Справа № 1.380.2019.006384
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції : Крутько О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.006384 пров. № А/857/5090/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Кузьмича С.М., Макарика В.Я.

за участю секретаря судового засідання: Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Поліської митниці Держмитслужби Державної митної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року у справі № 1.380.2019.006384 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліської митниці Держмитслужби Державної митної служби України про визнання протиправними дій та визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ :

02.12.2019р. позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Поліської митниці Держмитслужби Державної митної служби України про визнання протиправними дій щодо збільшення митної вартості транспортного засобу, визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів UA204000/2019/000730/2 від 26.09.2019р. і стягнення коштів внесених згідно митної декларації UA204010/2019/235188 від 27.09.2019р. в розмірі 18624,81 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.09.2019р. ОСОБА_1 подав до відділу митного посту митну декларацію № UA204010/2019/234094 від 20.09.2019р. з метою здійснення митного оформлення товару за ціною договору, а саме транспортного засобу «OPEL» моделі «MERIVA» номер кузова НОМЕР_1 , 2015 року виготовлення в якій зазначено митну вартість у розмірі 3 700 євро. Вважає, що митний орган протиправно, в порушення вимог ст.57 МК України та за наявності усіх документів, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість транспортного засобу та обраного методу його визначення, здійснив визначення митної вартості товару, який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за другорядним методом (резервним). Внаслідок чого прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішення про коригування митної вартості. Вважає, що відповідач протиправно поставив під сумнів весь поданий перелік документів та застосував резервний метод для визначення митної вартості товару. Збільшення такої вартості з 3 700 євро на 5 900 євро суттєво порушує права останнього.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.03.2020р. позов задоволено частково.

Суд першої інстанції визнав протиправним та скасував рішення Рівненської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості UA204000/2019/000730/2 від 26.09.2019р. В решті вимог суд відмовив.

Позов в частині вимог про стягнення з Поліської митниці Держмитслужби Державної митної служби України коштів в розмірі 18624,81 грн. за митною декларацією UA204010/2019/235188 від 27.09.2019р. в розмірі 18624,81 грн. суд залишив без розгляду.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що визначення митним органом митної вартості транспортного засобу марки, який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за резервним методом (залежно від комплектації та технічного стану транспортного засобу), лише на підставі неподання позивачем запитуваних митним органом документів, є необґрунтованим та безпідставним, оскільки не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом розрахунку митної вартості транспортного засобу за ціною рахунку, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої митної вартості товару не встановлено. Тобто, основні документи містили всі числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Поліська митниця Держмитслужби Державної митної служби України подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що декларантом до митного оформлення не було подано повний перелік первинних документів, зазначених в ст. 53 Митного кодексу України, підтверджуючих митну вартість даного транспортного засобу, а саме не було долучено банківського платіжного документу чи будь-якого іншого платіжного та/або бухгалтерського документу, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, висновки про вартість та якісні характеристики оцінюваного товару тощо.

Апелянт просить суд, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.03.2020р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

ст.229 КАС України передбачено, що фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

11.09.2019р. ОСОБА_1 в Республіці Литва відповідно до рахунку-фактури (SIL №09/11-2 від 11.09.2019р.) у UAB «Autosilvera» (302851839, Vilnius, Laisves рr.60) для власних, потреб придбав транспортний засіб марки «OPEL», моделі «MERIVA», номер кузова НОМЕР_1 , 2015 року виготовлення, вартість якого на день купівлі склала 3700 євро.

З метою внесення на банківський рахунок UAB «Autosilvera» НОМЕР_2 між ОСОБА_1 та представником UAB «Autosilvera» підписано касовий ордер від 11.09.2019р. № 09/11-2 про отримання останнім готівкових коштів в розмірі 3700 євро.

В подальшому, продавець оформив митну декларацію країни відправлення №MRN 19LTVC0100EK2BF155 від 11.09.2019р., у якій відображено експорт автомобіля марки автомобіль марки «OPEL» моделі «MERIVA» номер кузова НОМЕР_1 , 2015 року виготовлення та загальну ціну автомобіля 3 700 євро. (а.с. 18).

ОСОБА_1 доставлено транспортний засіб в митну зону, а 20.09.2019р. подана митна декларація UA204010/2019/234094 із документами на підтвердження заявленої митної вартості, а саме:

1. рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) SIL №09/11-2 від 11.09.2019р.;

2. митна декларація від 21.05.2012р. №431 б/н від 13.09.2019р.;

3. акт проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів ручної поклажі та багажу UA204010/2019/233906 від 20.09.2019р.;

4. акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів ручної поклажі та багажу UA205010/2019/323679 від 13.09.2015р.;

5. свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 15.07.2015р.;

6. висновок проходження товару або акт експертизи, виданий уповноваженим органом №В-1559 від 13.09.2015р.;

7. висновок проходження товару або акт експертизи, виданий уповноваженим органом № SIL №09/11-2 від 11.09.2019р.;

8. інші некласифіковані документи №19LTVC0100EK2BF155 від 11.09.2019р.;

9. інші некласифіковані документи 2019-09-11 №1716519 від 11.09.2019р.;

10. платіжне доручення, що підтверджує сплату митних та інших платежів №0.0..1 від 12.09.2019р.;

11. касовий ордер, що підтверджує сплату митних та інших платежів №09/11-2 від 11.09.2019р.;

12. паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону;

13. паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України;

14. митна декларація №UA204010.2019.2235188 від 27.09.2019 р.

15. квитанції про сплату митних платежів №0.5.1, 01.1;

16. прибутковий касовий ордер від 11.09.2019р. № 09/4-2.

17. свідоцтво про тимчасову реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 від 11.09.2019р.

18. експертне заключення № В-1559 від 13.09.2019р.

У зазначеній митній декларації декларант самостійно визначив митну вартість транспортного засобу за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) 3700,00 євро.

З матеріалів справи видно, що під час аналізу митним органом поданих документів спрацювала система управління ризиками, що означає про заниження митної вартості товару. У зв`язку з цим митний орган направив декларанту електронне повідомлення про виникнення сумнівів у достовірності заявленої митної вартості товару та рекомендовано надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару, а саме: касові або товарні чеки, ярлики, інші документи роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості імпортованого транспортного засобу, висновок про якісні та вартісні характеристики, підготовлений спеціалізованими організаціями, у відповідності до ч.6 ст.53 Митного кодексу України за бажанням надати інші документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

26.09.2019р. митний орган прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA204000/2019/000730/2 згідно якого митна вартість товару визначена за резервним методом 5 900 євро. ( а.с. 21 )

Зокрема, у графі 33 рішення зазначено, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана за ціною рахунку щодо товарів, які імпортуються та за рівнем, визначеним декларантом у зв`язку з тим, що декларантом не подано всіх додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.2-4 ст.53 Митного кодексу України та у відповідності до ч.5 ст.54 Митного кодексу України де зазначено, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів митний орган має право упевнюватись в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, що позиціонується з положеннями статті 17 угоди про застосування статті VII ГАТТ/СОТ від 1994 р.

Транспортний засіб придбано фізичною особою ОСОБА_1 у юридичної особи у UAB «Autosilvera» на підставі рахунку від 11.09.2019р. SIL №09/11-2 згідно якого вартість транспортного засобу на експорт становить 3700 EUR. Однак, декларантом не надано документів, що свідчили про факт оплати транспортного засобу (чеки, касові документи тощо) для підтвердження формування вартості транспортного засобу на експорт. Вказане свідчить про наявність ризиків, заявлення митного оформлення неправдивих відомостей стосовно умов придбання транспортного засобу в тому числі і стосовно розміру фактично сплачених коштів за імпортований транспортний засіб.

Наданий декларантом касовий ордер від 09.11.2019р. №09/11-2 не можливо поширити на заявлений до митного оформлення товар, оскільки в ньому відсутні будь які посилання на товар або товаросупровідні документи.

Надані декларантом до митного оформлення документи (експортна митна декларація, рахунок) містять розбіжності із відомостями заявленими декларантом до митного оформлення в частині реквізитів покупця/отримувача.

З врахуванням положень статті 31 Митного кодексу України наказу МФУ від 31.07.2015 №684 «Про затвердження Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю», наказу ДФСУ від 11.09.2015 №689 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України» митний орган володіє інформацією, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів згідно форм митного контролю за індексом 105-2 та 106-2 із зазначенням вартісного рівня 5900 євро, що перевищує заявлену митну вартість КТЗ. Заявлена декларантом митна вартість може бути визнана митним органом за умови надання підтвердженої інформації щодо числових значень митної вартості, яка міститься у документах, поданих разом з митною декларацією, зокрема шляхом надання додаткових документів, таких як: касові або товарні чеки, ярлики, інші документи роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості імпортованого транспортного засобу; висновок про якісні та вартісні характеристики, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями.

За результатом проведеної відповідно до положень ч.4 ст. 57 Митного кодексу України процедури консультації з декларантом та у зв`язку із відсутністю у декларанта та митниці прийнятної до застосування (згідно положень глави 9 Митного кодексу України) інформації щодо вартості операцій щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів, достовірної та документально підтвердженої інформації щодо ціни одиниці товару для обчислення митної вартості за методом на основі віднімання вартості (ст. 62 Митного кодексу України), інформації щодо складових вартості товарів наданої виробником для обчислення митної вартості за методом на основі додавання вартості (ст. 63 Митного кодексу України), що унеможливлює визначення митної вартості шляхом послідовного використання методів, зазначених у ст.ст. 58 - 63 Митного кодексу України, митну вартість партії товарів скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості згідно положень ст. 64 Митного кодексу України. При цьому, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша вартість із альтернативних, згідно інформації, наявної у митниці.

Вартість транспортного засобу визначено на підставі положень наказу ДМСУ від 13.10.2006р. №885 «Про забезпечення контролю за правильністю визначення митної вартості транспортних засобів, вузлів та агрегатів»; Наказу ДФСУ від 11.09.2015 №689 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України»; Наказу Мінфіну від 31.07.2015р. №684 «Про затвердження порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів» та ст. 31 Митного кодексу України

Митну вартість товару визначено, на підставі інформації, згідно форм митного контролю за індексом 105-2 та 106-2 - 5900,00 євро. ( а.с. 22 )

З огляду на це, митний орган прийняв картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA204000/2019/00750 відповідно до якої декларанту відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів ( а.с. 19)

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до ст.49 Митного кодексу України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. (ч.2 ст.52 МК України).

Відповідно до ст.53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначений у частині другій статті цієї статті.

Як визначено у ч.3 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст. 55 Митного кодексу України (ч.3 ст. 54 Митного кодексу України).

При цьому, ч.6 ст.54 Митного кодексу України визначено виключний перелік підстав, за яких митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача, що останній надав митному органу для митного оформлення імпортованого товару всі документи, передбачені ст. 53 Митного кодексу України. Зокрема, подані декларантом до митного оформлення документи (декларація митної вартості та рахунок фактура (інвойс) за назвою та змістом відповідають вимогам п.-3 ч.2 ст. 53 Митного кодексу України.

При цьому, митний орган зобов`язаний довести обґрунтованість цього сумніву, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Вимоги ч.3-4 ст. 53 та ч.2 ст.58 Митного кодексу України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Так, відповідач, обмежившись у спірному рішенні лише загальним висновком про те, що митна вартість товару документально не підтверджена, не зазначив при цьому, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, в чому полягає невідповідність даних або які розбіжності, наявні в поданих декларантом документах, не повідомив позивача про виявлені недоліки наданих документах для підтвердження числових значень митної вартості.

Такі дії митного органу не узгоджуються з положеннями п.2 ч. 4 ст. 54 Митного кодексу України та сприяють тому, що декларант будучи необізнаним стосовно фактичних причин, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визнана, позбавляється можливості усунути такі розбіжності ( недоліки, хиби) на стадії здійснення митного контролю правильності визначення задекларованої ним митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості за резервним методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

ч.2 ст.55 Митного кодексу України передбачено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених ч. 3 ст. 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визначена органом доходів і зборів; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Апеляційним судом встановлено, що всупереч положенням п. 1, п.2, п.3, ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості митний орган не навів обов`язкових відомостей щодо обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі поданих позивачем документів, не міститься інформація ( в тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних ( аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів) яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів та фактів, які вплинули на таке коригування, а також не зазначив вичерпного переліку вимог щодо надання додаткових документів, передбачених ч. 3 ст. 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що митний орган не вказав в оскаржуваному рішенні, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, з яких причин із поданих декларантом документів неможливо встановити заявлену митну вартість товару та які саме документи необхідні для підтвердження вказаної декларантом митної вартості товару. Не наведено жодних конкретних обставин, які викликали сумніви у правильності зазначеної позивачем митної вартості у поданій митній декларації.

Тобто, оскаржуване рішення про коригування митної вартості не містить конкретизованих причин через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано. Не вказано про інформацію наявну в митного органу, яка стала підставою для сумнівів щодо правильності визначення декларантом митної вартості товару. Числове значення скоригованої митної вартості жодним чином не обґрунтовано, а фактори, які вплинули на таке коригування не описані.

ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

При цьому, колегія суддів вважає зазначити, що згідно наявного в матеріалах справи рахунку SIL №09/11-2 від 09.11.2019р., який перекладено з англійської на українську мову, вартість транспортного засобу на експорт становить 3700 EUR, дані зазначені у ньому повністю відображають дані придбаного транспортного засобу, а саме його модель, марку та номер кузова.

Крім того, із прибуткового касового ордеру серії Nr.09/11-2 від 11.09.2019р., який перекладено з англійської на українську мову, видно, що такий рахунок прийнято від позивача про оплату 3 700 євро. Вказаний рахунок прийняв головний бухгалтер UAB «Autosilvera», що підтверджено печаткою UAB «Autosilvera» та підписом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки відповідач Поліська митниця Держмитслужби Державної митної служби України як суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб що визначені законами та Конституцією України. Відповідач в порушення вимог ст. 77 КАС України не довів наявність у нього обґрунтованого сумніву у правильності визначення декларантом митної вартості товару за ціною 5 900 євро. Зазначене, в свою чергу, дає підстави вважати, що рішення про коригування митної вартості товару № UA204000/2019/000730/2 від 26.09.2019р. - є протиправним яке слід скасувати

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постановах від 27.06.2019р. у справі № 803/667/17, від 02.04.2019р. у справі № 809/784/19, від 06.03.2019р. у справі № 809/278/17, від 20.02.2018 р. у справі № 809/1884/1.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки колегії суддів.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Поліської митниці Держмитслужби Державної митної служби України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року у справі № 1.380.2019.006384 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Бруновська

Суддя С.М. Кузьмич

Суддя В.Я. Макарик

Постанова складена в повному обсязі 14.08.2020р.