Справа № 420/670/20
Суддя: Балан Я.В.
Дата ухвалення: 2020-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/670/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Балан Я.В., розглянувши у порядку письмового провадження, за наявними матеріалами, адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про:

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 17.09.2019 року.

Адміністративний позов мотивовано наступним.

ОСОБА_1 зазначив, що поняття «фізична особа-підприємець» та «фізична особа», у законодавчому розумінні мають різний податковий статус, однак, контролюючий орган протиправно донарахував позивачеві податок на доходи фізичної особи, що сплачується за результатами річного декларування.

Фізична особа-підприємець, здійснюючи господарську діяльність з продажу (реалізації) товарів, у тому числі - об`єктів нерухомості, має сплачувати податки та збори за ставками та у порядку визначеному Податковим кодексом України.

ОСОБА_1 наголошував, що придбані ним земельні ділянки були використані у процесі здійснення господарської діяльності, як фізичної особи-підприємця, з метою отримання доходу та прибутку, а не як фізичної особи. Тобто, отримання ФОП ОСОБА_1 , доходу від продажу земельних ділянок у період 2016-2018 років, відбувалося внаслідок здійснення господарської діяльності у частині придбання земельних ділянок (товару) та понесення прямих витрат на оплату їх вартості.

Проте, на думку контролюючого органу, витрати на придбання земельних ділянок не включаються до складу витрат підприємця пов`язаних з витратами на придбання та утримання основних засобів, з чим позивач не погоджується.

Крім того, до витрат безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів фізичною особою-підприємцем, зокрема належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, тощо, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат. Таким чином, витрати ФОП ОСОБА_1 , на благоустрій території належних йому земельних ділянок, які здаються в оренду, також пов`язані з господарською діяльністю.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 березня 2020 року, вищезгадану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження по справі.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25 березня 2020 року, провадження по адміністративній справі №420/670/20 - зупинено до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2020 року, провадження по адміністративній справі №420/670/20 - поновлено.

25 червня 2020 року, продовжено строк підготовчого провадження по адміністративній справі №420/670/20 на тридцять днів.

30 липня 2020 року, закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду суті.

У судове засідання, призначене на 10 серпня 2020 року, особи, які беруть участь у розгляді справи - не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно повідомлялись.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

10 серпня 2020 року, на офіційну електронну адресу Одеського окружного адміністративного суду, від представника позивача, надійшло клопотання про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження (вх.№ЕП/12161/20 від 10.08.2020р.)

Враховуючи положення ч.9 ст.205 КАС України, та клопотання представника позивача, розгляд справи здійснено судом без участі сторін у порядку письмового провадження.

У встановлений судом строк, відповідач надав відзив (вх.№24428/20 від 25.06.2020р.) на позовну заяву (т.І, а.с.237-240).

Відзив обґрунтований наступним.

ОСОБА_1 здійснював систематичну реалізацію об`єктів нерухомості однак дохід, отриманий від продажу об`єктів нерухомості оподатковувався як громадянином, а не фізичною особою-підприємцем.

Враховуючи всю наявну у Головного управління ДПС в Одеській області інформацію, за перевіряємий період ФОП ОСОБА_1 отримав дохід від провадження господарської діяльності, який згідно з кодексом підлягає включенню до загального річного оподаткування доходу та відображенню платником в податковій декларації про майновий стан і доходи. Будь-які документи підтверджуючі витрати, пов`язані з веденням господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , до Головного управління ДПС в Одеській області для проведення документальної позапланової виїзної перевірки не надано.

Таким чином, у порушення вимог п.177.1, п.177.2, п.177.4, п.177.5 статті 177, пп.298.2.3, п.298.2 ст.298 Податкового кодексу України позивачем занижено податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування за перевіряємий період у загальній сумі 2920033,32 гривень.

У відповіді на відзив (вх.№ЕП/11510/20 від 28.07.2020р.) ОСОБА_1 наголошував на протиправності податкового повідомлення-рішення № від 17.09.2019 року та не врахуванні податковим органом фактично здійснених та документально підтверджених витрат пов`язаних з господарською діяльністю позивача (т.ІІ, а.с.1-7).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_1 , згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, з 20.12.1999 року займався підприємницькою діяльністю та перебував на спрощеній системі оподаткування 3-ї групи (т.І, а.с.248-250).

До основного виду діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відносився код КВЕД 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

На підставі наказу №6207 від 05.08.2019 року «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 » з 12 серпня 2019 року, проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань, що стали предметом розгляду заперечень до акту перевірки №1073/15-32-13-05/ НОМЕР_1 від 06.06.2019 року, а саме: з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податків, зборів і платежів за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року (т.І, а.с.14).

На підставі проведеної перевірки Головним управлінням ДПС в Одеській області складено Акт №1689/15-32-13-05/ НОМЕР_1 від 23.08.2019 року (т.І, а.с.15-41).

Згідно висновків акту перевірки №1689/15-32-13-05/ НОМЕР_1 від 23.08.2019 року, документальною позаплановою виїзною перевіркою встановлені порушення фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 :

п. 177.5 ст.177 Податкового кодексу України, у наслідок чого встановлено неподання податкових декларацій про майновий стан та доходи як фізичної особи підприємця за 2016-2018 роки;

п.177.1, п. 177.2, п. 177.4, п.177.5, п.7, пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України у наслідок чого донараховано податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 2122633 гривень;

п.2 ст.7, п. 8 ст.9 Закону України. «Про збір та облік єдиного на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 року, у наслідок чого донараховано єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 301886,64 гривень;

п. 181.1 ст. 181, п. 183.1, п. 183.2 ст. 183, п.187.1 ст, 187, п.п.188.1 ст. 188, п.п. 194.1.1, пп.194.1.4 Податкового Кодексу України у наслідок чого донараховано податку на додану вартість у сумі 127269,4 гривень;

п.2, п.4 п.293.4 ст.293 Податкового кодексу України у наслідок чого донараховано суму єдиного податку на 196096,22 гривень;

пп.49.18.1, п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України у наслідок чого встановлено неподання податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2017 року - грудень 2018 року;

п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України у наслідок чого встановлено не зберігання первинних документів, ведення яких передбачено законодавством, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства.

Не погоджуючись з висновками перевірки контролюючого органу викладеними в Акті №1689/15-32-13-05/ НОМЕР_1 від 23.08.2019 року, ФОП ОСОБА_1 було подано заперечення.

Головним управлінням ДПС в Одеській області за результатами розгляду заперечень ФОП ОСОБА_1 , відповіддю №600/Д/15-32-33-05-09 від 16.09.2019 року повідомлено позивача про залишення заперечень без задоволення (т.І, а.с.13).

На підставі Акту перевірки №1689/15-32-13-05/ від 23.08.2019 року, Головним управлінням ДПС в Одеській області винесено податкові повідомлення-рішення:

№ від 17.09.2019 року, яким донараховано податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на суму 2122633,00 гривень та штрафної санкції 530658,25 гривень (т.І, а.с.53);

№ від 17.09.2019 року, яким донараховано податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на суму 510,00 гривень;

№ від 17.09.2019 року, яким донараховано на підставі п.181.1 ст.181, п.183.1 ст.183, п.187.1 ст.187, п. 188.1 ст.188, п.194.1 ст.194 ПКУ податок на додану вартість на суму 127269,40 гривень та штрафної санкції 31 817,35 гривень;

№ від 17.09.2019 року, яким донараховано адміністративний штраф та інші санкції на суму 510,00 гривень; а також винесено:

вимогу про сплату боргу (недоїмки) №0- від 17.09.2019 року;

рішення про застосування штрафних санкцій № від 17.09.2019 року, у наслідок чого донараховано єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 301886,64 гривень та застосовано штрафні (фінансові санкції (нараховано пеню) у сумі 58545,03 гривень.

Не погоджуючись з винесеним податковим повідомленням-рішенням № від 17.09.2019 року та висновками контролюючого органу, ОСОБА_1 , звернувся зі скаргою до Державної податкової служби України (т.І, а.с.54).

Рішенням про результати розгляду скарги Державної податкової служби України №15181/6/99-00-08-05-04 від 28.12.2019 року, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № від 17.09.2019 року залишено без змін, а скаргу без задоволення (т.І, а.с.60-66).

Судом встановлено, що для здійснення своєї господарської діяльності, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , згідно нотаріально посвідчених договорів та витягів з реєстру правочинів придбавались земельні ділянки на загальну суму 4977080,10 гривень (т.І, а.с.109-167).

Вказані ділянки придбавались та утримувались з метою отримання прибутку, зокрема, шляхом перепродажу та надання їх в оренду, що підтверджується розписками про отримання грошових коштів (т.І, а.с.84-87).

На виконання рішення Виконкому Таїровської селищної ради №215 від 28 липня 2006 року «Про надання дозволу суб`єкту підприємницької діяльності ОСОБА_1 на реконструкцію, знесення існуючих будівель та будівництво Адміністративного-виставочно-складського комплексу на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 та будівництво під`їзної асфальтної дороги до житлових будинків по АДРЕСА_2 в сю. Мізікевича, ж/м «Червоний Хутір», Овідіопольського району» фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено ряд договорів (т.І, а.с.69).

Зокрема, на виконання рішення №215 від 28 липня 2006 року, між ФОП ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрнафтагазтехінвест» та Приватним підприємством «АКВ-ГРУП», було укладено договори №01/13 від 01 квітня 2013 року та №01-04/2013 01 червня 2013 року, щодо виконання поставки та монтажу тротуарної плитки (т.І, а.с.70-77, 78-83).

Таким чином, згідно актів приймання-передачі робіт, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , понесені витрати пов`язані з господарською діяльністю у загальному розмірі 4410567 гривень (т.І, а.с.74-77, 82-83).

Податкові повідомлення-рішення №№, , від 17.09.2019 року, вимога про сплату боргу (недоїмки) №0- від 17.09.2019 року та рішення про застосування штрафних санкцій № від 17.09.2019 року були сплачені фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 у повному обсязі.

Однак, вважаючи податкове повідомлення-рішення № від 17.09.2019 року, яким позивачеві донараховано податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на суму 2122633,0 гривень та штрафну санкцію у розмірі 530658,25 гривень - протиправним, ОСОБА_1 , звернувся до суду з даною позовною заявою.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Суд звертає увагу, що порушення податкового законодавства стосовно перебування ФОП ОСОБА_1 , на спрощеній системі оподаткування, неподання податкової декларації з податку на додану вартість, тощо, які були встановлені контролюючим органом під час перевірки, у даному випадку не є предметом оскарження та не розглядаються.

У даній адміністративній справі, спірним питанням є саме віднесення витрат на придбання земельних ділянок та на благоустрій території біля земельних ділянок до витрат, пов`язаних з господарською діяльністю позивача та отриманням доходу, як фізичною особою-підприємцем.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає наступне.

Суб`єктами права приватної власності відповідно до ст. 325 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ) є фізичні особи.

Статтею 26 ЦКУ встановлено, що фізична особа має усі особисті немайнові права та здатна мати усі майнові права, передбачені Конституцією України, ЦКУ та іншими законами.

Учасниками цивільних відносин та суб`єктами права власності є фізичні особи (частина перша ст.2 та частина перша ст.318 ЦКУ).

Статтею 2 Господарського кодексу України (далі - ГКУ) передбачено, що учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, у свою чергу суб`єктами господарювання згідно зі ст.55 ГКУ є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону, як підприємці.

Згідно з п.1 ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу (стаття 128 ГКУ).

За зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, фізична особа - підприємець відповідає усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення (ст. 52 ЦКУ).

Таким чином, суд зазначає, що з 20.12.1999 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , згідно з частиною другою ст.3 ГКУ здійснювалась господарська діяльність для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, тобто - підприємницька діяльність (т.І, а.с.248-250).

Відповідно до п.1 ст.320 Цивільного кодексу України, власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Вказане положення також стосується використання майна, яке надається в оренду підприємцем на спрощеній системі оподаткування.

Під продажем майна, продукції, робіт, послуг розуміється передача права власності на майно, продукцію, роботи, послуги, нематеріальні активи, цінні папери, валютні цінності, інші види фінансових ресурсів та матеріальних цінностей іншим юридичним і фізичним особам шляхом укладання угод купівлі-продажу чи виміни на певну еквівалентну суму коштів, інших цінностей у матеріальній і нематеріальній формах, боргових зобов`язань у вартісному виражені.

До того ж потрібно звернути увагу, що ПК України під час продажу (обміну) нерухомого або рухомого майна розуміє будь-який перехід права власності на об`єкти нерухомості/рухомості, крім їхнього успадкування та дарування.

ПК України визначає продаж (реалізацію) товарів, як будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Згідно ст.626 ЦКУ, договір є правовою формою (засобом) узгодження волі двох чи декількох сторін, спрямованої на досягнення певного правового результату. За своєю правовою природою будь-який цивільно-правовий договір є правочином.

Документальним підтвердженням виконання сторонами умов договору (усного правочину) є належним чином оформлені первинні документи.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-ХІV від 16.07.1999 року (надалі - Закон №996).

Цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (надалі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку, який є обов`язковим видом обліку, що ведеться підприємством безперервно з дня його реєстрації до моменту ліквідації підприємства (п.2 ст.3, стаття 8 Закону №996-ХІV).

Відповідно до п.1 ст.9 Закону №996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складеш під час здійснення господарської) операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для, контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів, можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити (п.2.9 Закону №996-ХІV): назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції (факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів), включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 року (далі - Положення №88).

З аналізу вищевказаних норм законодавства вбачається, що для цілей бухгалтерського та податкового обліку документальним підтвердженням здійснення господарських операцій між суб`єктами господарювання є належним чином оформлені первинні документи.

Норми ПК передбачають проведення операцій з купівлі (обміну) об`єктів нерухомості між фізичними особами, які повинні бути нотаріально посвідчені для відображення їх в бухгалтерському обліку.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , згідно нотаріально посвідчених договорів та витягів з реєстру правочинів придбавались земельні ділянки на загальну суму 4977080,10 гривень (т.І, а.с.109-167).

Договори купівлі-продажу вищевказаних земельних ділянок нотаріально посвідчені, містять дату та місце складання, найменування продавця та покупця, адресу знаходження земельної ділянки, кадастровий номер, експертну грошову оцінку, площу, цільове призначення, тощо. Вказані договори містять також номер запису у реєстрі, посвідчені приватним нотаріусом, містять підпис нотаріуса скріплений печаткою.

Таким чином, суд зійшов висновку, що договори купівлі-продажу земельних ділянок укладені ОСОБА_1 , є первинними документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб-підприємців визначено п.177 Податкового кодексу України.

Доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього ПК.

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Не включаються до доходу фізичної особи - підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Не включаються до складу витрат підприємця:

витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

витрати на придбання та утримання основних засобів, визначених абзацами восьмим - десятим підпункту 177.4.6 цього пункту;

документально не підтверджені витрати.

Суд зазначає, що основні засоби - це активи, які підприємство/установа утримує з метою використання їх у процесі виробництва/діяльності або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам, або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік) (п. 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби» затвердженого наказом Міністерства фінансів України №92 від 27.04.2000 року (далі - П(С)БО7).

При цьому, вартість земельних ділянок не є об`єктом для нарахування амортизації в бухгалтерському обліку (п.22 П(С)БО7): п.22. Об`єктом амортизації є вартість, яка амортизується (окрім вартості земельних ділянок, природних ресурсів і капітальних інвестицій).

Як наслідок, земельні ділянки не мають залишкової вартості. Вартість земельної ділянки не амортизується, а строк корисного використання не встановлюється.

Тому, з врахуванням вищенаведеного слідує, що земельні ділянки, які утримуються з метою продажу, вважаються різновидом товарів. Їх бухгалтерський облік ведеться відповідно до П(С)БО 27, яке визначає методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про необоротні активи, утримувані для продажу, та групу активів, що належить до вибуття в результаті операції продажу, а також припинену діяльність та розкриття такої інформації у фінансовій звітності). І правила визначення вартості такої земельної ділянки регулюються стандартами бухобліку, залежно від мети її придбання.

Крім того, первісною вартістю земельної ділянки буде вартість придбання, визначена відповідно до п. 9 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №9, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №246 від 20.10.99 року (далі - П(С)БО9.

Запаси - активи, які: утримуються для подальшого продажу (розподілу, передачі) за умов звичайної господарської діяльності. Для цілей бухгалтерського обліку запаси включають: товари у вигляді матеріальних цінностей, що придбані (отримані) та утримуються з метою подальшого продажу.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що придбання земельних ділянок ФОП ОСОБА_1 , відбувалося для використання у процесі здійснення господарської діяльності, як фізичної особи-підприємця, підтверджене нотаріально посвідченими договорами купівлі - продажу, що у даному випадку є первинними документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», витрати на оплату їх вартості у розмірі 497080,10 гривень відносяться до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів фізичної особи-підприємця.

Щодо віднесення витрат на благоустрій території біля земельної ділянки, яка належить позивачеві до витрат пов`язаних з господарською діяльністю, суд зазначає наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на виконання рішення Виконкому Таїровської селищної ради №215 від 28 липня 2006 року «Про надання дозволу суб`єкту підприємницької діяльності ОСОБА_1 на реконструкцію, знесення існуючих будівель та будівництво Адміністративного-виставочно-складського комплексу на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 та будівництво під`їзної асфальтної дороги до житлових будинків по АДРЕСА_2 в сю. Мізікевича, ж/м «Червоний Хутір», Овідіопольського району» фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено ряд договорів (т.І, а.с.69).

Зокрема, на виконання рішення №215 від 28 липня 2006 року, між ФОП ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрнафтагазтехінвест» та Приватним підприємством «АКВ-ГРУП», було укладено договори №01/13 від 01 квітня 2013 року та №01-04/2013 01 червня 2013 року, щодо виконання поставки та монтажу тротуарної плитки (т.І, а.с.70-77, 78-83).

Документальним підтвердженням виконання вищевказаних договорів є акти приймання-передачі робіт на загальну суму 4410567,00 гривень (т.І, а.с.74-77, 82-83).

Суд звертає увагу, що до основного виду діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відносився код КВЕД 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Згідно Закону України «Про благоустрій населених пунктів» №2807-IV від 06.09.2005 року, організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.

Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста).

Фінансування місцевих програм з благоустрою населених пунктів проводиться за рахунок коштів відповідних місцевих бюджетів.

Фінансування державних програм благоустрою населених пунктів та програм з благоустрою об`єктів, які перебувають у державній власності, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» №2807-IV від 06.09.2005 року, елементами (частинами) об`єктів благоустрою є:

1) покриття площ, вулиць, доріг, проїздів, алей, бульварів, тротуарів, пішохідних зон і доріжок відповідно до діючих норм і стандартів;

2) зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях;

3) будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів;

4) засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами;

5) технічні засоби регулювання дорожнього руху;

6) будівлі та споруди системи інженерного захисту території;

7) комплекси та об`єкти монументального мистецтва, декоративні фонтани і басейни, штучні паркові водоспади;

8) обладнання (елементи) дитячих, спортивних та інших майданчиків;

9) малі архітектурні форми;

10) інші елементи благоустрою, визначені нормативно-правовими актами.

Враховуючи специфіку підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що витрати пов`язані з благоустроєм території біля земельної ділянки, що знаходиться за адресою: с. Мізікевича, вул. Центральна, ж/м «Червоний Хутір» 8, проводилися з метою підтримання представницького вигляду території та безпосередньо пов`язані з витратами позивача понесеними під час господарської діяльності. Оскільки підтримка зовнішнього вигляду земельної ділянки, що надається в оренду чи утримується з метою перепродажу, має на меті поліпшення економічної та інвестиційної привабливості даної ділянки для орендатора та безпосередньо пов`язане з отриманням прибутку орендодавцем.

Суд зазначає, що інвестиційна привабливість об`єкта, полягає у забезпеченні прибутковості, безпеці та ліквідності інвестицій, вона також включає справедливу якісну характеристику об`єкта, у даному випадку - земельної ділянки.

Таким чином, враховуючи висновки суду, що витрати ФОП ОСОБА_1 ,, у загальній сумі 4977080,10 гривень на придбання об`єктів нерухомості (земельних ділянок), є такими, що прямо пов`язані з господарською діяльністю позивача та отриманнях доходу від здійснення операцій продажу цих земельних ділянок (відносяться до прямих витрат), та витрати пов`язані з благоустроєм території біля земельних ділянок також пов`язані з господарською діяльністю позивача, оскільки збільшують економічну та інвестиційну привабливість земельної ділянку (у даному випадку товару), суд дійшов висновку, про помилковість тверджень Головного управління ДПС в Одеській області про заниження ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування.

Вищевказані висновки суду збігаються з висновками експертного дослідження за результатами проведення позивачем економічної експертизи №ВЕД-19/09-5/10 від 05.09.2019 року (а.с.88-104) та висновками отриманої позивачем податкової консультації Державної податкової служби України №799/6/99-00-04-07-03/ІПК від 17.10.2019 року (т.І, а.с.105-107).

Тобто, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № від 17.09.2019 року, яким ОСОБА_1 , донараховано податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на суму 2122633,0 гривень та штрафної санкції 530658,25 гривень - належить визнати протиправним та скасувати.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, відповідачем не надано суду жодних доказів правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням обставин встановлених судом, доказів наданих позивачем, аналізу наведених норм чинного законодавства, яким регулюються спірні правовідносини.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що під час подання позовної заяви ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 10510,00 гривень, який підлягає відшкодуванню.

Щодо викладеного у прохальній частині позову клопотання про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 32700,00 гривень, суд зазначає наступне.

У відповідності з ч.ч.1,3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У відповідності з ч. 9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи на якій такі дії вчинялись.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.3 ст. 134 КАС України).

За приписами ч.5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.6 ст. 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст. 134 КАС України).

Таким чином, суд визначає розмір суми витрат на правничу допомогу, що має бути стягнута з відповідача на користь позивача згідно з умовами договору про подання професійної правничої допомоги та доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 липня 2019 року, між адвокатом Мандриченко Жанною Василівною та ОСОБА_1 укладено договір про надання професійної правничої допомоги №2/07-19 (т.І, а.с. 218-223).

На підтвердження виконання договору №2/07-19 від 10 липня 2019 року, ОСОБА_1 надано до суду копії: детального опису робіт виконаних адвокатом та здійснених ним витрат необхідних для професійної правничої допомоги (а.с.224), квитанції про сплату на суму 13000,00 гривень (т.І, а.с.225).

Суд зазначає, що наявні у матеріалах справи договір про надання правової допомоги, опис робіт та квитанція про сплату не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Таким чином, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи (зустрічі з клієнтом, юридичний аналіз, вивчення документів, написання звернення та запитів, складання позовної заяви та відповіді на відзив), принципи співмірності та розумності судових витрат (сума позову 2653291,25 гривень), критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності безпосереднього звернення до ДПС України (поїздки) та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 10000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Вказана позиція суду відповідає позиції Верховного Суду висловленій у постанові №301/2534/16-ц від 31 липня 2020 року.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 173-183, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська 5, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 17.09.2019 року - задовольнити.

Податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № від 17.09.2019 року - визнати протиправним та скасувати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 10510,00 (десять тисяч п`ятсот десять) гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 (десять тисяч) гривень.

Рішення набирає законної сили згідно статті 255 КАС України - після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду згідно статті 295 КАС України подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Одеський окружний адміністративний суд.

Суддя Балан Я.В.

.