Справа № 120/3584/19-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2020-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3584/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Чернюк Алла Юріївна

Суддя-доповідач - Совгира Д. І.

11 серпня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Франовської К.С. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року (повний текст якої складено в м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кинашівської сільської ради про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Кинашівської сільської ради про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року залишено без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 до Кинашівської сільської ради про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії в частині заявлених позовних вимог:

- визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень, що полягають у внесенні у 2017 році змінених даних об`єкту погосподарського обліку до по господарської книги, якими виключено 0,14 га земельної ділянки з 0,20 га;

- зобов`язання відповідача внести до по господарської книги № 25 на 2016-2020 роки домогосподарства по АДРЕСА_1 за 2017-2019 зміни в графу: "Із земельних ділянок із цільовим призначенням відповідно до документів для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських споруд" з 0,06 га на 0,20 га;

- визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень, що полягають у незабезпеченні постійного зберігання рішення 11 сесії 22 скликання Кинашівської сільської ради від 29.12.1997 року;

- зобов`язання відповідача видати витяг з рішення 11 сесії 22 скликання Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 29.12.1997 року про передачу ОСОБА_2 0,20 га земельної ділянки у приватну власність відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" на підставі книги № 4 реєстрації заяв громадян яким безкоштовно передавались земельні ділянки у приватну власність та іншої наявної відповідної документації.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Виходячи з приписів п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції, однак у межах часових рамок, визначених законодавцем.

Відповідно до частини першої, другої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 3 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі, і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням та сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Підставами для визнання причин пропуску строку звернення із даним позовом поважними визнаються лише обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав є не тільки її дії, спрямовані на захист порушених прав, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приписами частини першої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, що зі змісту уточненої позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що позивач оскаржує дії відповідача, які полягають у внесенні в 2017 році змінених даних об`єкту погосподарського обліку до погосподарської книги, якими виключено 0,14 га земельної ділянки з 0,20 га, та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що полягає у не забезпеченні постійного зберігання рішення 11 сесії 22 скликання Кинашівської сільської ради від 29.12.1997 року.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 06.06.2017 року ОСОБА_3 , як представник ОСОБА_1 , звернулася до голови Кинашівської сільської ради з проханням надати довідку про те, яка площа земельної ділянки рахується за будинком АДРЕСА_1 .

Листом Кинашівської сільської ради від 23.06.2017 року № 372 ОСОБА_3 повідомлено, що згідно з погосподарською книгою № 25 за 2016-2020 роки за домогосподарством по АДРЕСА_1 , власником якого являється ОСОБА_1 , рахується земельна ділянка площею 0,3561 га, з яких 0,06 га за цільовим призначенням: для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та 0,2961 га за цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства.

18.07.2017 року ОСОБА_3 , як представник позивача, звернулася до голови Кинашівської сільської ради з письмовою заявою у якій просила вказати, яка площа земельної ділянки рахується за будинком АДРЕСА_2 на момент звернення та яка площа виділена для ведення особистого селянського господарства за вказаним номером.

У відповіді Кинашівської сільської ради від 26.09.2017 року № 610, наданої на звернення ОСОБА_3 від 18.07.2017 року, зазначено, що відповідно до Інструкції з ведення господарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 08.12.2010 року № 491, у погосподарській книзі № 25 за 2016-2020 роки по обліковій картці об`єкта погосподарського обліку № 2353 зроблено відповідні зміни у титульній частині облікової карти, а саме зазначено прізвище ОСОБА_1 , у розділі ІІ замінено власника житлового будинку та в розділі ІІІ змінено площу земельної ділянки, а саме вказано ділянку площею 0,3561 га, з яких 0,06 га за цільовим призначенням: для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та 0,2961 га за цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства.

Таким чином, суд звертає увагу, що у даному випадку всі обставини справи вказують на те, що починаючи з вересня 2017 року позивач був обізнаний про порушення свої прав, свобод та інтересів, проте до суду звернувся лише 30.10.2019 року (засобами поштового зв`язку).

Стосовно позовних вимог про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень, що полягає у не забезпеченні постійного зберігання рішення 11 сесії 22 скликання Кинашівської сільської ради від 29.12.1997 року, суд зазначає, що 16.03.2018 року Цюпко Катерина Григорівна, як представник ОСОБА_1 , звернулася до голови Кинашівської сільської ради з проханням надати витяг із вказаного рішення.

Листом від 16.03.2018 року № 277 відповідач повідомив ОСОБА_3 про те, що надати належним чином завірену копію витягу рішення 11 сесії 22 скликання Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 29.12.1997 року "Про передачу земельної ділянки у власність", яким було вирішено передати безкоштовно у власність ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 0,20 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд по АДРЕСА_1 не має можливості так як, відповідно до опису справ постійного зберігання за 1991-1997 роки, затвердженого протоколом № 12 від 20.11.2000 року НМЕР Державного архіву Вінницької області, протоколи сесій сільської ради відібрано на державне зберігання в архівний сектор Тульчинської райдержадміністрації. При цьому, у переліку документів ради даного опису, протокол 11 сесії 22 скликання Кинашівської сільської ради від 29.12.1997 року не значиться ні у відсутніх, ні у переданих на зберігання.

Разом із тим, суд наголошує, що зазначені вище відповіді Кинашівської сільської ради направлені на адресу, яка зазначена в адміністративному позові ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 .

Проте, як уже зазначалося судом, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом 30.10.2019 року, тобто з пропуском строку, встановленим частиною 2 статті 122 КАС України. При цьому, поважних причин пропуску такого строку представником позивача не наведено та судом не встановлено.

Посилання представника позивача на те, що позивач дізнався про наявність права на завершення приватизації земельної ділянки зі змісту постанови Вінницького апеляційного суду від 16.05.2019 року у справі № 148/1855/17, а тому строк звернення до суду слід обчислювати з дня отримання ним повного тексту даної постанови, суд вважає безпідставним, оскільки ОСОБА_1 починаючи з вересня 2017 року достеменно знав про внесення змінених даних об`єкту погосподарського обліку до погосподарської книги, та з березня 2018 року про відсутність рішення 11 сесії 22 скликання Кинашівської сільської ради від 29.12.1997 року, що, у свою чергу, є предметом даного позову.

Наявність або відсутність права у ОСОБА_1 на завершення приватизації не перешкоджала позивачу звернутися до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів, проте позивачем (або його представником) цього зроблено не було.

Отже, суд зазначає про необґрунтованість твердження представника позивача про дотримання позивачем шестимісячного строку звернення до суду.

Суд звертає увагу на те, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України та іншими законами, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом в ухвалах від 17.04.2018 року у справі № 9901/473/18, від 11.03.2019 року у справі № 9901/95/19 та від 08.04.2019 року у справі № 9901/138/19.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що саме строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме забезпеченню юридичної визначеності, остаточності та захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка б могла виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (рішення від 09.01.2013 року у справі "Олександр Волков проти України" (пункт 137), рішення від 22.10.1996 року у справі "Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства" (пункт 51).

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд з прав людини встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000 року, пункт 33).

Крім того, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При цьому, "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Тому, при визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами 3 і 4 статті 123 вказаного Кодексу.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення без розгляду частину позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, то відшкодування судових витрат не здійснюється.

При цьому, ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження від 16 липня 2020 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору та відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору в розмірі 2102,00 грн. за подання апеляційної скарги на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року до ухвалення рішення по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір судовий збір за подання апеляційної і касаційної скарг на ухвалу суду справляється в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік, який на перше січня 2020 року становить 2102,00 грн.

Таким чином, за подання апеляційної скарги на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року стягненню з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України підлягає несплачений судовий збір в розмірі 2102,00 грн.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року - без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) на користь Державного бюджету України несплачений судовий збір в розмірі 2102,00 грн. за подання апеляційної скарги на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року за реквізитами стягувача: Державна судова адміністрація України, отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, , банк: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Франовська К.С. Гонтарук В. М.