Справа № 200/918/20-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року справа №200/918/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів: Гайдара А.В., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року у справі № 200/918/20-а (головуючий І інстанції Циганенко А.І., повний текст складено 28.02.2020р. в м. Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача у виконавчому провадженні №58456201 щодо примусового виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №0540/8865/18-а про зобов`язання Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити пенсію позивачу за період вересень 2017 року - липень 2018 року на підставі виконавчого листа №0540/8865/18-а; визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 02 жовтня 2019 року про закінчення виконавчого провадження №58456201 про примусове виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №0540/8865/18-а, відкритого на підставі виконавчого листа № 0540/8865/18-а, про зобов`язання Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити пенсію позивачу за період вересень 2017 року - липень 2018 року, як таку, що суперечить вимогам закону; зобов`язати відповідача поновити виконавче провадження №58456201 про примусове виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №0540/8865/18-а, на підставі виконавчого листа №0540/8865/18-а.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідачем незаконно закінчено виконавче провадження №58456201 про примусове виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №0540/8865/18-а без вживання передбачених законодавством дій примусового характеру.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач, посилаючись на практику Європейського Суду з прав людини, Верховного Суду, рішення Конституційного Суду, зазначає, що висновок суду першої інстанції суперечить практиці Європейського Суду з прав людини. Звертає увагу суду, що суд першої інстанції не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. Зазначає, що судом не було витребувано матеріали виконавчого провадження. Наголошує на тому, що висновки суду суперечать один одному та дійсним обставинам справи, оскільки не були прийняті посилання на ч. 3 ст. 63 Закону «Про виконавче провадження», вимоги яких відповідачем не виконано.

Сторони до суду не прибули.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановив наступне.

ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою від 26 березня 2018 року № (а.с.45).

22 жовтня 2018 року рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі № 0540/8865/18-а частково задоволений позов ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною, визнання дій дискримінаційними та зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправними дії Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 за період: вересень 2017 року-липень 2018 року та зобов`язано Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області нарахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 за період: вересень 2017 року-липень 2018 року.

22 січня 2019 року позивачу виданий виконавчий лист.

22 лютого 2019 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №58456201 з примусового виконання виконавчого листа № 0540/8865/18-а, виданого 22.01.2019 Донецьким окружним адміністративним судом про зобов`язання Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області нарахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 за період вересень 2017 року-липень 2018 року, зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, стягнуто з боржника виконавчий збір в розмірі 16692 грн.

18.03.2019 за вих.№ 2973/07 від 07.03.2019 до ВПВР УДВС ГТУЮ у Донецькій області надійшов лист Селидовського ОУПФУ, в якому надана інформація про виконання судового рішення, а саме, що Управлінням на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі № 0540/8865/18-а від 22.10.2018 поновлено виплату раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії за віком, нараховано заборгованість з 01.09.2017 по 01.08.2018 та проведено всі перерахунки пенсії, що були передбачені законодавством. Починаючи з січня 2019 року нарахування та виплата пенсії проводиться шляхом включення на поточний рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк». Відповідно до п. 15 постанови Кабінету міністрів України №365 від 08.06.2016 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом

Міністрів України. Доплата за рішенням суду з 01.09.2017 по 01.08.2018 у сумі 31564,40 як така, що не передбачена бюджетом Пенсійного фонду України та потребує додаткового фінансового ресурсу буде виплачена після отримання відповідного фінансового ресурсу. З метою запиту додаткових фінансових ресурсів на виплату нарахованої за рішенням суду пенсії, керуючись ст. 23 Бюджетного кодексу України Селидовським ОУПФУ Донецької області в межах закріплених повноважень, направлені відповідні звернення на розпорядника коштів вищого рівня - Головне управління ПФУ в Донецькій області.

Листами від 31.05.2019 за № 5769/02.2-39, від 10.06.2019 № 6983/02.2-39, від 09.08.20109 № П-364-1687, від 15.08.2019 за № П-364-1810, від 14.11.2019 за № П-364-2571 ГТУ у Донецькій області надано стягувачу ОСОБА_1 відповідь на її звернення та скарги та повідомлено, що згідно інформаційного листа, сума заборгованості у розмірі 31564,40 обліковується на особовому рахунку пенсіонера ОСОБА_1 . Доплата за рішенням суду з 01.09.2017 по 01.08.2018, яка така, що не передбачена бюджетом Пенсійного фонду України та потребує додаткового фінансування ресурсу та буде виплачена після отримання відповідного фінансування. Фінансування пенсій, а також заборгованості за рішеннями судів та контроль за виплатою проводяться розпорядниками вищого рівня. Нараховану суму пенсії у розмірі 31564,40 Управлінням включено до потреби у коштах на виплату за рішенням суду та направлено до Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для узгодження фінансування сум на виплату за рішеннями суду. Також проінформовано, що згідно правового висновку Верховного Суду України у справі № К/800/39668/15 та постанов Верховного Суду у справах № К/9901/1598/18 (405/3663/13-а) від 24.01.2018, №814/2655/14 від 21.02.2018, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у боржника не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин (а.с. 12, 14, 19-20, 23-24, 37-38).

Лист аналогічного змісту був направлений на адресу позивача, на її звернення від 29.08.2019 року, Міністерством юстиції України від 09.10.2019 (а.с. 29).

20 серпня 2019 року ухвалою Донецького окружного адміністративного суду по справі №0540/8865/18-а у задоволенні заяви державного виконавця про заміну способу та порядку виконання рішення суду відмовлено (а.с.30-31).

01 жовтня 2019 року державним виконавцем скеровано до Селидівського відділення Покровського відділу поліції ГУ НП в Донецькій області повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення у порядку статті 75 Закону України «Про кримінальне провадження», статті 382 Кримінального кодексу України.

02 жовтня 2019 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №58456201, відповідно до частини 3 статті 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.32-33).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначає стаття 287 КАС України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) є сукупністю дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За вимогами статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404) серед основних засад здійснення виконавчого провадження законодавець визначає верховенство права та обов`язковість виконання рішень.

Статтею 3 Закону № 1404-VIII визначено перелік документів, що підлягають примусовому виконанню, до яких належать і виконавчі листи, що видаються судами.

Виконавець відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 1404-VIII зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 4 ст. 19 Закону № 1404-VIII встановлено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Пунктом 11 ч.1 ст. 39 Закону № 1404-VIII обумовлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

У відповідності до ст. 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Приписами абз. 3 ч. 3 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" унормовано, що у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Матеріалами справи підтверджено, що постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Григорян Г.Ю. від 22.02.2019 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 0540/8865/18-а від 22.01.2019 року, виданого Донецьким окружним адміністративним судом про зобов`язання Селидовське ОУПФУ Донецької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за період вересень-липень 2018 року.

У постанові про відкриття провадження від 22.02.2019 року боржника Селидовське об`єднане управління Пенсійного Фонду України Донецької області повідомлено про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів (а.с. 10).

Як зазначалося вище, на адресу відділу надійшов лист Селидовського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області, в якому боржник повідомив, що рішення суду, яке набуло чинності 17.12.2018 виконано добровільно. Проведено нарахування заборгованості за період з 01.09.2017 по 01.08.2018 на загальну суму 31564,40 грн. З 01.08.2018 позивач отримує поточну пенсію. Сума заборгованості у розмірі 31564,40 грн. обліковується на особовому рахунку ОСОБА_1 , а виплата буде здійснена в порядку, визначеному КМУ.

Органами виконавчої служби в постанові від 02.10.2019 року про закінчення виконавчого провадження вказано, що 01.10.2019 державним виконавцем скеровано до Селидовського відділення Покровського відділу поліції ГУНП в Донецькій області повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення у порядку ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження, ст. 382 Кримінального кодексу України, відповідачем вжито усіх заходів примусового виконання рішення відповідно ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження».(а.с.32-33).

Однак, доказів на підтвердження того, що дійсно виконавчою службою вживалися передбачені законодавцем всі заходи щодо невиконання боржником судового рішення, до матеріалів справи не надано, штрафи на боржника у зв`язку з невиконанням судового рішення не накладалися, попередження не застосовувалось.

За правилами ч. 1 статті 18 Закону України № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець згідно з п. 1 ч. 2 статті 18 Закону України № 1404-VIII зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

При цьому суд звертає увагу, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу № 1 Конвенції (справи «Войтенко проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Варто також зауважити, що у справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (до прикладу справа «Сук проти України»).

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що, приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження», рішення відповідача є таким, що не ґрунтується на вимогах закону.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

Щодо позовної вимоги в частині зобов`язання відповідача поновити виконавче провадження № 58456201, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 41 Закону у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Таким чином, даною нормою прямо передбачено обов`язок відповідача відновити виконавче провадження після набрання законної сили судового рішення про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення, тому позовні вимоги в цій частині є передчасними та задоволенню не підлягають, оскільки відсутній факт відмови відповідача відновити виконавче провадження.

Згідно приписів ч.ч. 1 та 2 ст. 77 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За статтею 90 КАСУ суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем не надано суду будь-яких доказів щодо вжиття всіх заходів примусового виконання рішення відповідно до ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року по справі № 200/918/20-а скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у виконавчому провадженні №58456201 щодо примусового виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі № 0540/8865/18-а про зобов`язання Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити пенсію позивачу за період вересень 2017 року липень 2018 року на підставі виконавчого листа №0540/8865/18-а.

Скасувати постанову від 02 жовтня 2019 року про закінчення виконавчого провадження №58456201 про примусове виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №0540/8865/18-а, відкритого на підставі виконавчого листа №0540/8865/18-а, про зобов`язання Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити пенсію позивачу за період вересень 2017 року липень 2018 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повне судове рішення складено 11 серпня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді А.В. Гайдар

І.Д. Компанієць