Справа № 140/7519/20
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2020-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року ЛуцькСправа № 140/7519/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мачульського В.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому проваджені) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БРОК-ПІРС ЛТД» до Волинської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БРОК-ПІРС ЛТД» (далі ТзОВ «БРОК_ПІРС ЛТД», позивач) звернулося з позовом до Волинської митниці Держмитслужби (далі Волинська митниця, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA205050/2020/000030/2 від 02.03.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.10.2019 між ТзОВ «БРОК-ПІРС ЛТД» та фірмою SHANGHAI UNISIS INTERNATIONAL DEVELOPMENT CO., LTD укладено договір купівлі-продажу №2019/10-1, за умовами якого останній поставить ТзОВ «БРОК-ПІРС ЛТД» товар, зазначений в інвойсі №2019-1218 від 18.12.2019 та специфікації до інвойсу. На виконання умов вищевказаного контракту продавцем було поставлено позивачу товари усього на суму 36920,00 USD за умовами поставки FCA Гамбург, Німеччина. ТзОВ «БРОК-ПІРС ЛТД 27.02.2020 було подано до Волинської митниці митну декларацію №UA205050/2020/012816 із усіма відповідними документами на підтвердження заявленої митної вартості з метою здійснення митного оформлення товарів №1, №2, №3, №4. 27.02.2020 позивачем отримано від Волинської митниці електроне повідомлення про необхідність надання додаткових документів для підтвердження цифрових значень складових митної вартості товарів. Позивачем додатково було повідомлено відповідача що аналогічні товари уже були оформлені за першим методом визначення митної вартості та додано на підтвердження відповідні ВМД. Однак відповідачем 02.03.2020 прийнято рішення про коригування митної вартості №UA205050/2020/000030/2. У митному оформленні (випуску) товарів відмовлено у зв`язку з тим, що декларантом заявлена митна вартість товару не підтверджена документально, чим порушено вимоги ст. ст.52-53 Митного кодексу України. Позивач посилається на те, що до митної декларації були додані документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару і обраний метод її визначення. На вимогу відповідача було надано додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару, які було безпідставно не взято до уваги. Позивач вважає рішення про коригування митної вартості протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки на підтвердження обґрунтованості заявленої митної вартості товару та обраного методу її визначення було подано усі необхідні документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості товару, включаючи інформацію щодо ціни товару.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 15.06.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та на підставі частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У відзиві на позов представник відповідача позовні вимоги заперечив (а.с.89-98).

В обґрунтування своєї позиції вказав, що митною вартістю товарів є ціна, яку декларант дійсно сплатив за придбаний товар, щодо якого здійснюється митне оформлення. Така ціна має бути підтверджена належними та достовірними документами. У свою чергу митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення декларантом митної вартості має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості.

Так, під час опрацювання документів митним органом встановлено ряд розбіжностей, а саме: в доповненні №1 від 14.02.2020 вказані умови поставки FCA Гамбург, а в інвойсі №2019-1218 від 18.12.2019 DAP Гамбург; в доповненні №1 від 14.02.2020 вказаний контракт №2019/10-1 від 10 липня 2019 року, а до оформлення поданий контракт №2019/10-1 від 10 жовтня 2019 року; платіжне доручення від 14.01.2020 на суму 10000,00 дол. США, інвойс №2019-1218 від 18.12.2019 на 36920,00 дол. США. Платіжне доручення неможливо ідентифікувати з даною партією товару, так як в ньому не вказано номер інвойсу, відповідно якого здійснюється оплата.

У відповідності до статті 53 Митного кодексу України декларанту запропоновано в 10-ти денний термін надати додаткові документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості. Проте документи декларантом не подано в повному обсязі.

В подальшому Волинською митницею з декларантом проведена консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару.

У зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 Митного кодексу України) та методу 2б (ст. 60 Митного кодексу України ) з причин відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, метод 2в (ст. 62 Митного кодексу України) та 2г (ст. 63 Митного кодексу України) з причин відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості у митного органу та декларанта митну вартість товару визначено за резервним методом згідно з ст. 64 Митного кодексу України.

Відтак митницею прийняте рішення про коригування митної вартості №UA205050/2020/000030/2 від 02.03.2020 митна вартість товар №1 визначений на рівні (МД UA 205050/2020/202708 від 28.02.2020) 5,68 дол. США/кг., товар №2 визначений на рівні (МД UA 205050/2020/205060 від 19.02.2020) 6,52 дол. США/кг., товар №3 визначений на рівні (МД UA 205050/2020/205895 від 26.02.2020) 6,01 дол. США/кг.

Товар випущено у вільний обіг за МД від 03.03.2020 №205050/2020/014214.

На підставі наведеного просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Також, у відзиві на позовну заяву відповідач просив розгляд справи здійснювати за участю представника митниці.

Інших заяв по суті справи (відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив) від сторін не надходило. Сторони скористались свої правом щодо подачі заяв по суті справи.

Ухвалою суду від 10.08.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за участю представника митниці.

Відповідно до частини другої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно із частиною першою статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відтак, справу розглянуто по суті у межах строків, визначених частиною першою статті 258, частиною другою статті 262 КАС України.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 28.10.2019 між ТзОВ «БРОК-ПІРС ЛТД» (Покупець) та фірмою SHANGHAI UNISIS INTERNATIONAL DEVELOPMENT CO., LTD (Продавець) укладено договір купівлі-продажу №2019/10-1, за умовами якого продавець поставить ТзОВ «БРОК-ПІРС ЛТД» товар, зазначений в інвойсі №2019-1218 від 18.12.2019 та специфікації до інвойсу (а.с.12-15).

Також, як слідує з матеріалів справи, а саме доповнення №1 від 14.02.2020 до договору №2019/10-1 від 10.10.2020, доповнено п.п. 3.1 «поставка товару відбувається на умовах, які вказуються в Додаткових угодах (специфікаціях) та рахунках-фактурах до кожної такої партії товару, згідно правил Інкотермс 2010» наступною інформацією: «Поставка товару згідно рахунку №2019-1218 від 18.12.2019 з Гамбурга на територію України здійснюється відповідно до правил Інкотермс 2010 на умовах FCA Гамбург» (а.с.22).

З метою здійснення митного оформлення товару декларантом ТзОВ «БРОК-ПІРС ЛТД» подано митному органу митну декларацію №UA205050/2020/012816 (а.с.16).

На підтвердження факту купівлі та транспортування товарів, а також обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості позивачем до матеріалів справи надано копію договору №10/02/20 про надання послуг перевезення вантажів автомобільним транспортом від 10.02.2020 (а.с.23), заявку №1 від 12.02.2020 (а.с.21) рахунок про оплату №37МП від 18.02.2020 (а.с.41).

За результатами перевірки митної декларації головним державним інспектором Яновець Л.В., винесено картку відмови в її прийнятті №UA205050/2020/00678 (а.с.34). Повідомлено про відмову у митному оформленні (пропуску) товарів у зв`язку з тим, що митна декларація не може бути оформлена, оскільки декларантом заявлена митна вартість товару не підтверджена документально, чим порушено вимоги ст. 52, 53 Митного кодексу України. Позивачу необхідно подати належним чином оформлену митну декларацію відповідно до рішення про коригування митної вартості №UA205050/2020/000030/2 від 02.03.2020 (а.с.33).

У рішенні про корегування митної вартості товарів №UA205050/2020/000030/2 від 02.03.2020 вказано наступні обставини:

- в доповненні №1 від 14.02.2020 вказані умови поставки FCA Гамбург, а в інвойсі №2019-1218 від 18.12.2019 DAP Гамбург;

- в доповненні №1 від 14.02.2020 вказаний контракт №2019/10-1 від 10 липня 2019 року, а до оформлення поданий контракт №2019/10-1 від 10 жовтня 2019 року;

- платіжне доручення від 14.01.2020 на суму 10000,00 дол. США, інвойс №2019-1218 від 18.12.2019 на 36920,00 дол. США. Платіжне доручення неможливо ідентифікувати з даною партією товару, так як в ньому не вказано номер інвойсу, відповідно якого здійснюється оплата.

09.04.2020 ТзОВ «БРОК-ПІРС ЛТД» звернулось до відповідача із заявою вих. №30/01-М (а.с.37), з проханням відкликати рішення Волинської митниці №UA205050/2020/000030/2 від 02.03.2020 додавши до заяви наступні документи:

- лист-пояснення №30/2-М від 09.04.2020, щодо умов поставки в доповненні та інвойсі, а також щодо помилково вказаної дати контракту у доповненні №1 ВІД 14.02.2020 (а.с.38-39);

- довідку АТ КБ «ПриватБанк» від 07.04.2020 №20.1.0.0.0/7.20200407/606, щодо здійснення платежів за контрактом №2019/10/1 від 10.10.2019 (а.с.40);

- рахунок про оплату №37МП від 18.02.2020 (а.с.41);

- акт надання послуг №37МП від 05.03.2020 (а.с.42).

Однак, Волинська митниця листом від 16.04.2020 №3449-7.3-15 повідомила позивача про те, що не вчасає підстав для скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA205050/2020/000030/2 від 02.03.2020 та визнання заявленої декларантом митної вартості товарів за митною декларацією (а.с.43-44).

Вважаючи рішення про коригування митної вартості протиправними, позивач звернувся до суду з вказаним позовом за захистом порушеного права.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи спір по суті, суд ураховує, що згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому суд відмічає, що «на підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; «у межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; «у спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; «з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано», тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; «обґрунтовано», тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України,Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.

Відповідно до частини 1 статті 246 Митного кодексу України ( далі - МК України) метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з частиною 1 статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Статтями 49-50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Відповідно до ч.4,5 ст.58 МК України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно з частиною 1 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч.1,2 ст.52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Частинами першою та другою статті 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з ч.1 ст.68 МК України для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.

Таким чином Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Суд зауважує, що ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями частини 3 статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Частиною 3 статті 53 МК України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Статтею 57 МК України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Аналіз наведених норм права дозволяє зробити висновок, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

У випадках незгоди із задекларованою митною вартістю існує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

Суд зауважує, що законом чітко визначено умови, за яких у контролюючого органу виникає право на витребування додаткових документів, а саме наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, митний орган зобов`язаний навести конкретні обставини, що викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, та обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей із зазначенням документів, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Так, Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, пункту 36, від 01.07.2003, яке відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Водночас, витребовувати контролюючий орган має ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, та жодним чином не всі, котрі передбачені МК України. Ненадання певних документів з передбаченого переліку може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Витребування додаткових документів є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у статті 53 МК України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації на підтвердження саме числового значення заявленої митної вартості; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Суд зауважує, що у рішенні Волинської митниці №UA205050/2020/000030/2 від 02.03.2020 зазначено, що методи 2а і 2б не можуть бути застосовані у зв`язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методи 2в і 2г - в зв`язку з відсутністю вартісної основи для розрахунку митної вартості. Митна вартість визначена за резервним методом, із врахуванням обмежень, передбачених ст.64 МК України, яка ґрунтується на раніше визнаних (визначених) органами доходів та зборів митних вартостях: митна вартість товар №1 визначений на рівні (МД UA 205050/2020/202708 від 28.02.2020) 5,68 дол. США/кг., товар №2 визначений на рівні (МД UA 205050/2020/205060 від 19.02.2020) 6,52 дол. США/кг., товар №3 визначений на рівні (МД UA 205050/2020/205895 від 26.02.2020) 6,01 дол. США/кг. Вказано, що проведено процедуру консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою обґрунтованого вибору другорядного методу визначення митної вартості товару відповідно до вимог ст.59 МК України.

Аналіз наведених обставин та наданих позивачем документів дає підстави вважати таке рішення необґрунтованим з огляду на п.п.2, 4 ч.2 ст.55 МК України.

Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Наведені висновки суду підтверджені постановою Верховного Суду від 31 липня 2018 у справі № 809/719/17.

Всупереч вказаним вимогам відповідачем не обґрунтовано підстави незастосування другого-п`ятого методів при визначенні митної вартості імпортованого позивачем товару, оскільки відповідачем не обґрунтовано ціну, яка визначена ним внаслідок проведеного коригування митної вартості за резервним методом.

Так, позивачем митному органу було подано платіжне доручення в іноземній валюті від 14.02.2020 щодо проведення розрахунків з іноземним контрагентом на суму 10000,00 USD.

Також в матеріалах справи наявна довідка довідку АТ КБ «ПриватБанк» від 07.04.2020 №20.1.0.0.0/7.20200407/606, яка була також надана митному органу, щодо здійснення платежів за контрактом №2019/10/1 від 10.10.2019, з якої слідує що станом на 06.04.2020 по клієнту ТзОВ «БРОК-ПІРС ЛТД» за контрактом «2019/10-1 від 10.10.2019 з SHANGHAI UNISIS INTERNATIONAL DEVELOPMENT CO., LTD знаходиться на валютному контролі в АТ КБ «ПриватБанк», та здійснені наступні операції: платежі за контрактом 14.02.2020 на суму 10000,00 USD, МД за контрактом: 04.03.2020 на суму 36733,80 USD, 23.03.2020 на суму 36859,10 USD.

Так, відповідно митного законодавства України розрахунково-платіжним документом є інвойс, в якому виставляються суми до сплати покупцю, та в наданих до митного оформлення інвойсах міститься вся необхідна інформація для визначення митної вартості товару за ціною договору, а також умови оплати.

Зі змісту рахунка-фактури №2019-1218 від 18.12.2019 оплата проводиться протягом 90 днів з дати отримання рахунка-фактури (а.с.82).

Аналіз інформації, що зазначена в платіжному дорученні також у довідці АТ КБ «ПриватБанк» від 07.04.2020 №20.1.0.0.0/7.20200407/606 та співставлення її з рахунком-фактурою №2019-1218 від 18.12.2019 та договором поставки, дозволяє зробити висновок про ідентичність наведених даних з приводу суми платежу, імен контрагентів та дати проведення банківської операції, що свідчить про необґрунтованість тверджень суб`єкта владних про неможливо ідентифікувати з даною партією товару, так як в ньому не вказано номер інвойсу, відповідно якого здійснюється оплата.

Крім того, суд враховує, що позивачем було надано документи на підтвердження транспортування таких товарів, договір №10/02/20від 10.02.2020 про надання послуг перевезення вантажів автомобільним транспортом між ТзОВ «БРОК-ПІРС ЛТД» та ТзОВ «КЛАСТ» (а.с.23), заявку на автоперевезення №1 від 12.02.2020, а також лист ТзОВ «КЛАСТ» №180 від 14.02.2020, рахунок про оплату №37МП від 18.02.2020 та акт про надання послуг №37МП від 0.03.2020.

Однак митним органом не було взято до уваги надані ТзОВ «БРОК-ПІРС ЛТД» додатково документи.

Як уже було зазначено судом в матеріалах справи наявне доповнення №1 від 14.02.2020 до договору №2019/10-1 від 10.10.2020, доповнено п.п. 3.1 «поставка товару відбувається на умовах, які вказуються в Додаткових угодах (специфікаціях) та рахунках-фактурах до кожної такої партії товару, згідно правил Інкотермс 2010» наступною інформацією: «Поставка товару згідно рахунку №2019-1218 від 18.12.2019 з Гамбурга на територію України здійснюється відповідно до правил Інкотермс 2010 на умовах FCA Гамбург» (а.с.22).

За змістом умов постачання FCA правил Інкотермс 2010 «Free Carrier» («Франко перевізник») означає, що продавець здійснює передачу товару перевізнику або іншій особі, номінованій покупцем, у власних приміщеннях або у іншому обумовленому пункті. Відповідно FCA від продавця вимагається виконання формальностей для вивезення, якщо такі застосовуються; це умови постачання, коли основну частину перевезення забезпечує покупець, при цьому, покупець самостійно обирає вид транспорту, сам організовує весь ланцюг доставки, укладає договори перевезення. Обов`язок продавця з постачання вважається виконаним, коли він постачає товар - після його митного оформлення у режимі експорту в обумовленому місті. Згідно умов FCA покупець зобов`язаний за свій рахунок укласти договір перевезення товару від поіменованого місця постачання.

Митним законодавством не визначено вид доказів, яким повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товару (ів), а тому рахунок про оплату транспортних послуг №37МП від 18.02.2020 та акт надання послуг №37 від 05.03.2020 (а.с41-42) є допустимими доказами на підтвердження розміру витрат на перевезення товарів.

Таким чином, враховуючи умови постачання FCA згідно Інкотермс 2010, позивачем було включено до митної вартості імпортованого товару витрати на його транспортування до місця ввезення на митну територію України.

При цьому, надані до митного оформлення документи не містять розбіжностей та у сукупності дають змогу встановити витрати понесені на транспортування ввезеного на територію України товару.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позивачем було вжито всіх можливих заходів з метою доведення митному органу підстав визначення цін на товари та подано повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом. Водночас відповідачем не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за першим методом.

Відповідачем як суб`єктом владних не доведено суду, що надані позивачем документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 815/329/17.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що визначені Конституцією та законами України вимоги до дій і рішень суб`єктів владних повноважень, які є важливими гарантіями дотримання прав особи, не були дотримані відповідачами.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведене, під час розгляду справи суд встановив відсутність належних доказів та обґрунтованих підстав у відповідача для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів, у зв`язку з чим, позов ТзОВ «БРОК-ПІРС ЛТД» слід задовольнити в повному обсязі.

З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачем при подачі до суду позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 5462,07 грн., про, що свідчать платіжне доручення №192 від 19.05.2020 (а.с.11).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням задоволення позову, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Волинської митниці Держмитслужби сплаченого судового збору у сумі 5462,07 грн.

Керуючись статтями 9, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати рішення Волинської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA205050/2020/000030/2 від 02.03.2020 .

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БРОК-ПІРС ЛТД» (02091, місто Київ, Харківське Шосе, будинок 148, квартира 342, ) за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці Держмитслужби (44350, Волинська область, Любомльський район, село Римачі, вулиця Призалізнична, 13, ) судові витрати у розмірі 5462,07 грн. (п`ять тисяч чотириста шістдесят дві гривні сім копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський