Справа № 523/765/20
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2020-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2020 р.м.ОдесаСправа № 523/765/20
Головуючий в 1 інстанції: Мурманова І.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І. О.,

суддів Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправними та скасування постанов про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі Управління патрульної поліції) про визнання протиправними та скасування постанов про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 06 грудня 2019 року:

- серії ЕАК №1830352, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, якою накладено штраф в сумі 425 грн.;

- серії ДПО18 №649491, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, якою накладено штраф в сумі 510 грн.

Обґрунтування позовних вимог зводиться до того, що ОСОБА_1 не порушував вимог правил дорожнього руху, а зупинка була аварійною та відбулась не з його вини. Позивач зазначає, що по дорозі, якою він їхав був затор, а тому в автомобілі закінчився бензин, у зв`язку з чим, він не мав можливості вчинити будь-яких дій щодо переміщення транспортного засобу.

За ствердженням позивача, він виконав вимоги п.15.14 Правил дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі Правила дорожнього руху), які регламентують поведінку водія у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено. Так, позивач зазначає, що ним було увімкнено аварійну світлову сигналізацію, а установлення знаку аварійної зупинки, у його випадку, Правилами дорожнього руху не вимагається.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 березня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що, наданим суб`єктом владних повноважень, відеозаписом підтверджується вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП. Так, судом було встановлено, що інспекторами Управління патрульної поліції по вул. Миколаївська дорога в м. Одесі виявлено транспортний засіб, за кермом якого перебував позивач. Даний транспортний засіб був залишений на проїжджій частині у другій смузі без ввімкнених аварійних сигналів та без встановленого аварійного знаку.

Також суд першої інстанції зазначив, що з наданого відеозапису вбачається, що інспектором Управління патрульної поліції було запропоновано надати для огляду чинний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, однак позивач повідомив про його відсутність та повідомив, що може протягом 30 хвилин його виготовити та надати для огляду. У зв`язку з цим, суд першої інстанції вважав правомірним притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що аварійна світлова сигналізація не працювала, оскільки з відеозапису вбачається, що спереду транспортного засобу вона працювала, а ззаду, у зв`язку із розрядженням акумулятора, не працювала.

Далі апелянт стверджує про те, що суб`єктом владних повноважень не виконано вимоги статті 268 КУпАП, зокрема, не роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Апелянт також вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає висновку Верховного Суду від 24 січня 2019 року (справа №428/2769/17), в якому зазначено, що зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтею 283 КУпАП. У ній зокрема необхідно зазначити технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. А у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, наданий суб`єктом владних повноважень відеофайл не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративних правопорушень.

Відповідач, скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, зазначає про необґрунтованість її доводів та просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В обґрунтування відзиву зазначено, що порушення позивачем Правил дорожнього руху підтверджується належними доказами, які наявні в матеріалах справи, зокрема, відеозаписом правопорушення, якому суд першої інстанції надав належну оцінку та правильно встановив обставини справи.

Також відповідач стверджує, що відсутність відеозапису, як інспектор поліції приймає постанову про накладення адміністративного стягнення та роз`яснює права особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не свідчить про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, оскільки обов`язковому доказуванню під час розгляду справ про адміністративні правопорушення підлягають лише факти вчинення або не вчинення правопорушення.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи, до суду апеляційної інстанції не з`явилися, що надає можливість, відповідно до статті 311 КАС України, розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши правильність встановлення судом першої інстанції обставин справи та додержання норм матеріального і процесуального права, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового її задоволення.

Встановлені судом першої та апеляційної інстанцій обставини справи, свідчать про таке.

06 грудня 2019 року о 10:40 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом TOYOTA COROLLA, р/н НОМЕР_1 , в м. Одесі, по вул. Наклонна 1А здійснив вимушену зупинку у другій смузі руху, у зв`язку з тим, що у транспортного засобу закінчилось паливо.

У зв`язку з тим, що він не міг вчинити будь-яких дій щодо переміщення транспортного засобу на іншу полосу ОСОБА_1 увімкнув аварійну світлову сигналізацію та поїхав за допомогою до сина, оскільки автомобіль належить йому.

Після цього, інспекторами Управління патрульної поліції було виявлено вказаний транспортний засіб, який стояв з порушенням п. п. 15.4, 15.10 та 9.10 Правил дорожнього руху.

Далі, до транспортного засобу під`їхав син позивача, який заправив автомобіль та прибрав його з проїжджої частини, а також повідомив позивача про необхідність під`їхати на місце, у зв`язку з тим, що інспектори повинні скласти постанови про адміністративні правопорушення.

Постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 №649491 від 06 грудня 2019 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в сумі 510 грн.

Також, під час складання матеріалів адміністративного правопорушення, виявилось, що у позивача відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушено п. 2.4 Правил дорожнього руху.

У зв`язку з цим, інспектором Управління патрульної поліції постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК №1830352 від 06 грудня 2019 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в сумі 425 грн.

Аналіз судового рішення свідчить про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у справі достатніх доказів для підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП.

Такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов враховуючи таке.

Відповідно до ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За правилами ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.3 ст122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 15.1 Правил дорожнього руху зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху) (п. 15.2 Правил дорожнього руху).

Згідно з п.15.4 Правил дорожнього руху транспортні засоби не дозволяється ставити на проїзній частині в два і більше ряди.

Відповідно до п.15.14 Правил дорожнього руху у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9-9.11 цих Правил.

Згідно вимог п. п. 9.9-9.11 Правил дорожнього руху аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена:

а) зокрема, у разі вимушеної зупинки на дорозі.

Разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними, у разі:

а) скоєння дорожньо-транспортної пригоди;

б) вимушеної зупинки в місцях з обмеженою оглядовістю дороги хоча б в одному напрямку менше 100 м.

Якщо транспортний засіб не обладнано аварійною світловою сигналізацією або вона несправна, треба встановити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар:

а) ззаду на транспортному засобі, зазначеному в пункті 9.9 («в», «г», «ґ») цих Правил;

б) з боку гіршої видимості для інших учасників дорожнього руху у випадку, зазначеному в підпункті «б» пункту 9.10 цих Правил.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 здійснив вимушену зупинку у місці, де це заборонено Правилами дорожнього руху, оскільки по дорозі, якою він їхав був затор, а тому в автомобілі закінчилось паливо.

Однак, досліджуючи, наданий суб`єктом владних повноважень, відеозапис колегія суддів дійшла висновку, що позивачем було виконано вимоги Правил дорожнього руху, які регламентують дії водія під час вимушеної зупинки транспортного засобу.

Так, судом апеляційної інстанції з відеозапису встановлено, що на транспортному засобі спереду працювала аварійна світлова сигналізація.

Як пояснює позивач, залишаючи автомобіль, він увімкнув аварійну світлову сигналізацію та на момент залишення транспортного засобу вона працювала спереду і ззаду.

Однак, коли під`їхали інспектори Управління патрульної поліції, ззаду транспортного засобу аварійна світлова сигналізація не працювала, у зв`язку із розрядженням акумуляторної батареї.

Суб`єктом владних повноважень, на якого, в силу вимог статті 77 КАС України, покладено обов`язок доказування правомірності свого рішення, не доведено, що аварійна світлова сигналізація на транспортному засобі була несправна або вимушена зупинка була здійснена в місці з обмеженою оглядовістю дороги хоча б в одному напрямку менше 100 м, що зобов`язувало б водія установити знак аварійної зупинки.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що посилання суду першої інстанції, що транспортний засіб був залишений на проїжджій частині без ввімкнених аварійних сигналів не відповідає дійсним обставинам справи.

Отже, колегія суддів вважає, що є безпідставним та необґрунтованим посилання суду першої інстанції на необхідність, у даному випадку, установлення знаку аварійної зупинки, оскільки Правилами дорожнього руху таке не передбачено.

Тому, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо безпідставності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП.

У доводах апеляційної скарги скаржник зазначає про те, що суб`єктом владних повноважень не виконано вимоги статті 268 КУпАП, зокрема, не роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів з цього приводу вважає, що не роз`яснення прав особі, яка притягається до адміністративної відповідальності не може бути самостійною підставою для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за умови доведення вини правопорушника. Понад те, апелянтом не викладені обставини і не зазначені докази з приводу того в чому полягає позбавлення суб`єктом владних повноважень можливості скористатися правами, передбаченими статтею 268 КУпАП.

Є також безпідставним посилання апелянта на висновок Верховного Суду від 24 січня 2019 року (справа №428/2769/17), в якому зазначено, що зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтею 283 КУпАП.

Колегія суддів, дослідивши зміст спірної постанови серії ДПО18 №649491 від 06 грудня 2019 року, встановила, що вона відповідає вимогам статті 283 КУпАП, де у п.8 цієї постанови зазначено, що до неї додається відеофіксація правопорушення.

Враховуючи вимоги п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, враховуючи вимоги п.3 ч.3 ст.286 КАС України, колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача буде скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в сумі 510 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 06 грудня 2019 року серії ДПО18 №649491, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП та закриття справи про адміністративне правопорушення.

У зв`язку з цим, вимога про визнання постанови серії ДПО18 №649491 від 06 грудня 2019 року протиправною задоволенню не підлягає.

Щодо іншої спірної постанови серії ЕАК №1830352 від 06 грудня 2019 року про накладення адміністративного стягнення на позивача за правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП, слід зазначити таке.

Відповідно до п. 2.1 (ґ) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до п. 21.1 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників» від 01.07.2004 року №1961-IV з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Згідно з п. 21.3 ст. 21 вказаного Закону, при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат).

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом (п.21.4 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників»).

Частиною 1 ст.126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), -

тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з відеозапису правопорушення, ОСОБА_1 не заперечував про відсутність у нього поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а навпаки підтвердив, що у нього такий поліс відсутній та повідомив, що може протягом 30 хвилин виготовити відповідний поліс та надати його для огляду.

В апеляційній скарзі апелянт не наводить жодних обставин, які б спростували порушення ним вимог ч.1 ст.126 КУпАП.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у скасуванні постанови серії ЕАК №1830352 від 06 грудня 2019 року про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП, є законним та обґрунтованим, а тому в цій частині рішення суду слід залишити без змін.

Враховуючи, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що виразилось у неправильному тлумаченні закону, колегія суддів, відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України, вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови серії ДПО18 №649491 від 06 грудня 2019 року та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Частина 3 статті 272 КАС України передбачає, що судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 березня 2020 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в сумі 510 грн. по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП, серії ДПО18 №649491 від 06 грудня 2019 року скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Скасувати постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 06 грудня 2019 року серії ДПО18 №649491, а справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП закрити.

В іншій частині рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 березня 2020 року про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в сумі 425 грн. по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП, серії ЕАК №1830352 від 06 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко