Справа № 510/2182/19
Суддя: Бошков І. Д.
Дата ухвалення: 2020-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 510/2182/19
Провадження № 2-а/510/15/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.08.2020 р. о 14:47 год. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді - Бошков І.Д.,

за участю: секретарів - Черня В.Ф., Пройка С.В., Березенко С.П.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Димченко К.Г.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рені адміністративну справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до ГУНП в Одеській області в особі Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області (третя особа поліцейський СРПП № 2 Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області - Заїм Олександр Михайлович) про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду, з уточненим позовом, до ГУНП в Одеській області в особі Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області (третя особа поліцейський СРПП № 2 Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області - Заїм О.М.) про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення, зафіксоване не в автоматичному режимі.

У судовому засіданні, позивач уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, на підставі обставин, викладених у позовній заяві. Також пояснив, що 01.11.2019 р. о 14:45 год., поліцейським СРПП № 2 Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області старшим сержантом поліції Заїм О.М., відносно нього ( ОСОБА_1 ) була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАА № 642730 від 01.11.2019 р., згідно якої позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 425 грн. за ч.1ст.126 КУпАП за те, що 01.11.2019 р. о 14:45 год. на 243 км. а/д Одеса Рені позивач керував транспортним засобом марки «ВАЗ-210430-20», д/н НОМЕР_1 , без чинного полісу цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п.п.2.1 г ПДР України.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач пояснив, що постанова не відповідає вимогам закону, оскільки винесена з порушенням установленого порядку накладення адміністративних стягнень, ґрунтується на неповному та необ`єктивному розгляді справи про адміністративне порушення, за відсутності належних та допустимих доказів, які б свідчили про порушення позивачем правил дорожнього руху України, в матеріалах справи як доказ наявна лише постанова яка є предметом оскарження. Також, позивач вказав, що відповідач не проінформував його про конкретну причину зупинки та його вимога щодо пред`явлення посвідчення водія та інших документів не мала правових підстав, оскільки він не вчиняв та не мав наміру вчиняти будь-які правопорушення, і інших підстав для перевірки документів у відповідача не було. Будь-яких доказів факту порушення позивачем ПДР України відповідачем не було надано.

Представник відповідача у судове засідання не явився, направив на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

У судовому засіданні, судом були вивчені, досліджені та взяти до уваги наступні докази: копія паспорту позивача; копія постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 серії БАА № 642730; копія довіреності ОСОБА_1 від 07.11.2019 р. на ім`я ОСОБА_2 .

Суд зауважує, що в обґрунтуванні остаточного рішення, керується виключно доказами, наданими сторонами адміністративної справи.

Третя особа ОСОБА_3 , у судове засідання не з`явився, про причини не явки до суду, не повідомив.

Заслухавши пояснення позивача, вивчивши відвіз на адміністративний позов представника відповідача, ретельно вивчивши матеріали справи та надані документи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, встановлення істини і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані, законні, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи і підлягають задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав.

Правила дорожнього руху відповідно до Закону України (далі ЗУ) «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України).

Судом встановлено, у судовому засіданні встановлено, що 01.11.2019 р. поліцейським СРПП № 2 Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області Заїм О.М. відносно позивача винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (серія БАА № 642730). Відповідно до винесеної постанови позивача було визнано винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч.1ст.126 КУпАП, порушення п.п.2.1.г. ПДР та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 425 грн.

За змістом вищевказаної постанови, вбачається, що ОСОБА_1 01.11.2019 р. о 14:45 год. на 243 км. автодороги Одеса Рені керував автомобілем марки «ВАЗ 21043-20» д/н НОМЕР_2 , без полісу цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.п.2.1.г. ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1ст.126 КУпАП. Копія постанови отримана ОСОБА_1 особисто, що підтверджується його підписом.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ч.1ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Ст.14 ЗУ «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до абз.2ч.2ст.16 ЗУ «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно п.2 розділу ІІІ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 07.11.2015 р. № 1395, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, в тому числі, ст.126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.4 розділу ІІІ Інструкції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у ст.268 КУпАП.

За змістом п.п.5,9 розділу ІІІ Інструкції поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції передбачено, що поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Аналогічні вимоги щодо оцінки доказів закріплені ст.252 КУпАП України.

Крім того, суд враховує, що відповідно до ч.1ст.35 ЗУ «Про національну поліцію України» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту. Суд звертає увагу на те, що перелік причин для зупинення транспортного засобу є вичерпним. Суд звертає увагу на те, що представником відповідача, третьою особою не надані будь-які докази того що, до ОСОБА_1 , застосована була хоча одна причина, відповідно до ч.1ст.35 ЗУ «Про національну поліцію України». Також суд звертає увагу на те, що вищевказана норма статті є правом поліцейського, а не обов`язком.

Відповідно до ч.2ст.35 ЗУ «Про національну поліцію України» «Поліцейський зобов`язаний зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо є інформація, що свідчить про порушення власником транспортного засобу митних правил, виявлені митними органами відповідно до Митного кодексу України, а саме: порушення строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту іншого транспортного засобу особистого користування, використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, розкомплектування чи передачу у володіння, користування або розпорядження такого транспортного засобу особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; 2) якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб, який зареєстрований в іншій країні, не зареєстрований в Україні у встановлені законодавством строки чи перебуває на території України з порушенням строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту, чи використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, чи переданий у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту». Суд звертає увагу на те, що перелік причин для зупинення транспортного засобу є вичерпним. Суд звертає увагу на те, що представником відповідача, третьою особою не надані будь-які докази того що, до ОСОБА_1 , застосована була хоча одна причина, відповідно до ч.2ст.35 ЗУ «Про національну поліцію України». Також суд звертає увагу на те, що вищевказана норма статті є обов`язком поліцейського, а не правом.

Також суд звертає увагу на те, що у своєму відзиві № 20/919 від 29.05.2020 р. (зареєстрований у суду за № ЕП-183 від 01.06.2020 р.), в абз.8, представник відповідача вказує, що під час перевірки на базі УПНП МТСБХ, ст. сер. Поліції Заїмом О.М., було виявлено, що на даний транспортний засіб не діючий страховий полюс. В той же час, в абз.10, відзиву представника відповідача вказано, що з пояснень поліцейського ОСОБА_3 , фото та відео фіксування не зберіглося, у зв`язку із технічною несправністю.

Відповідно до ч.3ст.35 ЗУ «Про національну поліцію України», «Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті».

За змістом ст.32 ЗУ «Про національну поліцію України», поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: 1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи; 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; 3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; 4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо; 5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; 6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.

У судовому засіданні встановлено, що будь-які дані про те, що позивачем було порушено вимоги правил дорожнього руху, відсутні. Поліцейський не проінформував водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у ст.35 ЗУ «Про національну поліцію України». Також, суд звертає увагу на те, що поліцейським Заїм О.М., не складена інша постанова, яка б свідчила про те, що ОСОБА_1 , порушив інші вимоги ПДР.

Таким чином, доводи позивача, що він не порушував ПДР й зупинка транспортного засобу відбулася безпідставно, як представником відповідача, так й третьою особою належними і допустимими доказами не спростовано.

З урахуванням викладеного, підстави, передбачені ч.1ст.35 Закону України «Про Національну поліцію України», за наявності яких поліцейські могли зупиняти транспортний засіб, були відсутні, а отже, були відсутні підстави для перевірки документів позивача, передбачені п.п.2.1 г ПДР.

Ст.9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Суд звертає увагу, що представником відповідача, третьою особою належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР, а відтак вимога третьої особи до позивача про пред`явлення посвідчення водія та реєстраційні документи на транспортний засіб є неправомірною та позивач, в свою чергу, не був зобов`язаний виконувати дану вимогу.

Така правова позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду від 15.03.2019 р. у справі № 686/11314/17.

Будь-які докази, які б спростовували вищенаведені висновки суду, представником відповідача, третьою особою надано не було та не зазначено джерел їх здобуття.

Відповідно до вимог ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Відповідно до ч.2ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог п.1ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення, яка передбачає обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до положень ч.ч.1-3ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного позовні вимоги позивача щодо скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованими та доведеними, і підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.5ст.288 КУпАП «особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита». Інші судові витрати у справі не сплачуються.

Враховуючи вищенаведені вимоги ст.ст.247,288,293 КУпАП, а також враховуючи положення ч.2ст.9, ч.3ст.286 КАС України, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача слід закрити.

Керуючись ст.ст.2,6,20,73-77,241-245,ч.4ст.286 КАС України, суд

В И Р И Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову серії БАА № 642730 від 01.11.2019 р. про накладання адміністративного стягнення за ч.1ст.126 КУпАП на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 425 грн., зафіксоване не в автоматичному режимі - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1ст.126 КУпАП закрити.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його оголошення, відповідно до положень ч.1ст.286 КАС України.

Суддя І.Д. Бошков