Справа № 448/678/20
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2020-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 рокуЛьвівСправа № 448/678/20 пров. № А/857/7515/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Гудима Л.Я.

суддів Довгополова О.М., Святецького В.В.

за участю секретаря судового засідання Галаз Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 10 червня 2020 року, головуючий суддя Білоус Ю.Б., ухвалене о 17:56 год. у м. Мостиська, повний текст складено 10.06.2020 року у справі №448/678/20 за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про примусове видворення,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2020 року позивач ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся в суд з позовом до до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , в якому просив суд ухвалити рішення яким примусово видворити відповідача за межі території України, а також затримати такого з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк, визначений ст.289 КАС України.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 09.06.2020 року о 08:00 год. на околиці с.Мохнате, Турківського району, Львівської області, на напрямку 299 прикордонного знаку, в ході отримання оперативної інформації затримано відповідача, який спільно з іншими іноземцями, мав намір в обхід пункту пропуску перетнути державний кордон України, чим своїми діями порушив ст.9 Закону України «Про державний кордон України». Стверджує, що за результатом проведення фільтраційних заходів встановлено, що відповідач прибув в Україну незаконно з Російської Федерації, з метою подальшого незаконного перетинання кордону з України до країн Західної Європи - сусідів нашої держави, що завдає шкоди міжнародному іміджу, національним інтересам та безпеці України в частині недоторканості її кордонів. Враховуючи те, що відповідач мав намір незаконного перетнути державний кордон поза пунктом пропуску, порушивши законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, враховуючи відсутність у відповідача належних документів, необхідних для ідентифікації його особи, також беручи до уваги відсутність у відповідача законних підстав для перебування на території України, постійного місця проживання та законного джерела існування на території України, власного житла чи дозволу на працевлаштування, та неможливість виконання рішення про його примусове повернення, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 10 червня 2020 року адміністративний позов задоволено частково. Затримано особу, яка ідентифікувала себе як громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою забезпечення його ідентифікації, з подальшим поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк, визначений ч.11 ст.289 КАС України, достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців з моменту затримання, починаючи з 09.06.2020 року і до 08.12.2020 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на його необугрнтованість та незаконність, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що він не планував потрапити до Європи для постійного проживання, а хотів потрапити до Бангладешу, однак через відсутність у нього оригіналу паспорту не міг цього зробити і для отримання документів на повернення, мав потрапити до Польщі. Стверджує, що йому не надано було належної можливості виконати рішення позивача про його примусове повернення, а також не повідомлено про можливість оскарження такого рішення. Зазначає, що позивач не надав суду жодних доказів щодо здійснення ним запитів до відповідних компетентних органів для його ідентифікації.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 09.06.2020 року о 08:00 год. на околиці с.Мохнате, Турківського району, Львівської області, на напрямку 299 прикордонного знаку, в ході отримання оперативної інформації затримано відповідача, який спільно з іншими іноземцями, мав намір в обхід пункту пропуску перетнути державний кордон України, чим своїми діями порушив ст.9 Закону України «Про державний кордон України».

09.06.2020 року о 08:00 год. відповідача було затримано на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення, у зв`язку із вчиненням правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП. Цього ж дня було прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі території України, з терміном виконання до 10.06.2020 року;

Суд першої інстанції, задовольняючи частково адміністративний позов, керувався тим, що у відповідача відсутній паспортний документ чи інший документ, що надає йому право на перебування на території України на законних підставах, а також на виїзд з території України, та на підставі якого можливо встановити його особу, а відтак, наявні підстави для його затримання з метою ідентифікації особи громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на термін шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання. В частині відмови в задоволенні позову рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що примусове видворення є передчасним, оскільки без ідентифікації іноземця неможливо встановити країну, куди відповідач підлягає примусовому поверненню.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року №3773-VI (зі змінами та доповненнями; надалі - Закон №3773-VI).

Статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено випадки, коли іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України.

Згідно з частинами 1-5 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Підставами для подання позову про примусове видворення іноземців є:

невиконання іноземцем в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення;

наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, крім випадків затримання іноземця за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та його передачі прикордонним органам суміжної держави;

якщо іноземці, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, не мають законних підстав для перебування на території України та якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких осіб відсутній договір про реадмісію;

якщо іноземець, стосовно якого прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, не виїхав з України протягом місяця з дня отримання копії такого рішення, за винятком випадків, коли особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду,- до набрання рішенням суду законної сили.

Особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Як видно із матеріалів справи, доказів існування таких обставин щодо відповідача такі не містять.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства врегульовані приписами ст. 289 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, зокрема, затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Із змісту наведеної норми суд першої інстанції дійшов підставного висновку, що законодавцем фактично виділено окремий випадок звернення із позовною заявою про затримання іноземця або особи без громадянства, а саме - з метою ідентифікації; фактичною підставою для такого звернення є відсутність в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.

При цьому можливість звернення із таким позовом не пов`язана законодавцем із процедурою видворення іноземця.

Згідно з положеннями ч. ч. 11, 13 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Враховуючи відсутність у відповідача документів, що посвідчують його особу, а особа відповідача ідентифікована зі слів самого відповідача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для затримання відповідача з метою ідентифікації строком на шість місяців.

Безпідставними вважає колегія суддів покликання апелянта на не надання відповідачу належної можливості виконати рішення позивача про його примусове повернення, оскільки, як видно із матеріалів справи, вказане рішення про примусове повернення було вручено відповідачу, однак таке не могло бути виконано у зв`язку із відсутністю документів на перетин державного кордону України, що підтверджено самим відповідачем (а.с.14).

З огляду на викладене, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів також звертає увагу на положення Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) щодо оцінки аргументів учасників справи: Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 243, 268, 272, 288, 289, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Мостиського районного суду Львівської області від 10 червня 2020 року в справі №448/678/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький
Повний текст постанови складено 11.08.2020 року.