Справа № 640/11170/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Пащенко К.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року Справа № 640/11170/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Степанюка А.Г., Шурка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Проковського Д.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 червня 2020 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Київської міської ради

про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Київської міської ради (далі - відповідач), в якому просив суд:

- скасувати рішення Київської міської ради ІV сесії VІІІ скликання від 01.06.2017 «Про перейменування проспекту Генерала Ватутіна у м. Києві на проспект Р. Шухевича »;

- зобов`язати Державу, її виконавчі органи, та будь-яку владу України, не знищувати в Україні: історію України; культурну спадщину України; пам`ять народу України; пам`ять ВВВ; пам`ятки воїнам ВВВ; обеліски; вічні вогні; меморіали; історію людства; будь-які пам`ятники; будь-яку пам`ять, будь-що, що несе інформацію про життя України за будь-який період часу;

- зобов`язати Державу - Верховну Раду України прийняти Закон «Про знесення будь-якого пам`ятника в Україні, тільки у відповідності до Закону, або рішення суду»;

- зобов`язати Державу - Верховну Раду України, прийняти спеціальний Закон «Закон пам`яті»;

- повернути на вимогу Народу України назву проспекту Генерала Ватутіна в м. Києві, на підставі офіційних підписів - документу-вимоги.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 червня 2020 року позовну заяву залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом.

Постановляючи таку ухвалу, суд виходив з того, що позивач був обізнаний про перейменування проспекту та про можливе порушення своїх прав, свобод та інтересів принаймні з 14.03.2018, але з цим позовом звернувся лише 21.06.2019, тобто з порушенням строку, передбаченого ст. 122 КАС України.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, наполягаючи на тому, що ним дотримано норми законодавства, а судом вчинено злочин проти людяності в державі Україна, здійснено прояв зловживання владою та постановлено завідомо неправосудну ухвалу, не виконано завдання суду, порушено норми Конституції України та інших законодавчих актів.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції прийнята за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2020 відкрито апеляційне провадження у цій справі, установлено строк для подання выдзиву на апеляцыйну скаргу позивача та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 11.08.2020 о 13:35 год.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості та безпідставності доводів скаржника.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню з наступних підстав.

Обставини, установлені судом першої інстанції.

Предметом спору в цій справі є рішення Київської міської ради ІV сесії VІІІ скликання від 01.06.2017 «Про перейменування проспекту Генерала Ватутіна у м. Києві на проспект Р. Шухевича».

01.06.2017 зазначене рішення було опубліковано на ресурсі «Офіційний портал Києва» та 07.06.2017 - у газеті Київської міської ради «Хрещатик» 07.06.2017.

16.02.2018 ОСОБА_1 (вх. ОП/Р-631/11 від 16.02.2018) звернувся до Київської міської державної адміністрації з вимогою «Про заборону знищення культурної спадщини України на законодавчому національному державному рівні на віки».

У відповідь на вказану вимогу Департаментом культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) направлено листа від 14.03.2018 № 059/-ОП/Р-631/11 із зазначенням обставин щодо перейменування проспекту Генерала Ватутіна на проспект Романа Шухевича відповідно до пункту 4 статті 5 Закону України «Про правовий статус та вшанування пам`яті борців за незалежність України у ХХ столітті».

28.08.2019 позивачем подано «Позовну вимогу-пропозицію» на відзив відповідача від 20.08.2019, клопотання відповідача від 21.08.2019, в якій заявлено вимогу відновити будь-який пропущений строк звернення до суду та забезпечити справедливий суд в розумінні строки позачергово; відновити будь-який пропущений строк, як конституційну гарантію права.

Нормативно-правове обґрунтування.

Так, статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) регламентовано строки звернення до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 264 КАС України регламентовано особливості оскарження нормативно-правових актів та розгляду судами спорів відповідної категорії.

Згідно з частинами другою, третьою статті 264 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених процесуальних норм надає підстави стверджувати, що КАС України регламентовано строки звернення особи до суду та особливості їх застосування в разі оскарження нормативно-правового акта.

Разом з тим, коли суб`єкт правовідносин оскаржує нормативно-правовий акт по спливу певного проміжку часу від дати набрання ним чинності, але який є чинним, діючим і обов`язковий до застосування на час звернення суб`єкта правовідносин до адміністративного суду із позовною заявою, то звернення до суду такого суб`єкта не повинно розцінюватися як здійснене з порушенням порядку та строків, передбачених статтею 122 КАС України, оскільки вимога про порушення права триваючою дією чинного нормативно-правового акту, яка для суб`єкта правовідносин є реальною, актуальною, об`єктивно обґрунтованою хоча б на етапі звернення до суду про його оскарження, не може визнаватись такою, що подана з пропуском строків звернення за захистом порушеного права.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.07.2019 у справі у справі № 826/16725/17 та від 02.10.2019 у справі № 160/7524/18.

При цьому, підставою для віднесення акту до нормативно-правового є одночасна сукупність наступних умов: 1) поширення його дії на невизначене коло осіб; 2) неодноразовість застосування.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом спору в цій справі, зокрема, є рішення КМР щодо перейменування проспекту, а отже, вирішення питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом обумовлює необхідність здійснення перевірки такого рішення на відповідність вищевказаним критеріям.

Однак, судом першої інстанції такі обставини не перевірялися.

Крім того, апеляційний суд відзначає, що в позовній заяві в цій справі ОСОБА_1 , крім іншого, заявляє вимоги щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, але судом першої інстанції при постановленні ухвали про залишення позову без розгляду дотримання позивачем строків звернення до суду з такими позовними вимогами не перевірено, а також не з`ясовано, чи є такі вимоги похідними від позовної вимоги про скасування спірного рішення КМР.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, установленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

У цьому пункті закріплено «право на суд» разом з правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле. Проте ці права не є абсолютними та можуть обмежуватися, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (рішення ЄСПЛ від 17.01.2012 у справі «Станєв проти Болгарії» та від 21.02.1975 у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства»).

Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, судова колегія також враховує правову позицію, викладену ЄСПЛ у справі «Беллет проти Франції» («Bellet v. France»), відповідно до якої, стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Крі того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).

Надаючи оцінку всім доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що в даному випадку судом першої інстанції було передчасно залишено без розгляду подану позивачем позовну заяву, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення відповідного процесуального питання, та порушено норми процесуального права.

Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 320 КАС України, Підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2020 року - скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 червня 2020 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Повний текст судового рішення виготовлено 13 серпня 2020 року.

Головуючий суддя

Судді: