Справа № 120/4339/19-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

11 серпня 2020 р. Справа № 120/4339/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бошкової Ю.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що з 02.08.2014 року вона одержувала пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на 9 років, як особа потерпіла від Чорнобильської катастрофи, яка постійно проживала у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії згідно ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. 01.05.2016 року відповідачем призупинено виплату пенсії, у зв`язку із тим, що внаслідок перевірки, яка була проведена в квітні 2016 року виявлено, що документи її пенсійної справи потребують уточнення для визначення права при призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, а саме постійне проживання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії, так як на момент аварії вона навчалась на денній формі навчання м. Житомир. Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, яке викладене у листі №3176/Т-10 від 15.11.2019 року, щодо призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 як особі, яка постійно проживала на території безумовного (обов`язкового) відселення протиправним, позивач звернулась до суду.

Ухвалою суду від 27.12.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

13.01.2020 року подано відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача заперечує щодо заявлених позовних вимог, просить відмовити у їх задоволенні та зазначає, що у квітні 2016 року після перевірки пенсійних справ, було встановлено, що документи пенсійної справи ОСОБА_1 потребують уточнення, а саме підтвердження факту постійного проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії, оскільки на момент аварії (1984-1987рр.) позивач згідно довідки № 1/427 від 25.06.2014 року навчалась на денній формі навчання в Житомирському державному педагогічному інституті. Тому, управлінням зроблено запит від 13.06.2016 року №334/06-44 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, м. Житомир, щодо витребування довідки про період і характер навчання у 1986-1987 роках в Житомирському державному педагогічному інституті (перебування особи в академічній відпустці) та проведення зустрічної перевірки достовірності видачі довідки, щодо факту постійного проживання Позивача у зоні безумовного (обов`язкового) відселення с. Обиходи, Коростенецького району в період з 26.04.1986 року по 27.07.1987 року та з 25.10.1990 року по 13.09.1993 року. За даними зустрічної перевірки, здійсненої Коростенським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, визначити період проживання позивача в с. Обиходи неможливо у зв`язку з наявністю виправлень у домовій книзі, а відповідно до довідки Житомирського державного університету ім. Івана Франка навчання проходило на денній формі. Відтак, на думку відповідача, позивач постійно не проживала і не працювала у зоні безумовного (обов`язкового) відселення. Враховуючи вищевикладене, управлінням було здійснено припинення виплати пенсії позивачу.

Ухвалою суду від 22.01.2020 року відкладено розгляд справи у зв`язку із клопотанням представника відповідача на 05.02.2020 року.

Ухвалою суду від 05.02.2020 року відкладено розгляд справи у зв`язку із клопотанням представника позивача на 13.03.2020 року.

10.03.2020 року до суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, яке обґрунтоване тим, що у даній справі необхідно дослідити значний обсяг письмових доказів.

Ухвалою суду від 13.03.2020 року клопотання позивача задоволено, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 13.04.2020 року.

10.03.2020 року до суду від позивача надійшло клопотання про витребування додаткових доказів. Обґрунтовуючи подану заяву зазначила, що для підтвердження доводів, зазначених у позовній заяві, необхідно витребувати в Обиходівській сільській раді належним чином засвідчені копії з погосподарських книг, що містять інформацію про періоди проживання з 15.12.1985 року по 27.07.1987 року та з 25.10.1990 року по 13.09.1993 року в с. Обиходи Коростенського району Житомирської області ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 13.03.2020 року клопотання позивача задоволено та витребувано з Обиходівської сільської ради (вул. Жовтнева, 52, с. Обиходи, Коростенівський район, Житомирська область, 11531) інформацію про періоди проживання з 15.12.1985 року по липень 1987 року та з 25.10.1990 року по 13.09.1993 року в с. Обиходи Коростенського району Житомирської області ОСОБА_1 та належним чином засвідчені копії з погосподарських книг, що містять інформацію про періоди проживання з 15.12.1985 року по липень 1987 року та з 25.10.1990 року по 13.09.1993 року в с. Обиходи Коростенського району Житомирської області ОСОБА_1 .

31.03.2020 року до суду надійшли витребувані докази.

Ухвалою суду від 13.04.2020 року відкладено розгляд справи у зв`язку із клопотанням представника позивача, при цьому повідомлено, що про дату, час та місце підготовчого судового засідання сторони будуть повідомлені додатково після завершення запроваджених у державі комплексів обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

03.06.2020 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про призначення судового розгляду, у зв`язку із послабленням карантинних заходів.

Ухвалою суду від 04.06.2020 року клопотання представника відповідача задоволено та призначено підготовче судове засідання на 19.06.2020 року.

Ухвалою суду від 19.06.2020 року клопотання представника позивача задоволено та призначено підготовче судове засідання на 30.06.2020 року.

Ухвалою суду від 30.06.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 11.08.2020 року.

У судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, крім того представником позивача подано заяву про розгляд справи в письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено, що з 02.08.2014 року позивачу було призначено пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на 9 років, як потерпілій від Чорнобильської катастрофи, яка постійно проживала або постійно працювала у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії відповідно п.1 ст. 55 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

При зверненні за призначення пенсії із зниженням пенсійного віку на 9 років позивачем було надано: посвідчення 2 категорії потерпілої від Чорнобильської катастрофи; довідку від 16.06.2014 року №92/02-26, видану Обиходівською сільською радою Коростинецького району Житомирської області про період проживання на території радіоактивного забруднення, а саме період проживання з моменту аварії на ЧАЕС 26.04.1986 року по 27.07.1987 року, та з 25.10.1990 року по 13.09.1993 року в с. Обиходи, яке відноситься до 2 зони радіоактивного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС.

В квітні 2016 року після перевірки пенсійних справ, було встановлено, що документи пенсійної справи потребують уточнення, а саме підтвердження факту постійного проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії, оскільки на момент аварії (1984-1987 р.р.) позивач згідно довідки № 1/427 від 25.06.2014 року навчалась на денній формі навчання в Житомирському державному педагогічному інституті.

01.05.2016 року відповідачем призупинено виплату пенсії ОСОБА_1 .

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області зроблено запит від 13.06.2016 року №334/06-44 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, м. Житомир щодо витребування довідки про період і характер навчання у 1986-1987 роках в Житомирському державному педагогічному інституті (перебування особи в академічній відпустці) та проведення зустрічної перевірки достовірності видачі довідки, щодо факту постійного проживання позивача у зоні безумовного (обов`язкового) відселення с. Обиходи, Коростенецького району в період з 26.04.1986 року по 27.07.1987 року та з 25.10.1990 року по 13.09.1993 року.

За даними зустрічної перевірки, здійсненої Коростенським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, визначити період проживання позивача в с. Обиходи неможливо у зв`язку з наявністю виправлень у домовій книзі, а відповідно до довідки Житомирського державного університету ім. Івана Франка позивач навчання проходила на денній формі.

21.10.2019 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до відповідача про поновлення пенсійних виплат та виплату пенсії за період припинення .

Рішенням Головного управління ПФУ у Вінницькій області, яке оформлено у вигляді листа №3176/Т-10 від 15.11.2019 року, відповідач повідомив ОСОБА_1 , що припинення виплати пенсії було здійснено правомірно.

Не погоджуючись із позицією Головного управління ПФУ у Вінницькій області, позивач звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 року (далі Закон №796-XII).

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 року №106, с.Обидохи Коростенецького району Житомирської області відноситься до зони безумовного (обов`язкового ) відселення, категорія 2, щільність забруднення ґрунту ізотопами цезію від 10 до 15 кі/кв.м.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абз. 6 п. 2 ч. 1 ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у такому порядку: 2 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Оцінюючи обґрунтованість тверджень позивача щодо наявності у неї права на призначення пенсії суд враховує, що згідно з п.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Статтею 65 Закону №796-ХІІ визначено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України (ч.1). Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій (ч.4).

Так, право ОСОБА_1 на отримання пенсії за віком, яка призначена на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підтверджене посвідченням особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи (Категорія 2) Серія НОМЕР_1 , яке видане Вінницькою обласною державною адміністрацією.

З 01.05.2016 року відповідач припинив позивачу виплату пенсії, оскільки первинні документи, які б підтверджували, що позивач перебувала у зоні відчуження під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відсутні.

Проте, суд зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України (ухвала від 04 вересня 2015 року у справі №690/23/15-а) та Верховного Суду (постанова від 18 вересня 2018 року у справі № 520/9284/17, постанова від 31 жовтня 2018 року у справі №205/4590/16) єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-XII, у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Крім того, з метою отримання додаткової інформації, судом ухвалою суду від 13.03.2020 року витребувано з Обиходівської сільської ради інформацію про періоди проживання з 15.12.1985 року по липень 1987 року та з 25.10.1990 року по 13.09.1993 року в с. Обиходи Коростенського району Житомирської області ОСОБА_1 та належним чином засвідчені копії з погосподарських книг, що містять інформацію про періоди проживання з 15.12.1985 року по липень 1987 року та з 25.10.1990 року по 13.09.1993 року в с. Обиходи Коростенського району Житомирської області ОСОБА_1 .

Згідно інформації, яка надана Обиходівської сільською радою, на підставі відомостей погосподарських книг, ОСОБА_1 дійсно проживала з 15.12.1985 року по липень 1987 року та з 25.10.1990 року по 13.09.1993 року в с. Обиходи Коростенського району Житомирської області.

Довідка про період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення видана уповноваженим на те органом у відповідності до вимог чинного законодавства та підписана сільським головою із скріпленням підпису гербовою печаткою сільської ради.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання пенсії відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ.

Відтак, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, оформлене у виді листа №3176/Т-10 від 15.11.2019 року, щодо призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо доводів представника відповідача про те, що відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи застосовується шестимісячний строк, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, тому відновлення виплати пенсії позивачу з 01.05.2016 року є неможливим, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Згідно із частиною першою та другою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Слід зазначити, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами.

У триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи.

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків, якщо інше прямо не передбачено законом.

При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та наслідки у вигляді повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права (права на призначення пенсії за віком), легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 7 лютого 2019 року у справі №295/6531/17, від 18.02.2020 у справі №1840/3344/18.

Щодо дати з якої необхідно поновити ОСОБА_1 виплату пенсії суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (цитата у п. 25 цього рішення).

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Щокін проти України", питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене суд вважає, що припинення виплати пенсії позивачу з 01.05.2016 було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним, тому позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо припинення виплати призначеної позивачеві пенсії з 01.05.2016 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту шляхом зобов`язання відповідача вчинити дії, варто зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відповідно до частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.

Виходячи з вищенаведеного, суд доходить до висновку, що вимога позивача щодо зобов`язання відповідача відновити нарахування та виплату пенсії є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, оформлене у виді листа №3176/Т-10 від 15.11.2019 року щодо призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 як особі, яка постійно проживала в зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії на ЧАЕС, згідно ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з моменту припинення, з 01.05.2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 768,40 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ).

Повний текст рішення суду виготовлений 17.08.2020 року.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна