Справа № 160/4465/20
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2020-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 серпня 2020 року Справа № 160/4465/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в письмовому провадженні) у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, скасування вимог про сплату боргу (недоїмки), -
22.04.2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати діяльність суб`єкта владних повноважень - Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області по узгодженню Вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 року № 0-4187-56/484, на суму - 17 510,90 грн і узгодженню Вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15.08.2019 року № 0-4187-56/484, на суму - 20 265,08 грн, протиправною;
- визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 року № 0-4187-56/484, на суму - 17 510,90 грн;
- визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.08.2019 року № 0-4187-56/484, на суму - 20 265,08 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2020 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 22.05.2020 року, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в період з 12.06.2017 року по 05.02.2020 року перебувала на обліку в Криворізькому південному управлінні Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на загальній системі оподаткування та була платником єдиного соціального внеску. У лютому 2020 року їй стало відомо, що 19.11.2019 року Металургійним відділом ДВС м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження №60642388 щодо примусового стягнення з неї заборгованості з ЄСВ на підставі оскаржуваної вимоги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу №Ф-4187-56/484 від 10.05.2019 року у сумі 17 510,90 грн. Крім того, 10.01.2020 року Металургійним відділом ДВС м. Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відкрито виконавче провадження №60949924 щодо примусового стягнення з неї заборгованості з ЄСВ на підставі оскаржуваної вимоги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу №Ф-4187-56/484 від 15.08.2019 року у сумі 20 265,08 грн. З метою встановлення даних обставин вона звернулась до податкового органу з заявою про надання відповідних документів. Після отримання матеріалів з`ясувала, що відповідачем не надані належні і допустимі докази узгодження спірних вимог, а також докази їх направлення та вручення, у зв`язку з чим діяльність податкового органу по узгодженню вимог вважає протиправною, а вимоги такими, що підлягають скасуванню.
21.05.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вказано, що позивач заперечує всі доводи відповідача наведені у відзиві на позовну заяву, оскільки вони є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 12.06.2017 року зареєстрована як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області як платник податків.
10.05.2019 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області на підставі даних інформаційної системи податкового органу прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4187-56/484 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 17 510,90 грн.
Підставою для формування даної вимоги стала інформація, наявна в базі даних інформаційної системи податкового органу по інтегрованій картці платника податків, в якій відображено наступні несплачені нарахування на момент винесення оскаржуваної вимоги:
- за 1 квартал 2018 року по строку 19.04.2018 року - 2457,18 грн.(мінімальна заробітна плата 2018 року 3723 х 22 відсотки = 819,06 грн. в місяць, за 3 місяці відповідно 2457,18 грн.);
- за 2 квартал 2018 року по строку 19.07.2018 року - 2457,18 грн.;
- за 3 квартал 2018 року по строку 19.10.2018 року - 2457,18 грн.;
- за 4 квартал 2018 року по строку 21.01.2019 року - 2457,18 грн.;
- за 1 квартал 2019 року по строку 19.04.2019 року - 2754,18 грн.
Таким чином, вказана вимога включає суму боргу у розмірі 17 510,90 грн. за 2018 рік та І квартал 2019 року.
Станом на 31.07.2019 року на підставі даних інформаційної системи податкового органу сума недоїмки становила 20 265,08 грн.
15.08.2019 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області на підставі даних інформаційної системи податкового органу прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4187-56/484 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 20 265,08 грн., яка включає в себе нарахування за:
- за 1 квартал 2018 року по строку 19.04.2018 року - 2457,18 грн.;
- за 2 квартал 2018 року по строку 19.07.2018 року - 2457,18 грн.;
- за 3 квартал 2018 року по строку 19.10.2018 року - 2457,18 грн.;
- за 4 квартал 2018 року по строку 21.01.2019 року - 2457,18 грн.;
- за 1 квартал 2019 року по строку 19.04.2019 року - 2754,18 грн.;
- за 2 квартал 2019 року по строку 19.07.2019 року - 2754,18 грн.
Таким чином, вказана вимога включає суму боргу у розмірі 20 265,08 грн. за 2018 рік та І-ІІ квартал 2019 року.
Судом встановлено, що постановою державного виконавця Металургійного відділу ДВС м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 19.11.2018 року відкрито виконавче провадження №60642388 з виконання виконавчого документа - вимоги ГУ ДПС в Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 року №Ф-4187-56/484 на суму 17 510,72 грн., а також постановою державного виконавця Металургійного відділу ДВС м. Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 10.01.2020 року відкрито виконавче провадження ВП 60949924 з виконання виконавчого документа - вимоги ГУ ДПС в Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 15.08.2019 року №Ф-4187-56/484 на суму 2 754,18 грн.
Отже, спір між сторонами виник з підстав правомірності та обґрунтованості винесення відповідачем вимог про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 року та від 15.08.2020 року №Ф-4187-56/484.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначається Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 4 ч.1 ст. 4 Закону № 2464 визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до зазначеної норми, позивач на момент виникнення спірних правовідносин був платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Законом України від 06.12.2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 1774) внесено зміни до Закону № 2464, які набули чинності з 01.01.2017 року, зокрема щодо нарахування та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону № 2464 встановлено, що єдиний соціальний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
При цьому, пунктом 3 ч. 1 ст. 7 Закону №2464 встановлено, що єдиний соціальний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Пунктом 5 ч.1 ст.1 Закону №2464 визначено, що мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
Згідно із ч. 5 ст. 8 Закону № 2464 єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлено у розмірі 22 відсотки до визначеної бази нарахування єдиного внеску.
Отже, сума мінімального страхового внеску за місяць у 2017 році складала 704,00 грн., так як відповідно до Закону України від 21.12.2016 року № 1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір мінімальної заробітної плати складав 3200,00 грн. (3200 х 22 відсотки).
Сума мінімального страхового внеску за місяць у 2018 році складала 819, 06 грн., так як відповідно до Закону України від 07.12.2018 року № 2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати складав 3723,00 грн (3723 х 22 відсотки).
Сума мінімального страхового внеску за місяць у 2019 році складала 918,06 грн., так як відповідно до Закону України від 23.11.2018 року № 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір мінімальної заробітної плати складав 4173,00 грн (4173,00 х 22 відсотки).
Суд зазначає, що в силу приписів вищенаведених норм, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
З аналізу викладеного вбачається, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.12.2019 року у справі №440/2149/19, від 23.01.2020 року у справі №480/4656/18, від 02.04.2020 року у справі №140/2475/19.
Під час розгляду справи доказів того, що позивач протягом 2017-2019 років була найманим працівником на території України (застрахованою особою) і платником єдиного внеску за неї є роботодавець, позивач до суду не надала.
Статтею 6 Закону № 2464 визначені права та обов`язки платника єдиного внеску, зокрема відповідно до пункту 1 та 4 частини 2 платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, а також подавати звітність у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства формують та подають самі за себе до органів доходів і зборів Звіт згідно з додатком 5 до цього Порядку (п. 10 розділу IV Порядку № 435).
Відповідальним за правильність та достовірність заповнення Звіту є страхувальник (п. 16 розділу II Порядку № 435).
Отже, з набуттям чинності змін до Закону №2464 - з 01.01.2017 року, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 повинна була самостійно сплачувати у 2017-2019 роках єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі не нижче мінімального страхового внеску, незалежно від того, чи отримувала дохід від своєї підприємницької діяльності.
Судом встановлено, що позивач протягом усього часу перебування на обліку в податковому органі як платник єдиного внеску звітність не подавала, отже, не виконувала свої зобов`язання визначені законодавством.
Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки позивач як платник єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі не сплатила єдиний внесок, у відповідача виникло право на прийняття вимоги про сплату боргу.
Пунктом 6 ч.1 ст.1 Закону № 2464 визначено, що сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом є недоїмкою.
Відповідно до ч.4 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоуки.
У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції.
Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При надсиланні вимоги платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення корінець вимоги залишається в органі доходів і зборів. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис, - в органі доходів і зборів.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.
У разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, поверненням поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання або з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Окрім того, відповідно до п.42.2 ст.42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Судом встановлено, що оскільки станом на 30.04.2019 року за позивачем рахувалась недоїмка в сумі 17 510,90 грн., податковим органом сформовано вимогу від 10.05.2019 року №Ф-4187-56/484, та у подальшому - вимогу від 15.08.2020 року, у зв`язку із збільшенням розміру недоїмки на 2 754,18 грн., які направлені засобами поштового зв`язку з повідомлення про вручення за місцем реєстрації позивача, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .
При цьому, судом встановлено, що конверти із відмітною про закінченням терміну зберігання повернулися до контролюючого органу, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи.
Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем дотримано вимоги Інструкції №449 щодо надіслання вимог про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 року та від 15.08.2019 року №Ф-4187-56/484 єдиного внеску на адресу платника рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Таким чином, твердження позивача про не надіслання їй податкових вимог, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки контролюючим органом надані докази у вигляді поштових конвертів про їх відправлення, при цьому, відсутність даних за вказаними номерами у мережі інтернет з відстеження поштових відправлень не спростовує факту їхнього направлення, оскільки інформація в даному інтернет ресурсі взагалі не містить на сьогоднішній день дані про поштові відправлення 2019 року, а лише відображає поточні відомості.
За таких обставин, в силу норм абзацу 14 пункту 4 розділу VI Інструкції №449 спірні вимоги вважаються надісланими платнику єдиного внеску - позивачу належним чином.
При цьому, рекомендовані поштові відправлення, в яких контролюючим органом позивачу надсилались оспорювані вимоги про сплату боргу (недоїмки) не були вручені позивачу з незалежних від податкового органу причин, які не звільняють платника податків бути обізнаним із наслідками невручення поштової кореспонденції податкового органу, у разі якщо таким платником у передбачений законом строк не повідомлено про зміну податкової адреси.
Враховуючи правомірність дій контролюючого органу по надісланню спірних вимог про сплату боргу (недоїмки) за останнім відомим місцем перебування фізичної особи - платника єдиного внеску, та несплату платником єдиного внеску позивачем протягом 10 календарних днів з дня надходження вимог про сплату боргу (недоїмки) зазначених у вимогах сум недоїмки такі вимоги вважається узгодженими (набирають чинності).
При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що процедурні порушення щодо направлення вимоги, у разі їх допущення, не можуть вплинути на законність самої вимоги та не звільняють платника від обов`язку сплачувати відповідні зобов`язання, а тому не можуть слугувати підставою для визнання вимоги протиправною та її скасування.
За наведених обставин, суд вважає, що вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4187-56/484 від 10.05.2019 року та від 15.08.2019 року були прийнята відповідачем на підставі та у межах наданих повноважень, а тому є правомірними та не підлягають скасуванню.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні підстави для вирішення питання стосовно повернення судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку із перебуванням головуючого судді у період з 20.07.2020 року по 07.08.2020 року у відпустці, рішення суду складено 13.08.2020 року.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець