Справа № 280/550/20
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2020-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 серпня 2020 року м. Дніпросправа № 280/550/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року (суддя Конишева О.В.) у справі №280/550/20 за позовом ОСОБА_1 до Комунарського відділу у місті Запоріжжя Управління Державної міграційної служби в Запорізькій області, Управління Державної Міграційної служби України в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо не прийняття її відмови від паспорта громадянина України у формі ID-картки та зобов`язання відповідачів вчинити дії щодо видачі їй паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що у березні 2017 року отримала біометричний паспорт громадянина України, але у зв`язку із тим, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, у зв`язку з подальшим обігом та використанням державою біометричних даних позивачки, параметрів особи (персональних даних), згода на обробку яких на цей час відкликана, особисто звернулася до відповідача із заявою та проханням видати паспорт громадянина України раніше встановленого зразка у вигляді паспортної книжечки та прийняти раніше виданий біометричний паспорт громадянина України. Вважала, що подальшою відмовою відповідача у заміні паспорта у формі ID-картки на паспорт-книжечки згідно з Положенням про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII, грубо порушуються її права на свободу світогляду і віросповідання, на добровільне волевиявлення у питанні щодо обробки персональних даних, на ім`я, честь і гідність, навчання, працю, розвиток особистості.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про відсутність підстав в органу Державної міграційної служби України для обміну паспортного документа, який виданий позивачці у формі ID-картки, шляхом оформлення та видачі позивачці нового паспорта громадянина України у формі книжечки.

Такі висновки суд обґрунтував положеннями Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015

року №302, якими визначено підстави для обміну раніш виданого паспорта.

Оскільки у спірному випадку не існувало законодавчо визначених підстав для обміну паспорту, суд дійшов висновку про правомірність дій відповідачів у спірних відносинах та правомірність відмови позивачці в обміну раніш отриманого паспорту у формі ID-картки

Крім цього суд визнав безпідставними посилання позивачки на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19.09.2018 у зразковій адміністративній справі №806/3265/17. З цього приводу суд зазначив те, що спірні відносини, які були предметом розгляду у зразковій справі та спірні відносини у даній справі є різними, а тому у цій справі неможливо застосувати правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлених у постанові від 19.09.2018 у справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) провадження № 11-460 18.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачка звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для обміну раніш виданого паспорту громадянина України. Позивачка зазначала те, що відкликання згоди на обробку персональних даних, а відповідно і з цим і відсутність правових підстав для зберігання персональних даних, отриманих раніше під час видачі паспорту у формі ID-картки, є зміною інформації, внесеної до паспорту. У свою чергу, як зазначає позивачка, зміна інформації є підставою для обміну паспорта відповідно до п.6 Порядку №302, на який послався суд першої інстанції. Крім цього, за позицією позивачки, суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про неможливість застосування у цій справі правових висновків, які зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.09.2018 (справа № 806/3265/17). Позивачка зазначала те, що у зразковій справі мова йшла про відмову особі у видачі паспорта у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, у цій же справі також спірні відносини виникли з приводу відсутності згоди позивачки на обробку та зберігання її персональних даних. З цих підстав позивачка вказує на те, що справа № 806/3265/17 та ця справа є типовими, у зв`язку з чим суд першої інстанції був зобов`язаний застосувати висновки. які зроблені Великою Палатою Верховного Суду. Також, з приводу свого права на отримання паспорту у формі книжечки, позивачка посилається як на національне законодавство так і на практику Європейського Суду з прав людини.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 22.03.2017 позивачка звернулася до відповідача із заявою-анкетою №435700 для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про виготовлення паспорта громадянина України у формі ID-картки, надала згоду на отримання відцифрованих відбитків пальців рук та внесення до безконтактного електронного носія відцифрованих відбитків пальців рук.

22.03.2017 позивачка отримала паспорт громадянина України у формі ID- картки.

26.06.2019 позивачка звернулася до відповідача із заявою про оформлення та видачі паспорта у формі книжечки, так як форму ID картки вважає незручною.

Листом від 12.07.2019 № 2312-2235/2312.1-19 Комунарським РВ у м.Запоріжжі УДМСУ України в Запорізькій області надано загальні роз`яснення з посиланням на норми законодавства стосовно можливості оформлення паспорта громадянина України у формі зразка 1994 року.

27.12.2019 позивачкою до УДМС України в Запорізькій області направлено заяву стосовно протиправності дій співробітників Комунарського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області.

Листом № Р-1/6/2301-20/2301.2/1040-20 від 30.01.2020 за результатами розгляду звернення позивачку повідомлено, що у особи, яка отримала паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм, відсутні правові підстави для обміну дійсного та придатного паспорту у формі картки.

Відмова в обміні раніш отриманого паспорту у формі ID-картки на паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, стала підставою звернення із позовом до суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Так встановивши те, що фактично спірні відносини між сторонами виникли з приводу бажання позивачки обміняти раніш отриманий паспорт у формі ID-картки на паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, суд першої інстанції правильно виходив з того порядок обміну паспорту громадянина України врегульований постановою КМУ від 25.03.2015р. №302, якою затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.

Відповідно до п.6 Порядку №302 обмін паспорта здійснюється у разі: 1) зміни інформації, внесеної до паспорта (крім додаткової змінної інформації); 2) отримання реєстраційного номера облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (РНОКПП) або повідомлення про відмову від прийняття зазначеного номера (за бажанням); 3) виявлення помилки в інформації, внесеній до паспорта; 4) закінчення строку дії паспорта; 5) непридатності паспорта для подальшого використання; 6) якщо особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток; 7) наявності в особи паспорта зразка 1994 року (за бажанням).

Отже, на час виникнення спірних відносин між сторонами, чинним законодавством було визначено підстави для обміну паспорта громадянина України.

Суд першої інстанції, надаючи оцінку діям та рішенням суб`єкта владних повноважень у спірних відносинах, правильно зазначив, що позивачкою не було наведено, а відповідачами не встановлено обставин, з якими законодавство пов`язує виникнення підстав для обміну раніш виданого паспорту громадянина України.

Заперечуючи такі висновки суду першої інстанції позивачка зазначає те, що відкликання згоди на обробку персональної інформації, а відповідно і з цим і відсутність підстав для зберігання персональних даних, отриманих раніш під час видачі паспорту у формі ID-картки, є зміною інформації, внесеної до паспорту. У свою чергу, як зазначає позивачка, зміна інформації є підставою для обміну паспорта відповідно до пп.1 п.6 Порядку №302.

З такою позицією позивачки погодитися не можливо з огляду на те, що у розумінні п.6 Порядку №302 змін повинна зазнати та інформація, яка стосується документованої особи та яка вносилася саме до паспорту під час його видачі.

Оскільки у спірному випадку таких обставин - зміна інформації, внесеної до паспорта, встановлено не було, то суд апеляційної інстанції такі аргументи позивачки вважає безпідставними.

Безпідставним суд апеляційної вважає і посилання позивачки на правові висновки, які зроблені Великою Палатою Верховного Суду під час розгляду зразкової справи № 806/3265/17.

Надаючи оцінку таким аргументам позивачки, суд першої інстанції правильно виходив з того, що спірні відносини, які були предметом розгляду у зразковій справі та спірні відносини у даній справі є різними, а тому у цій справі неможливо застосувати правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлених у постанові від 19.09.2018 у справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) провадження № 11-460 18.

Погоджуючись з такими висновками суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що визнаючи право особи бути документованою паспортом громадянина України зразка 1994 року Велика Палата Верховного Суду виходила із права особи на повагу до приватного життя, враховуючи її релігійні чи інші особисті переконання.

У спірному випадку підставою для обміну паспорту, звертаючись до відповідача, позивачка визначила те, що паспортом у формі ID-картки незручно користуватися (а.с.53). Будь-яких інших підстав для обміну раніш виданого паспорту позивачкою наведено не було.

Отже аргументи позивачки про те, що суд першої інстанції був зобов`язаний застосувати висновки, які зроблені Великою Палатою Верховного Суду, є безпідставними.

При цьому суд апеляційної інстанції ставиться критично до аргументів представника позивачки, які наведені у судовому засіданні, про те, що на теперішній час підставою для обміну паспорту громадянина є те, що позивачка відкликає свою згоду на обробку її персональних даних через особисті переконання.

З цього приводу суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на те, що у 2016 році (до отримання паспорта громадянина України у формі ID-картки) позивачка отримала паспорт громадянина України для виїзду за кордон, при оформленні якого останньою надано дозвіл на обробку персональних даних та їй було присвоєно унікальний номер запису в Єдиному демографічному реєстрі, який поширюється і на паспорт громадянина України. Тобто персональні данні позивачки були обробленні та зберігалися в Єдиному демографічному реєстрі ще до отримання нею паспорта громадянина України у формі ID-картки, але відмови від паспорту громадянина України для виїзду за кордон ( з огляду на зберігання та обробку персональних даних) позивачкою заявлено не було.

Таким чином, встановивши зазначені обставини справи та дослідивши аргументи позивача, з якими останній пов`язував як неправомірність застосування до нього штрафних санкцій так незаконність і необґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі №280/550/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частину проголошено 11.08.2020р.

Повний текст постанови виготовлено 12.08.2020р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк