Справа № 460/3497/20
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2020-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 серпня 2020 року м. Рівне №460/3497/20
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді С.А. Борискін, розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів
доПриватного акціонерного товариства "Дубенський завод гумово-технічних виробів"
про стягнення адміністративно-господарських санкцій, -
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі позивач) до Приватного акціонерного товариства "Дубенський завод гумово-технічних виробів" (далі ПрАТ "Дубенський завод гумово-технічних виробів", відповідач) про стягнення адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця, призначені для працевлаштування осіб з інвалідністю, а також пені у загальній сумі 152 651,94 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у звіті форми №10-ПІ від 10.02.2020 про зайнятість та працевлаштування інвалідів ПрАТ "Дубенський завод гумово-технічних виробів" зазначено, що на підприємстві працює 159 осіб, кількість штатних працівників, яким встановлена інвалідність і мають працювати на робочих місцях 6, працевлаштовано 4, не працевлаштовано 2 особи, що є порушенням приписів Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні". У графі 6 зазначеного звіту, на думку позивача, відповідачем мали бути самостійно проставлені суми адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу по працевлаштуванню інвалідів. Вважав, що відповідачем порушено норми Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", що є підставою для нарахування адміністративно-господарських санкцій та пені на загальну суму 152 651,94 грн.

Ухвалою суду від 05.06.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 20.07.2020 на 09:30 год.

Ухвалою суду від 20.07.2020 підготовче судове засідання в адміністративній справі №460/3497/20 відкладено до 27.07.2020 до 16:00 год.

Позиція відповідача щодо позовних вимог висловлена ним у відзиві на позовну заяву від 21.07.2020, відповідно до змісту якого ПрАТ "Дубенський завод гумово-технічних виробів" вважало нараховані господарські санкції та додатково нараховану пеню протиправними та такими, що підлягають до скасування, у судовому порядку. Зазначав, що відповідачем були вжиті всі передбачені чинним законодавством заходи щодо створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та недопущення правопорушення, яке є підставою для застосування до нього штрафних санкцій, визначених ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", а саме: створено робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформовано відповідні установи, організовано розміщення оголошень про наявність вакантних посад, але фактично не працевлаштовано осіб з інвалідністю з причин незалежних від нього: відсутність інвалідів, відмова інваліда від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню осіб з інвалідністю. Просив у задоволенні позову відмовити повністю (а.с.41-44).

Не погоджуючись з аргументами відповідача, позивачем 27.07.2020 подано відповідь на відзив, в якій наведено пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення (а.с.82-84).

Ухвалою суду від 27.07.2020 закрито підготовче провадження у справі. Розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні на 11.08.2020 о 09:30 год.

У судове засідання, призначене на 11.08.2020, сторони не прибули. Про дату, місце і час судового розгляду повідомлялися належним чином. До початку судового засідання подали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності.

Відповідно до ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Тому, враховуючи клопотання учасників справи про розгляд справи за їхньої відсутності, наявність в матеріалах справи належних доказів для вирішення справи та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе перейти до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом досліджено наявні у справі документи та з`ясовано наступне.

У результаті аналізу наданого 14.02.2020 ПрАТ "Дубенський завод гумово-технічних виробів" звіту форми 10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2019 рік від 13.02.2020 (а.с.6, 64), посадовими особами Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів встановлено, що на підприємстві відповідача працює 159 осіб, кількість штатних працівників, яким встановлена інвалідність і мають працювати на робочих місцях 6, працевлаштовано 4, не працевлаштовано 2 особи.

На переконання Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, відповідачем не був виконаний норматив для працевлаштування інвалідів, оскільки середньооблікова чисельність працюючих у 2019 році складала 159 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, працевлаштовано 4 особи, а норматив для працевлаштування інвалідів становить 6 осіб.

На даній підставі позивачем зроблено висновок про виникнення у відповідача обов`язку самостійно нарахувати та сплатити адміністративно-господарські санкції, відобразивши відповідні відомості у графі 6 звіту форми 10-ПІ від 13.02.2020.

Відтак, за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій, на підставі ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" та Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 №70, відповідачу нараховано до сплати 151335,34 грн. адміністративно-господарських санкцій та 1316,60 грн. пені, на загальну суму 152 651,94 грн. (а.с.7).

Водночас, з матеріалів справи судом встановлено, що крім звіту від 13.02.2020 за формою 10-ПІ, відповідач щомісячно подавав до Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) шляхом направлення звітів за формою № 3-ПН, що підтверджується поштовими чеками та відмітками про отримання уповноваженими особами Дубенського міськрайонного центру зайнятості (а.с.45-63).

Також ПрАТ "Дубенський завод гумово-технічних виробів" кожного місяця протягом 2019 року розміщував у засобах масової інформації, а саме: друкованому виданні "Замок", оголошення про наявність вакантних посад для осіб з інвалідністю (а.с.68-79).

Крім того, відповідно до довідки ПрАТ "Дубенський завод гумово-технічних виробів" від 17.07.2020 №04/180, за звітний 2019 рік Дубенським міськрайонним центром зайнятості особи з інвалідністю для працевлаштування до відповідача не направлялися. Самостійних звернень осіб з інвалідністю для працевлаштування на ПрАТ "Дубенський завод гумово-технічних виробів" протягом 2019 року також не зафіксовано (а.с.65).

Доказів відмови відповідача у працевлаштуванні інвалідів, направлених на вакантні посади, позивачем суду не надано.

Оцінюючи правомірність нарахованих адміністративно-господарський санкцій та додатково нарахованої пені в загальній сумі 152 651,94 грн., суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 №875-ХІІ (далі Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні") для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно із ст.20 вказаного Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов`язковим платежем), обов`язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв`язку зі скоєнням правопорушення.

Таким чином, за своєю правовою природою вказані штрафні санкції є адміністративно-господарськими санкціями, як один із видів господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.218 Господарського кодексу України, підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських правовідносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно із ч.2 ст.218 Господарського кодексу України учасник господарських правовідносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Отже, при вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов`язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій. Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками.

Так, згідно з положеннями ст.18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. <…> Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.18-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" інвалід, який не досяг пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний. В силу вимог ч.3 ст.18-1 цього Закону, державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

З аналізу норм Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" вбачається, що обов`язок щодо працевлаштування інвалідів покладено як на суб`єктів господарювання так і на державу, від імені якої діють відповідні державні служби зайнятості.

Обов`язок суб`єкта господарювання полягає у виділенні та створенні робочих місць для працевлаштування інвалідів, створенні умов праці та надання інформації державній службі зайнятості, необхідної для працевлаштування інвалідів. В той же час, обов`язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.50 Закону України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012 №5067-VI роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Порядок подання інформації про наявність вакансій врегульований наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 №316 "Про затвердження форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" та Порядку її подання".

Вказаним Порядком встановлена єдина форма призначена для інформування центру зайнятості та населення про наявність вільних робочих місць, в тому числі призначених для працевлаштування інвалідів, та порядок її подання.

Зазначені вимоги законодавства відповідачем дотримано, про що свідчать долучені до матеріалів справи копії звітів форми 3-ПН.

У відповідності до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Виходячи з викладених норм законодавства, на підприємство покладається обов`язок самостійного працевлаштування інвалідів шляхом створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів, в тому числі і центри зайнятості.

В свою чергу, суд повторює, що закон не покладає обов`язок на підприємство здійснювати самостійний пошук працівників - інвалідів.

Висновки аналогічного характеру містяться у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №П/811/693/17, від 17.05.2018 у справі №804/8007/16 та від 13.06.2018 у справі №819/639/17.

Жодних доказів про те, що відповідачем не виділено та не створено робочі місця для працевлаштування інвалідів, позивачем не надано та не доведено факту протиправної відмови у працевлаштуванні інвалідів з боку ПрАТ "Дубенський завод гумово-технічних виробів".

Зважаючи на викладене, та враховуючи що відповідачем вчинено всі передбачені чинним законодавством заходи спрямовані на працевлаштування інвалідів, однак робочі місця протягом 2019 року залишились вакантним з незалежних від ПрАТ "Дубенський завод гумово-технічних виробів" причин, суд дійшов висновку, що Рівненське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів не має правових підстав вимагати сплати відповідачем адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для інвалідів, працевлаштування яких здійснюється органами державної влади, місцевого самоврядування та громадськими організаціями інвалідів за умови наявності вакантних робочих місць.

Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, дослідивши матеріали справи та докази, надані стороною позивача та відповідача у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про стягнення адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця у сумі 151 335,34 грн., та пені у сумі 1316,60 грн., є безпідставними та до задоволення не підлягають.

Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до ст.139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись ст.241-246, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (вул. Замкова, 10 а, кв.1, м. Рівне, 33000, ) до Приватного акціонерного товариства "Дубенський завод гумово-технічних виробів" (вул. Млинівська, 69, м. Дубно, Дубенський район, Рівненська область, 35600, ) про стягнення адміністративно-господарських санкцій - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 11 серпня 2020 року.

Суддя С.А. Борискін