Справа № 280/6049/19
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2020-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

14 лютого 2020 року Справа № 280/6049/19 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області (пр.Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, )

про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 07.08.1975 року по 01.01.1977 року на посаді старшого кіномеханіка в Клубі імені О.С. Пушкіна м. Запоріжжя Профспілки завкому заводу "Дніпроспецсталь" Профспілки робітників металургійної промисловості; зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до страхового стажу період роботи з 07.08.1975 року по 01.01.1977 року на посаді старшого кіномеханіка в Клубі імені О.С. Пушкіна м. Запоріжжя Профспілки завкому заводу "Дніпроспецсталь" Профспілки робітників металургійної промисловості та здійснити перерахунок пенсії починаючи з 28.09.2019 року з урахуванням вказаного страхового стажу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає про те, що з інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України йому стало відомо, що при призначенні мені пенсії, при її розрахунку не був врахований період страхового стажу з 07.08.1975 року по 01.01.1977 року. Вважаючи, що неврахування періоду страхового стажу з 07.08.1975 року по 01.01.1977 року, при призначенні йому пенсії, порушує його права та законні інтереси тому, що цей трудовий стаж підтверджується записами №1 та №2 розділу «Відомості про роботу», провадженими на сторінках 2, 3 трудової книжки серії НОМЕР_2 , заведеної 08.08.1975 року на його ім`я, 16.10.2019 року позивач подав до Вознесенівського відділу обслуговування громадян м. Запоріжжя (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області скаргу вх. №81/В-9, в якій просив здійснити йому з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, перерахунок його пенсії за віком з врахуванням періоду його страхового стажу з 07.08.1975 року по 01.01.1977 року. Однак листом №81/В-9 від 28.10.2019 року відповідачем відмовлено мені у здійсненні перерахунку моєї пенсії за віком з врахуванням періоду мого страхового стажу з 07.08.1975 року по 01.01.1977 року, у зв`язку з тим, що мені необхідно надати уточнюючу довідку за цей період, оскільки в запису №2 в графі 4 розділу «Відомості про роботу» трудової книжки, номер і дата наказу про звільнення дописано іншим чорнилом. Позивач вважаю, такі дії відповідача протиправними, оскільки в трудовій книжці серії НОМЕР_2 , заведеної 08.08.1975 року на моє ім`я, на сторінці 3 в графі 4 розділу «Відомості про роботу» зазначена підстава для внесення запису №2, а саме наказ директора Клубу імені О.С. Пушкіна м. Запоріжжя Профспілки завкому заводу «Дніпроспецсталь» Профспілки робітників металургійної промисловості, дата його видачі і номер, акуратно, правильно та точно, що підтверджується відповідною трудовою книжкою, оригінал якої знаходиться (зберігається) за місцем його роботи у ПРАТ «УКРГРАФІТ» звернувся із даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 11.12.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) у судовому засіданні 09.01.2020. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

03.01.2020 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх.№480), в якому представник просив відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі та зазначив, що відповідно до норм діючого законодавства у відповідача відсутні правові підстави для зарахування періоду роботи з 07.08.1975 року по 01.01.1977 року у Клубі імені О.С. Пушкіна м. Запоріжжя Профспілки завкому заводу "Дніпроспецсталь" Профспілки робітників металургічної промисловості до страхового стажу, оскільки у записі під номером 2 у графі 4 трудової книжки номер та дату наказу про звільнення внесено з помилкою, яку не було виправлено, у зв`язку з чим позивачу необхідно підтвердити вищезазначений період роботи у Клубі імені О.С. Пушкіна м. Запоріжжя Профспілки завкому заводу "Дніпроспецсталь" Профспілки робітників металургічної промисловості для врахування до страхового стажу. Щодо вимоги стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу зазначив те, що позивачем - не надано Журнал реєстрації прибуткових і видаткових касових документів, оскільки квитанції до прибуткового касового ордера продаються у всіх магазинах продажу канцелярських товарів, і у адвоката не має жодних перешкод у їх придбанні та вільному заповненні поза межами фінансової звітності. Отже, надання правової допомоги у вигляді правових консультацій, вивчення документів для складення позовної заяви, складення позовної заяви не підлягають компенсації (відшкодуванню) як правова допомога відповідно до ч. 1 статті 139 КАС України.

Згідно ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Отже, відповідно до вищевказаних приписів КАС України, справу розглянуто судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у межах строку, встановленого ст. 258 КАС України.

Суд, розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступне.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що рішенням Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя №66 від 24.09.2019 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначено пенсію за віком.

Як зазначив позивач у позовній заяві, з інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України йому стало відомо, що при призначенні йому пенсії, при її розрахунку не був врахований період страхового (трудового) стажу з 07.08.1975 року по 01.01.1977 року у зв`язку з чим 16.10.2019 року позивач подав до Вознесенівського відділу обслуговування громадян м. Запоріжжя (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області скаргу вх. №81/В-9, в якій просив здійснити йому з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, перерахунок його пенсії за віком з врахуванням періоду його страхового стажу роботи з 07.08.1975 року по 01.01.1977 року на посаді старшого кіномеханіка в Клубі імені О.С. Пушкіна м. Запоріжжя Профспілки завкому заводу "Дніпроспецсталь" Профспілки робітників металургійної промисловості.

Листом №81/В-9 від 28.10.2019 року відповідач повідомив позивача проте, що під час надання документів для призначення пенсії йому була вручена розписка-повідомлення про прийняття документів в якій зазначено, яких документів недостатньо для призначення пенсії та які необхідно надати, а саме, документи про стаж що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу Постановою Кабінету Міністрі ч України від 12.08.1993 № 637, оскільки в запису № 2 в графі 4 трудової книжки номер та дата наказу про звільнення дописано іншим чорнилом, а це є недопустимим. Отже, виходячи з вищевикладеного, для врахування періоду роботи з 07.08.1975 - 01.01.1977 до страхового стажу позивачу необхідно надані уточнюючу довідку за цей період.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся за захистом свої прав та інтересів з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне.

Згідно статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

За приписами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Призначення, перерахунок і виплата пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначається Законом №1058-IV.

Частиною 1 статті 24 вказаного Закону визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно частини 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» 05.11.1991 року № 1788-XII).

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Так, відповідно пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з наведеної, норми Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, застосовуються у разі відсутності в трудовій книжці необхідних відомостей про роботу.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний період роботи позивача з 07.08.1975 року по 01.01.1977 року на посаді старшого кіномеханіка в Клубі імені О.С. Пушкіна м. Запоріжжя Профспілки завкому заводу "Дніпроспецсталь" Профспілки робітників металургійної промисловості підтверджується записами його трудової книжки, оригінал якої зберігається у ПРАТ «УКРГРАФІТ».

Наявність виправлення в номері та даті наказу про звільнення не може слугувати підставою для відмови у врахуванні до страхового стажу вказаного періоду роботи, оскільки закон пов`язує неможливість врахування стажу та необхідність його підтвердження додатковими документами виключно з випадками відсутності записів у трудовій книжці.

Суд також звертає увагу, що виправлення запису №2 у графі 4 дозволяє розбірливо встановити номер та дату наказу про звільнення.

На переконання суду, допущені роботодавцем помилки в належному оформленні записів у трудовій книжці не можуть слугувати підставою для позбавлення позивача права на трудовий стаж при виході на пенсію.

Разом з цим, згідно пунктів 2.2-2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58, у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірний період роботи) заповнення трудової книжки вперше провадиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується « 05.01.1993».

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Записи про причини звільнення повинні здійснюватися в трудовій книжці в точній відповідності з формулюванням чинного законодавства з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.25 Інструкція № 58).

Крім того, згідно з пункту 2.26 Інструкція № 58 запис про звільнення в трудовій книжці працівника здійснюється з дотриманням наступних правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

З наявної в матеріалах копії трудової книжки видно, що запис за №2 містить дату звільнення позивача (графа2), графа 3 містить відомості про причини звільнення, графа 4 містить підстави звільнення.

При цьому, у відповіді, яка оформлена листом №81/В-9 від 28.10.2019, та пояснення по відзиву на позовну заяву відповідач жодним чином не обґрунтував, що при заповненні у трудовій книжці ОСОБА_1 запису про звільнення за №2 при написанні номеру та дати наказу про звільнення використано колір чорнила, який не передбачений Інструкцією № 58. У зв`язку з цим, суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на некоректність такого запису.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а відтак, не повинно впливати на її особисті права. Такий висновок суду узгоджується з правою позицією, висловленою Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Поряд з цим, у постанові від 21 лютого 2018 року у справ № 687/975/17 (адміністративне провадження № К/9901/110/17) Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції стосовно того, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо зарахування позивачу до трудового стажу період роботи з 07.08.1975 року по 01.01.1977 року на посаді старшого кіномеханіка в Клубі імені О.С. Пушкіна м. Запоріжжя Профспілки завкому заводу "Дніпроспецсталь" Профспілки робітників металургійної промисловості є неправомірними.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В силу вимог ст. 19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив з того, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. 2 ст. 16 КАС України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 5 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI).

Так, відповідно до ст. 1 цього Закону:

договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4);

інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6);

представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).

Згідно з положеннями ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Частинами другою-третьою статті 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно зі статтею 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Водночас в силу вимог ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивачем на підтвердження понесених витрат надано суду наступні документи:

- Договір про надання правової допомоги від 15 жовтня 2019 року;

- Акт (розрахунок) до Договору про надання правової допомоги від 15 жовтня 2019 року;

- Квитанцію про сплату винагороди адвоката від 05.11.2019 на суму 2000,00 грн.;

Як вбачається з наведених документів, розмір судових витрат позивача на оплату гонорару його представникові за надання правової (правничої) допомоги становить 2000,00 грн.

Представник відповідача заперечив проти вимоги про стягнення судового збору.

Суд звертає увагу на те, що сума у 2000,00 грн. є цілком співмірною з позовними вимогами та втратою трудового часу представника на підготовку позовної заяви, надання з цього приводу консультацій та звернення представника зі скаргою.

Наведені документи судом оцінені як належні та достатні (в розумінні статей 73 та 76 КАС України), оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем витрат на правничу допомогу.

За правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 21 березня 2018 року у справі №815/4300/17, на підтвердження наведених обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

З огляду на наведене та зважаючи на те, що понесені позивачем судові витрати, зокрема витрати на професійну правничу допомогу, підтверджені належними та допустимими доказами, суд прийшов до висновку, що такі витрати підлягають стягненню з відповідача, а заперечення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з цього приводу судом не приймаються до уваги у зв`язку з їх необґрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 77, 132, 139, 143, 243-246, 263, КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, ) про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 07.08.1975 року по 01.01.1977 року на посаді старшого кіномеханіка в Клубі імені О.С. Пушкіна м. Запоріжжя Профспілки завкому заводу "Дніпроспецсталь" Профспілки робітників металургійної промисловості.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 07.08.1975 року по 01.01.1977 року на посаді старшого кіномеханіка в Клубі імені О.С. Пушкіна м. Запоріжжя Профспілки завкому заводу "Дніпроспецсталь" Профспілки робітників металургійної промисловості та здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 починаючи з 28.09.2019 року з урахуванням вказаного страхового стажу.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 768,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2000,00 грн.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 14.02.2020.

Суддя А.В. Сіпака