Справа № 140/10266/20
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2020-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року ЛуцькСправа № 140/10266/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ковальчука В.Д.,

за участю секретаря судового засідання Ткачук І.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача 1 Ніколайчука Т.В.,

представника відповідача 2 Кушнір Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Головного управління ДПС у Волинській області про визнання дій протиправними, визнання вимоги про сплату боргу та постанови про відкриття виконавчого провадження недійсними, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі - відповідач 1), Головного управління ДПС у Волинській області (далі - відповідач 2) про визнання протиправними дій Головного управління ДПС у Волинській області щодо направлення ним до державної виконавчої служби вимоги про сплату боргу №9381-17 від 09.04.2019, яка не набрала чинності; визнання її недійсною; визнання протиправними дій головного державного виконавця першого відділу ДВС у місті Луцьку Ніколайчука Т.В. щодо винесення ним постанови від 25.06.2020 ВП №62414078 про відкриття виконавчого провадження, оскільки вона прийнята стосовно вимоги №9381-17 від 09.04.2019, яка не набрала чинності; визнання недійсною постанови від 25.06.2020 ВП №62414078 про відкриття виконавчого провадження та закриття виконавчого провадження; стягнення з відповідачів солідарно на користь позивача 306 870 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 10.07.2020 отримав постанову державного виконавця від 25.06.2020 ВП №62414078 про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з нього заборгованості на підставі оскаржуваної вимоги Головного управління ДПС у Волинській області про сплату боргу №9381-17 від 09.04.2019. З метою встановлення даних обставин позивач звернувся листами до податкового органу про надання відповідних документів, а до державного виконавця з проханням зупинити та закрити виконавче провадження і повернути вимогу стягувачу. Після отримання матеріалів виконавчого провадження з`ясував про відсутність доказів на підтвердження відомостей про встановлення дати набрання чинності оскаржуваною вимогою. А тому вважає твердження в оскаржуваних постанові та вимозі про набрання останньою законної сили 10.06.2020 безпідставними та необґрунтованими. Крім того, звертає увагу на те, що оскаржувану вимогу не отримував, а тому не мав можливості її оскаржити, у зв`язку з чим вона є неузгодженою. Крім того, у вимозі відсутні докази наявності недоїмки та правові підстави застосування штрафних санкцій в сумі 170 грн.; відсутній розрахунок штрафних санкцій.

Також зазначає, що є особою з інвалідністю з 01.06.2016, а тому у нього відсутній обов`язок сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Відтак, твердження про наявність недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є надуманим, безпідставним та необґрунтованим.

На його думку, протиправними діями відповідачів завдано йому моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях і переживаннях. Моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню, оцінює в розмірі 10000 євро, що еквівалентно 306 870 грн., яку просить стягнути з відповідачів солідарно на його користь.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 17.07.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

29.02.2020 позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення виконання вимоги про сплату боргу №Ф-9381-17 від 09.04.2019 Головного управління ДПС у Волинській області.

30 липня 2020 року ухвалою суду замінено первісного відповідача у справі головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Ніколайчука Т.В. на належного - Перший відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Ухвалою суду від 30 липня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено; вжито заходів забезпечення позову шляхом зупинення до набрання законної сили судовим рішенням у справі №140/10266/20 стягнення на підставі виконавчого документа - вимоги Головного управління ДПС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) від 09 квітня 2019 року №Ф-9381-17 У, яка перебуває на примусовому виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відповідно до відкритого виконавчого провадження ВП № 62414078.

В поданому до суду відзиві від 22.07.2020 вих. №57452 відповідач 1 позовних вимог не визнав, вважає позовну заяву необґрунтованою, безпідставною, та такою, що не підлягає задоволенню.

Вказує на те, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження ВП №62414078 з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9381-17 від 09.04.2019 про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості зі сплати недоїмки, штрафу, пені у сумі 4585,27 грн. Згадане вище виконавче провадження відкрито на підставі заяви стягувача - Головного управління ДПС у Волинській області, що надійшла до відділу 24.06.2020. Даний виконавчий документ відповідає вимогам законодавства про наявність обов`язкових його реквізитів, зокрема, містить дату набрання законної сили, а саме 10.06.2020. Жодної підстави про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання встановлено не було. А тому вважає його дії такими, що відповідають вимогам Закону України "Про виконавче провадження" та є правомірними.

Крім того, враховуючи те, що на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №62414078 вимога № Ф-9381-17 є такою, що набрала законної сили, та не скасована в порядку, передбаченого чинним законодавством, тому посилання позивача на податкове законодавство не може бути підставою для цього позову до державної виконавчої служби.

Відповідач 1 заперечує стягнення з нього моральної шкоди, оскільки позивачем не наведено жодних доказів ні щодо факту завдання йому моральної шкоди, ні щодо об`єктивних критеріїв визначення її розміру. Також не доведено факт порушення головним державним виконавцем відділу норм Закону України "Про виконавче провадження", а відтак це спростовує сам факт завдання позивачу будь-якої моральної шкоди, а тим більше існування між діями головного державного виконавця відділу та моральною шкодою позивача будь-якого причинно-наслідкового зв`язку.

На підставі наведеного просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача 2 у відзиві від 30.07.2020 вважає позовні вимоги позивача безпідставними з огляду на наступне. Вказує на те, що позивач з 1993 року перебуває на обліку як фізична особа-підприємець та є платником єдиного внеску. Згідно з даними АІС «Податковий блок» в інтегрованій картці фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 станом на 31.03.2019 за платежем «єдиний соціальний внесок для фізичних осіб-підприємців, у тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність» рахувався борг по єдиному внеску в сумі 4415,27 грн. та за платежем «єдиний внесок нарахований роботодавцем на суми: заробітної плати, винагороди за договором ЦПХ, допомозі по тимчасовій непрацездатності» в сумі 170,00 грн. А тому ГУ ДПС у Волинській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №9381-17 від 09.04.2019 на загальну суму 4585,27 грн.

Зокрема, борг по єдиному внеску за платежем «єдиний соціальний внесок для фізичних осіб - підприємців, у тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність» виник в результаті нарахування грошового зобов`язання в розмірі 458,90 грн. за повідомленням - розрахунком від 17.03.2016. З урахуванням часткової переплати в сумі 50,27 грн., яка була спрямована на часткове погашення вказаного грошового зобов`язанням, відповідно, утворилася недоїмка в розмірі 408,63 грн. Крім того, платником самостійно визначено, однак не сплачено грошове зобов`язанням по звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску № від 09.02.2017 в розмірі 4006,64 грн., в результаті чого борг по єдиному внеску за вказаним платежем збільшився і наразі становить 4415,27 грн. З огляду на те, що ФОП ОСОБА_1 у поданому звіті самостійно визначив для себе суму, на яку нараховується єдиний внесок, відповідні доводи позивача не можуть слугувати підставою для задоволення позовних вимог у даній справі.

Борг по єдиному внеску за платежем «єдиний внесок нарахований роботодавцем на суми: заробітної плати, винагороди за договором ЦПХ, допомозі по тимчасовій непрацездатності» в розмірі 170,00 грн. виник в результаті несплати у встановлені законодавством терміни грошового зобов`язанням за рішенням про застосування штрафних санкцій № від 17.08.2018, яке було узгоджене в порядку судового оскарження по справі №0340/1887/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області, заступника начальника Головного управління ДФС у Волинській області Сави С.Є., головного державного ревізора-інспектора Луцької ОДПІ Головного управління ДФС у Волинській області Пілецької Н.Я. про визнання недійсним рішення № від 17.08.2018, визнання протиправними дій щодо підписання рішення, визнання протиправними дій щодо складення акту камеральної перевірки №844, стягнення 1000000,00 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21.11.2018, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2019, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) №9381-17 від 09.04.2019 була надіслана на адресу позивача: АДРЕСА_1 , 19.04.2019, що підтверджується списком згрупованих відправлень листів рекомендованих, а також копією фіскального чеку, однак конверт повернуто поштовим відділенням як невручений.

У зв`язку з тим, що позивач самостійно не сплатив заборгованість Головним управлінням ДПС у Волинській області вимога №9381-17У від 09.04.2019 була надіслана до органів виконавчої служби.

Стосовно доводів позивача про те, що оскільки він є особою з інвалідністю, тому у нього відсутній обов`язок сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове соціальне страхування представник відповідача 2 вказує на те, що такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, та за умови самостійного визначення для себе бази нарахування єдиного внеску, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої законом.

Таким чином вважає, що оскаржуваною вимогою не здійснювалося жодних нарахувань грошового зобов`язання по єдиному внеску, натомість вона лише містила вимогу до платника сплатити загальну суму боргу по єдиному внеску, який на момент її винесення уже рахувався в інтегрованій картці платника.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачів солідарно на користь позивача 306870,00 грн. на відшкодування моральної шкоди зазначає, що позивач зазначаючи, що протиправними діями відповідачів йому завдано моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях і переживаннях жодним чином не обґрунтовує розміру заявленої шкоди, не зазначає у чому полягали його душевні страждання, не надає жодних доказів на підтвердження вказаних обставин. Крім того, заявлені складові суми вимоги про сплату боргу (недоїмки) були для позивача очікуваними, визначеними останнім самостійно на підставі поданого звіту, а також сума про застосування штрафних санкцій в розмірі 170,00 грн. узгоджена в судовому порядку.

Враховуючи вищезазначене, вважає, що ГУ ДПС у Волинській області діяло виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому просить в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

У відповіді на відзив від 03.08.2020 позивач вказує на те, що відповідачем 2 долучено копію вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09.04.2019 №Ф-9381-17, яка підписана керівником чи заступником керівника ГУ ДФС у Волинській області Харченко Т. При цьому, одержувачем коштів, тобто стягувачем, вказано Луцьку ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області. У цій вимозі відсутня дата набрання нею чинності. Водночас до державної виконавчої служби відповідачем 2 подано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.04.2019 №Ф-9381-17, яка підписана керівником ГУ ДФС у Волинській області Галиною Куньчик, а одержувачем коштів (стягувачем) вказано ГУ ДПС у Волинській області. Також зазначає, що відповідачем 2 не надано доказів направлення та одержання ним рішення № від 17.08.2018 про застосування фінансових санкцій в сумі 170,00 грн., а отже набуття законної сили. Із долученої копії постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2019 у справі слідує, що предметом спору розгляду у даній справі є визнання недійсним рішення ГУ ДФС у Волинській області № від 17.08.2018, а не рішення № від 17.08.2018. Крім того, вважає, що у відповідача відсутні докази набуття законної сили повідомленням-розрахунком від 17.03.2016 на суму 458,90 грн. У долученому відповідачем 2 Звіті про суми нарахованого доходу за 2016 рік від 09.02.2017, на думку позивача, недостовірна інформація про розмір чистого прибутку на суму 18212,00 грн., а у Таблиці 1 помісячні суми та загальна сума чистого доходу є надуманими і не відповідають дійсності. Вважає, що відповідачем 2 не надано доказів правомірності своїх дій та рішень, а тому вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

У запереченнях на відповідь на відзив від 05.08.2020 відповідач 2 звертає увагу на те, що винесення вимог про сплату боргу (недоїмки) віднесено до повноважень Головного управління ДФС у Волинській області як вищестоящого органу, однак ОСОБА_1 перебував на обліку в Луцькій ОДПІ Головного управління ДФС у Волинській області, у зв`язку із чим саме вказаний орган зазначений одержувачем коштів. Вимога про сплату боргу (недоїмки) №9381-17 від 09.04.2019 була надіслана 19.04.2019 на адресу позивача: АДРЕСА_1 , що підтверджується списком згрупованих відправлень листів рекомендованих, а також копією фіскального чеку. Згідно інформації, що міститься в АІС «Податковий блок» зазначений лист було повернуто поштовим відділенням 15.05.2019 як невручений.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) №9381-17 від 09.04.2019 У була підписана заступником керівника ГУ ДПС у Волинській області Галиною Куньчик та одержувачем коштів вказано ГУ ДПС у Волинській області, а не ГУ ДФС у Волинській області, як хибно стверджує позивач.

Звертаємо увагу суду, що предметом судового розгляду у справі №0340/1887/18 було саме рішення про застосування штрафних санкцій № від 17.08.2018, а помилкове зазначення у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2019 номеру рішення №056411303 не впливає на суть спору.

У зв`язку із несплатою ОСОБА_1 у встановлений законодавством 10-денний термін штрафних санкцій згідно з рішенням № від 17.08.2018, які були узгоджені в судового порядку, грошове зобов`язання набуло статусу боргу, у зв`язку із чим відповідні суми і були включені до вимоги про сплату боргу (недоїмки) №9381-17 від 09.04.2019.

Також слід зазначити, що платником самостійно визначено, однак не сплачено грошове зобов`язанням по звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску № від 09.02.2017 в розмірі 4006,64 грн.

При цьому, позивач стверджуючи, що у поданій ним декларації за 2016 рік сума чистого доходу 18212,00 грн. не декларувалася, а наявність в таблиці 1 недостовірних відомостей може бути викликане неадекватною роботою електронної системи подання звітності не зазначає, яка ж сума ним декларувалася, як і не надає копію поданого до контролюючого органу звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2016 рік, який би містив інші відомості ніж ті, які містять у звіті наданому суду контролюючим органом.

Також вважає на безпідставне посилання позивача на норми статті 102 ПК України.

На підставі наведеного просить відмовити у задоволенні позову повністю.

У додаткових поясненнях від 07.08.2020 позивач звертає увагу на те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) підписана різними посадовими особами та містить різні за змістом відомості. Відповідачем 2 не надано доказів того, що Харченко Т. та Галина Куньчик станом на 09.04.2019 мали повноваження затверджувати вимогу. Лист відповідача 2 від 11.06.2020, яким направлено вимогу до органів виконавчої служби підписаний в.о. начальника Луцького управління ГУ ДПС у Волинській області. Вважає, що посадова особа, яка виконує обов`язки іншої посадової особа не відноситься до категорії осіб, наділених правом підпису вимоги.

Відповідач 2 не надав відомостей про номер штрих-коду рекомендованого листа, яким начебто було відправлено вимогу. Не надав доказів, що цей лист був вручений, у який термін зберігався, у якому поштовому відділенні, та чи був повернутий у зв`язку із закінченням строку зберігання, а також не надав копії конверта цього листа, який до нього повернувся, та повідомлення, у якому зазначено причину невручення.

Посилання відповідача 2 на ту обставину, що в АІС «Податковий блок» містяться відомості про те, що зазначений лист було повернуто поштовим відділенням 15.05.2019 як невручений не є належним доказом дати надходження листа на поштове відділення, надсилання відділенням зв`язку повідомлення про наявність рекомендованого відправлення, дати повернення рекомендованого листа.

Позивач вказує на те, що у копії вимоги, яка надіслана відповідачем 2 на адресу суду, відсутня літера У, тобто ця вимога не є узгодженою, а тому вважає, що за таких обставин відповідач 2 не надав доказів набуття вимогою законної сили.

Твердження відповідача 2 про те, що рішення № від 17.08.2018 було узгоджене у судовому порядку, не відповідає дійсності, оскільки у описовій частині постанови суду відсутній факт розгляду судом апеляційної інстанції питання законності винесення відповідачем 2 рішення № від 17.08.2018. Відповідач 2 не надав також доказів, що вимога була прийнята на виконання рішення № від 17.08.2018, оскільки у вимозі відсутнє посилання на це рішення.

Крім того, зазначає, що відповідач повинен надати докази, що база нарахування єдиного внеску за 2016 рік становила 18212,00 гривень.

Зазначені відповідачем 2 у запереченнях аргументи не спростовують протиправності його дій та рішень, тому позивач просить позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити.

Представники відповідача 1 та відповідача 2 просили відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених у письмових запереченнях по суті позовних вимог.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.

Судом встановлено, що позивач зареєстрований 21.04.1993 як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку з 03.05.1993 як платник податків та єдиного внеску, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та на підставі даних інформаційних систем органу доходів і зборів сформовано у відношенні позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09 квітня 2019 року №Ф-9381-17 У, в якій визначено суму заборгованості станом на 10.06.2020 зі сплати єдиного соціального внеску у загальному розмірі 4585,27 грн., в тому числі сума основного боргу становить 4415,27 грн., сума штрафу - 170,00 грн.

Як зазначено у пункті 2 цієї вимоги, оскарження вимоги про сплату єдиного внеску може бути здійснене до органу доходів і зборів вищого рівня або суду протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання цієї вимог у порядку, визначеному частиною четвертою статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

При цьому, у пункті 4 вимоги попереджено платника, що у разі несплати суми боргу, зазначеної у пункті 1 вимоги, ця вимога передається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства для стягнення в примусовому порядку протягом строку, визначеного Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до пункту 5 вимоги датою її набрання чинності вказана 10.06.2020.

Зазначена вимога листом від 11.06.2020 вих. №14575/10/03-20-55-10-10 направлена Луцьким управлінням Головного управління ДПС у Волинській області для виконання відділу державної виконавчої служби Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Головний державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Ніколайчук Тарас Вячеславович виніс постанову від 25.06.2020 ВП № 62414078 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вимоги Головного управління ДПС у Волинській області від 09.04.2019 № 9381-17 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 4585,27 грн. в користь Головного управління ДПС у Волинській області.

Зазначена постанова про відкриття виконавчого провадження направлена державним виконавцем листом від 25.06.2020 №55139 на адресу ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із оскаржуваними вимогою та постановою, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормативно-правовим документом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VІ.)

Відповідно до п.2 ст.1 Закону №2464-VІ, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Виключно Законом №2464-VІ визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (п.2 статті 2).

Завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску (ч.1 ст. 12 Закону №2464-VІ). Адміністрування єдиного соціального внеску включає в себе ідентифікацію, облік платників ЄСВ та об`єктів оподаткування, сервісне обслуговування платників податків, організацію та контроль за сплатою ЄСВ відповідно до законодавства. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 №236 "Про Державну фіскальну службу України" (далі - постанова №236) Державна фіскальна служба України (ДФС) здійснює адміністрування податків і зборів, митних та інших платежів, єдиного внеску в порядку, встановленому законом.

В статтях 9, 10 Податкового кодексу України (далі - ПК України) встановлений повний перелік загальнодержавних та місцевих податків та зборів, і в цьому переліку немає єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Таким чином, сфера дії ПК України не поширюється на єдиний внесок. Тобто на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску, поширюється тільки дія Закону №2464-VІ.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до частини 4 статті 4 Закону №2464-VІ особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд звертає увагу на те, що позивач з 01.06.2016 року є особою з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання, а з 21.03.2018 - ІІ групи загального захворювання, що підтверджується копіями пенсійних посвідчень серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_3.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач підпадає під зазначену категорію осіб, однак у Звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного соціального внеску за 2016 рік від 09.02.2017 в таблиці Звіту відобразив суми нарахування єдиного внеску в загальному розмірі 4006,64 грн.

20 березня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, розглядаючи справу №805/2195/17-а за позовом фізичної особи-підприємця до управління Державної фіскальної служби в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності відповідача через невідшкодування йому помилково сплаченого ЄСВ, у своєму рішенні висловив позицію про те, що відповідно до ч.4 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Верховний Суд також наголосив, що звільнення фізичної особи-підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування, від сплати єдиного внеску можливе за наявності двох умов: по-перше, необхідно мати статус пенсіонера за віком або інваліда, по-друге, отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Суд звертає увагу на те, що Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 року №435, не передбачено виправлення помилки у Звіті щодо нарахованих сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування після закінчення звітного періоду, а тому у позивача не було можливості самостійно виправити таку помилку.

Разом з тим, у такому Звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного соціального внеску за 2016 рік від 09.02.2017 позивачем відображено самостійно нарахування сум єдиного внеску за лютий 2016 року в розмірі 1251,58 грн., за квітень 2016 року в сумі 2198,68 грн., тобто до набуття позивачем статусу особи з інвалідністю та відсутністю пільг щодо сплати єдиного внеску, а тому такі суми в загальному розмірі 3450,26 грн. є самостійно визначені позивачем та правомірно відображені контролюючим органом в оскаржуваній вимозі. При цьому, позивачем не подано суду іншого примірника такого звіту, який містив би інші відомості, відмінні тим, що подані до контролюючого органу. Однак зазначення помилково у такому звіті нарахувань єдиного внеску в сумі 556,38 грн. за липень 2016 року, при наявності пільг щодо його сплати, на думку суду, за відсутності доказів укладення договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, не є підставою для сплати таких грошових зобов`язань позивачем. У зв`язку з цим оскаржувана вимога від 09 квітня 2019 року №Ф-9381-17 У про сплату боргу (недоїмки) в частині сплати недоїмки в сумі 556,38 грн. підлягає визнанню протиправною та скасуванню. Інші складові сум грошових зобов`язань, на думку суду, визначені контролюючим органом правомірно.

Так, з матеріалів справи слідує та підтверджується повідомленням-розрахунком від 17.03.2016, що з урахуванням розміру мінімального страхового внеску у 2015 році та даних, заявлених позивачем у звіті про нарахування сум єдиного внеску за 2015 рік ОСОБА_1 нараховану суму доплати до мінімального страхового внеску в сумі 458,90 грн. Як вбачається із інтегрованої картки платника ФОП ОСОБА_1 станом на 17.03.2016 за позивачем рахувалася переплата в розмірі 50,27 грн., яка була спрямована на часткове погашення вказаного грошового зобов`язанням і відповідно утворилася недоїмка в розмірі 408,63 грн.

Також інтегрованою карткою платника ФОП ОСОБА_1 підтверджується наявність заборгованості зі сплати штрафних санкцій за платежем «єдиний внесок нарахований роботодавцем на суми: заробітної плати, винагороди за договором ЦПХ, допомозі по тимчасовій непрацездатності» в сумі 170,00 грн., що виникла в результаті прийняття контролюючим органом рішення від 17.08.2018 № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання за невстановленою формою звітності, передбаченою Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Зазначене рішення позивач оскаржував у судовому порядку. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21.11.2018 у справі № 0340/1887/18, яке набрало законної сили 21.02.2019 на підставі постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2019 у справі № 857/433/19, про що свідчать дані з Єдиного державного реєстру судових рішень (http://reyestr.court.gov.ua/Review/78085943), в задоволені позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області, заступника начальника Головного управління ДФС у Волинській області Сави С.Є., головного державного ревізора-інспектора Луцької об`єднаної державної податкового інспекції Головного управління ДФС у Волинській області Пілецької Н.Я. про визнання рішення недійсним, визнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди, відмовлено. Відтак, сума нарахованих у рішенні від 17.08.2018 № про застосування штрафних санкцій в розмірі 170,00 грн. є узгодженою в судовому порядку та правомірно включена податковим органом до складу боргу зі сплати єдиного внеску. Твердження позивача про неузгодженість цієї суми у складі боргу суд не бере до уваги, оскільки останні спростовані доказами, наявними в матеріалах справи.

Відтак, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги до ГУ ДПС у Волинській області підлягають до часткового задоволення шляхом визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09 квітня 2019 року №Ф-9381-17 У в частині сплати недоїмки в сумі 556,38 грн.

Щодо позовних вимог до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-ІІІ (далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (далі - Інструкція №449), визначає процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон), нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів.

Відповідно до п. 2 розділу VI Інструкції №449, у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Пунктом 3 розділу VI Інструкції №449 визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення. У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Згідно з п. 5 розділу VI Інструкції №449, протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені. У разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгодженої в результаті оскарження суми боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення органу доходів і зборів або суду), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності).

Відповідно до ст. 2 Закону №1404-VIII, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною 1 ст. 5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, - рішень інших державних органів, які законом визнані виконавчими документами.

При цьому, згідно з п.п. 1, 2 ч. 4 ст. 4 Закону №1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно пункту 4 Розділу VI Інструкції №449 При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера «У» (узгоджена вимога).

В третій частині літера «У» (інформація щодо узгодження вимоги) проставляється у разі надсилання:

платнику узгодженої вимоги внаслідок процедури оскарження;

вимоги до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства відповідно до цієї Інструкції.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При надсиланні вимоги платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення корінець вимоги залишається в органі доходів і зборів. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис,- в органі доходів і зборів.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

Дата надсилання (вручення) проставляється на корінці вимоги:

службовою (посадовою) особою юридичної особи, фізичною особою або їх законним чи уповноваженим представником - у разі вручення вимоги під підпис;

працівником структурного підрозділу, до функцій якого належать приймання, реєстрація та обробка вхідної і вихідної кореспонденції,- у разі надсилання рекомендованим листом з повідомленням про вручення. При цьому повідомлення про вручення прикріплюється до корінця вимоги;

інформаційно-телекомунікаційною системою контролюючого органу - у разі надсилання вимоги до електронного кабінету платника (для платників, які пройшли ідентифікацію в електронному кабінеті та обрали спосіб взаємодії з контролюючим органом в електронній формі).

У разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, поверненням поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання або з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Після надсилання (вручення) вимоги про сплату боргу (недоїмки) платнику корінець такої вимоги з відміткою про вручення підшивається до справи платника та:

якщо вимога органу доходів і зборів скасовується чи змінюється судом, підшивається і примірник (копія) рішення суду до справи платника поряд з корінцем від вимоги, щодо якої відбувся судовий розгляд;

у разі списання боргу (недоїмки) у випадках, визначених статтею 25 Закону, підшивається і копія рішення про списання.

Як зазначив позивач, що не спростовано відповідачами, вимогу №Ф-9381-17 У від 09.04.2019 він не отримував. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази отримання чи неотримання вимоги позивачем. Як зазначає відповідач 2, рекомендований лист був повернутий поштовим відділенням 15.05.2019 як невручений позивачу, однак такого листа (поштового повідомлення) суду не надано, а тому відсутні належні докази вручення позивачу оскаржуваної вимоги. При цьому, у постанові державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 25 червня 2020 року ВП № 6241407 виконавчим документом зазначено вимогу від 09.04.2019 № 9381-17, тобто без літери «У» (узгодженої вимоги), відтак виконавче провадження відкрито на підставі неузгодженої вимоги.

Враховуючи вищезазначене, а також зважаючи на п. 5 розділу VI Інструкції №449, вимога №Ф-9381-17 У від 09.04.2019 не набрала чинності, а тому в межах спірних правовідносин державний виконавець зобов`язаний був повернути виконавчий документ (вимогу №Ф-9381-17 від 09.04.2019) стягувачу без прийняття до виконання, у зв`язку з чим оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню. Оскільки дії державного виконавця полягають у винесенні оскаржуваної постанови від 25 червня 2020 року ВП №6241407 про відкриття виконавчого провадження, яка підлягає скасуванню, тому належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправною та скасування цієї постанови. При цьому, у такому разі не підлягають до задоволення позовні вимоги про закриття виконавчого провадження у зв`язку із скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Щодо позовним вимог про стягнення з відповідачів солідарно на користь позивача 306 870 грн. на відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з статтею 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що позивачем не обґрунтовано наявності страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідачів, відповідно до яких заподіяно шкоду, яку саме заподіяно шкоду та в чому вона полягає.

Водночас позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому моральних страждань протиправною поведінкою відповідачів по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій відповідача.

Крім того, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У свою чергу, позивач жодним чином не обґрунтовує розмір моральної шкоди в сумі 306 870 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди у розмірі 306 870 грн. є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки, позивач не навів причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та моральними стражданнями, не вказав, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди, розрахунку моральної шкоди та, якими доказами це підтверджується.

Питання про розподіл судових витрат у зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору не вирішується.

Керуючись статтями 243-246, 250, 262, 287, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управлінням ДПС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) від 09 квітня 2019 року №Ф-9381-17 У в частині сплати недоїмки в сумі 556,38 грн. (п`ятсот п`ятдесят шість гривень 38 коп.).

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Ніколайчука Тараса Вячеславовича від 25 червня 2020 року ВП № 6241407 про відкриття виконавчого провадження.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" цього Кодексу. Апеляційна скарга може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Відповідач: Перший відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (43000, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, будинок 27А, ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, ).

Повний текст рішення складено 10 серпня 2020 року.

Суддя В.Д. Ковальчук