури адміністративного оскарження, звернувся з позовом до суду.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково виходив з того, що здійснення позивачем розрахунку інвестиційного прибутку з урахуванням витрат у вигляді дивідендів реінвестованих в акції ТОВ "ГПІ-5" у розмірі 92 277 313,19 грн. відповідає приписам законодавства та підтверджує факт витрачення грошового доходу позивача у вигляді дивідендів на придбання інвестиційного активу цінних паперів, що вказує на неправомірність спірних податкових повідомлень-рішень.

Частково відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції послався на те, що дії контролюючого органу, щодо проведення перевірки є лише службовою діяльністю таких осіб спрямованою виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань щодо здійснення податкового контролю з огляду на що, не створюють жодних правових наслідків для суб`єкта господарювання та не змінюють стану його суб`єктивних прав, оскільки самі по собі не породжує настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на права та обов`язки суб`єкта господарювання.

Колегія суддів частково погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Що стосується вимог позивача про оскарження наказу від 29.09.2011 № 1187 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 » та дій щодо проведення позапланової невиїзної перевірки, колегія суддів зауважує наступне.

Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що «…за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.»

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акту індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Отже, у разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18, від 03.04.2020 у справі № 520/8648/18, від 31.07.2020 у справі № 810/1098/17.

Дії контролюючого органу, щодо проведення перевірки є лише службовою діяльністю таких осіб спрямованою виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань щодо здійснення податкового контролю з огляду на що, не створюють жодних правових наслідків для суб`єкта господарювання та не змінюють стану його суб`єктивних прав, оскільки самі по собі не породжує настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на права та обов`язки суб`єкта господарювання.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування наказу від 29.09.2011 № 1187 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 » та визнання протиправними дій по проведенню на його підставі перевірки

Оцінюючи правомірність податкових повідомлень-рішень від 03.04.2019 № , № , колегія суддів вказує таке.

Відповідно до пп. 14.1.81 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України реінвестиції, які є різновидом інвестиції - господарські операції, що передбачають здійснення капітальних або фінансових інвестицій за рахунок прибутку, отриманого від інвестиційних операцій.

Підпунктом 14.1.49 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що дивіденди - платіж, що здійснюється юридичною особою, у тому числі емітентом корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів чи інших цінних паперів на користь власника таких корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів та інших цінних паперів, що засвідчують право власності інвестора на частку (пай) у майні (активах) емітента, у зв`язку з розподілом частини його прибутку, розрахованого за правилами бухгалтерського обліку.

Для цілей оподаткування до дивідендів прирівнюється також платіж у грошовій формі, що здійснюється юридичною особою на користь її засновника та/або учасника (учасників) у зв`язку з розподілом чистого прибутку (його частини).

Згідно пп. 168.1.3 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню під час їх нарахування чи виплати, але не є звільненими від оподаткування, платник податку зобов`язаний самостійно включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу податку та подати річну декларацію з цього податку.

До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у пп. 165.1.2, 165.1.40 і 165.1.52 п. 165.1 ст. 165 цього Кодексу (пп. 164.2.9 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України).

Згідно з пп. 165.1.18 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються дивіденди, які нараховуються на користь платника податку у вигляді акцій (часток, паїв), емітованих юридичною особою - резидентом, що нараховує такі дивіденди, за умови, що таке нарахування жодним чином не змінює пропорцій (часток) участі всіх акціонерів (власників) у статутному фонді емітента, та в результаті якого збільшується статутний і фонд емітента на сукупну номінальну вартість нарахованих дивідендів;

Відповідно до пп. 170.2.1 п. 170.2 ст. 170 Податкового кодексу України облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Для цілей оподаткування інвестиційного прибутку звітним періодом вважається календарний рік за результатами якого платник податку зобов`язаний подати річну податкову декларацію, в якій має відобразити загальний фінансовий результат (інвестиційний прибуток або інвестиційний збиток), отриманий протягом такого звітного року.

При здійсненні фізичними особами операцій з інвестиційними активами (зокрема, корпоративними правами) оподаткуванню підлягає інвестиційний прибуток від таких операцій, який відповідно до пп. 170.2.2 п. 170.2 ст. 170 Податкового кодексу України, розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу з урахуванням курсової різниці (за наявності), та його вартістю, що визначається із суми документально підтверджених витрат на придбання такого активу з урахуванням норм пп. 170.2.4-170.2.6 п. 170.2 ст. 170 Податкового кодексу України (крім операцій з деривативами).

Придбанням інвестиційного активу вважаються також операції з внесення платником податку коштів або майна до статутного капіталу юридичної особи - резидента в обмін на емітовані ним корпоративні права.

Враховуючи норми частини 1 статті 1087 Цивільного кодексу України розрахунки за участю фізичних осіб, не пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або в безготівковій формі за допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді.

Відповідно до пп. 170.2.6 п. 170.2 ст. 170 Податкового кодексу України, до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року. Загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами визначається як сума інвестиційних прибутків, отриманих платником податку протягом звітного (податкового) року, зменшена на суму інвестиційних збитків, понесених платником податку протягом такого року.

Відповідно до пп. б п. 176.1 ст.176 Податкового кодексу України платники податку зобов`язані отримувати та зберігати протягом строку давності, встановленого цим Кодексом, документи первинного обліку, в тому числі на підставі яких визначаються витрати при розрахунку інвестиційного прибутку та формується податкова знижка платника податку.

Колегія суддів зауважує, що з 03.08.2014 набрали чинності зміни до Податкового кодексу України, внесені Законом України від 31 липня 2014 року №1621-VII, якими підрозділ 10 розділу XX Перехідних Положень Податкового кодексу України доповнено пунктом 161 відповідно до якого (у редакції, що діяла з 01.01.2015) тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками військового збору є особи, визначені п. 162.1 ет. 162 Податкового кодексу України, а саме фізична особа - резидент (нерезидент), яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент (пп. 1.1 п. 161 підр. 10 розд. XX Перехідних Положень Податкового кодексу України).

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (пп. 1.2 п. 161 підр. 10 розд. XX Перехідних Положень Податкового кодексу України), до яких відноситься, зокрема, інвестиційний прибуток.

Відповідно пп. 1.4 п. 161 підр. 10 розд. XX Перехідних Положень Податкового кодекеу України, нарахування, утримання та еплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною пп. 1.3 цього пункту.

Згідно з пп. 1.5 п. 161 підр. 10 розд. XX Перехідних Положень Податкового кодексу України, відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у етатті 171 цього Кодексу.

Підпунктом «б» п. 171.2 ст. 171 Податкового кодексу України визначено, що відповідальність за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов`язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку до бюджету є платник податку.

Відповідно до п. 176.1 ст.176 Податкового кодексу України платники податку зобов`язані:

а) вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Форми такого обліку та порядок його ведення визначаютьея центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику;

б) отримувати та зберігати протягом етроку давності, встановленого цим Кодексом, документи первинного обліку, в тому числі на підставі яких визначаються витрати при розрахунку інвестиційного прибутку та формується податкова знижка платника податку; в) подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим.

На вимогу контролюючого органу та в межах його повноважень, визначених законодавством, платники податку зобов`язані пред`являти документи і відомості, пов`язані з виникненням доходу або права на отримання податкової знижки, обчисленням і сплатою податку, та підтверджувати необхідними документами достовірність відомостей, зазначених у податковій декларації з цього податку.

Пунктом 1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 р. №637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005р. за №40/10320, визначено, що готівкові розрахунки - це платежі готівкою підприємств (підприємців) та фізичних осіб за реалізовану продукцію (товари, виконані роботи, надані послуги), а також за операціями, які безпосередньо не пов`язані з реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг) та іншого майна.

При цьому потрібно враховувати, що до касових документів, за допомогою яких відповідно до законодавства України оформляються касові операції, тобто операції підприємств (підприємців) між собою та з фізичними особами, що пов`язані з прийманням і видачею готівки під час проведення розрахунків через касу, відносяться, зокрема, касові ордери та платіжні чи розрахунково-платіжні відомості, розрахункові документи, інші прибуткові та видаткові касові документи.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004р. №22 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 р. за N 377/8976, безготівкові розрахунки - це перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

При цьому згідно з пунктом 1.35 статті 1 Закону України від 05.04.2001 р. N2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" розрахунковий документ - це документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача (платіжне доручення, розрахунковий чек тощо).

Таким чином, документами, що підтверджують фактично понесені інвестиційні витрати, на попереднє придбання інвестиційних активів фізичною особою - платником податку є належним чином складені договори купівлі-продажу інвестиційних активів; акти прийому-передачі цінних паперів, касові документи при готівкових розрахунках через касу або розрахункові документи при безготівкових розрахунках.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що протокол №25-11/15 від 25.11.2015 позачергових загальних зборів учасників ТОВ «ГПІ-5» про виплату дивідендів не є розрахунковим документом.

Перевіркою встановлено, що фактично понесені інвестиційні витрати на придбання частки (24,1702%) у статутному капіталі ТОВ «ГПІ-5», від продажу якої в 2016 році фізичною особою ОСОБА_1 отримано інвестиційних дохід у сумі 92 860 146,51,00 грн., склали 650 000,00 грн (платіжне доручення від 27.11.2015 №493, від 07.07.2016). Таким чином, перевіркою визначено, що ОСОБА_1 завищено суму інвестиційних витрат на 92 210 146,51 грн.

Враховуючи зазначене, об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором за наслідками інвестиційних операцій є інвестиційний прибуток від продажу пакету інвестиційних активів, який дорівнює різниці між доходом (ціною на дату продажу активу), отриманим від продажу таких активів, та витратами, понесеними платником податку на його придбання, без урахування збільшення його вартості.

Об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором за наслідками інвестиційних операцій є інвестиційний прибуток від продажу пакету інвестиційних активів, який дорівнює різниці між доходом (ціною на дату продажу активу), отриманим від продажу таких активів, та витратами, понесеними платником податку на його придбання, без урахування збільшення його вартості.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів зазначає, що податковий орган прийшов до правомірного висновку, що фізичною особою ОСОБА_1 завищено інвестиційні витрати, зазначені в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2016р., на суму 92 860 146,51грн, у зв`язку з включенням до складу інвестиційних витрат суму реінвестованих дивідендів.

У зв`язку з цим, повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 03.04.2019 № , № винесені правомірно.

Що стосується доводів представника позивача про те, що відповідачем було подано апеляційну скаргу з пропуском строку на апеляційне оскарження, то колегія суддів зазначає, що наявність реєстрації апеляційної скарги в окружному суді через день після завершення строку на апеляційне оскарження не спростовує тверджень відповідача стосовно вчасної подачі цього документа через поштове відділення.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частиною першою статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити повністю, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2020 року - скасувати, прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Ганечко О.М.

Повний текст постанови виготовлено 14.08.2020.