Справа № 300/948/20
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2020-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2020 р. справа № 300/948/20

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду суддя Шумей М.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області (надалі, також - відповідач) про зобов`язання до вчинення дій.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України Івано-Франківської області протиправно не зараховано до страхового стажу позивача у кратному обчисленні один рік за півтора період роботи у районах Крайньої Півночі з 26.08.1977 по 26.07.1979 та з 24.06.1982 по 29.06.1994. Просить суд зобов`язати відповідача зарахувати такий період роботи до трудового стажу у кратному обчисленні один рік за півтора.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 позовну заяву залишено без руху. Позивачу встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви.

Позивач, у встановлений строк усунув вказані судом недоліки позовної заяви.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.05.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до правил, встановлених статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, також - КАС України).

22.06.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву за №0900-0805-7/10607 від 17.06.2020, в якому відповідач заперечив проти позивних вимог і вважає, що позов задоволенню не підлягає. Відповідач зазначив, що за період з 26.08.1977 по 26.07.1979 позивачем не було подано строкових трудових договорів, тому для зарахування даного періоду роботи у півтора кратному розмірі немає підстав. Період роботи з 01.08.1979 по 29.06.1994 року в Нафтогазовидобувному управлінні «Усинськнафта» об`єднання «Коминнафта» на території Усинського району підтверджується архівною довідкою №05/360-л від 09.04.2009, однак архівна довідка підтверджує тільки період роботи позивача з 01.08.1979 по 29.06.1994 на посаді бурильщика свердловин Нафтогазовидобувному управлінні «Усинськнафта» об`єднання «Коминнафта» проте, не підтверджує його право на зарахування в пільговому обчисленні зазначеного періоду роботи, оскільки позивачем при призначенні пенсії було надано строкові трудові договори тільки за період з 01.08.1979 по 24.06.1982, який враховано у півтора кратному розмірі. Також зазначив, що в трудовій книжці позивача відсутні відомості, які б свідчили про те, що робота проходила саме в районах Крайньої Півночі або місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі. В трудовій книжці зазначено що він працював на різних посадах підприємствах, але не вказано, що така робота проходила саме у районах Крайньої Півночі. Щодо періодів стажу після 1991 року чинним законодавством не передбачено врахування цих періодів роботи в пільговому обчисленні. Зокрема Тимчасовою Угодою між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року встановлені спеціальні правила врахування таких періодів роботи лише при визначенні права на пенсію, а не при обчисленні розміру стажу. Крім того, позивач отримує пенсію по віку з 02.07.2009, тобто при призначенні пенсії надавалася трудова книжка, про те, що стаж за вказані вище періоди роботи в районах Крайньої Півночі в 1,5 - кратному обчисленні не враховано ОСОБА_1 було відомо, однак такі дії управління при призначенні пенсії позивачем не оскаржувались. Просив в задоволені позову відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши наявні заяви по суті та долучені до них письмові докази в їх сукупності, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 отримує пенсію за віком з 02.07.2009.

Згідно архівної довідки ТзОВ «Лукойл-Коми» від 09.04.2009 №05-360-л, ОСОБА_1 у період з 07.09.1979 по 12.03.1989 працював на посаді бурильника цеху капітального ремонту свердловин; у період з 13.03.1989 по 29.06.1994 працював на посаді майстер цеху капітального і підземного ремонту свердловин. Також в довідці зазначено, що даний стаж роботи дає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2 пункту 13 підпункту 2б Постанови РМ СССР від 22.08.1956 №1173.

У відповідності до копій окремих сторінок трудової книжки позивача, за спірний період у ОСОБА_1 наявні такі записи:

- 26.08.1977, прийнятий бурильником 5 розряду в цеху випробувань, наказ №122-К. Експедиція розміщена в сільському поселенні Газ-Сале, Ямало-Ненецького автономного округу, Тюменської області.

- 26.07.1979, звільнений за власним бажанням, наказ № 87-к від 13.07.1979;

- 01.08.1979, прийнятий бурильником 6 розряду цеху капітального ремонту свердловин у Нафтогазовидобувному управлінні «Усинськнафта» об`єднання «Коминнафта», наказ №61 від 07.09.1979.

- 13.03.1989, переведений майстром цеху капітального і підземного ремонту свердловин у Нафтогазовидобувному управлінні «Усинськнафта» об`єднання «Коминнафта», наказ №28 від 13.03.1989.

- 29.06.1994, звільнений відповідно до Указу президента Російської Федерації, наказ №470 від 01.06.1994.

Судом встановлено, що 28.04.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про зарахування періоду у кратному обчисленні один рік за півтора період роботи у районах Крайньої Півночі з 26.08.1977 по 26.07.1979 та з 24.06.1982 по 29.06.1994.

Листом від 05.05.2020 №1037-1014/С-02/0900/20 відповідач відмовив позивачу у задоволенні вищезазначеної заяви, вказавши на відсутність даних про укладення ним трудових договорів, тому відсутні підстави для задоволення поданої позивачем до органу Пенсійного фонду вищезазначеної заяви.

Суд звертає увагу не те, що вірність чи достовірність вказаних записів у трудовій книжці сторонами не оспорюється та не спростовується. Вивчивши засвідчені позивачем копії сторінок трудової книжки позивача судом не виявлено виправлень, неточностей чи суперечливих записів, які б унеможливлювали встановлення факту трудового стажу, у тому числі з пільговим обчисленням строку. Інших документів у підтвердження вказаного трудового стажу позивачем не надавалося, а відповідачем не витребовувалося у роботодавця чи іншої уповноваженої на підтвердження стажу установи. Відомості щодо інших отриманих відповідачем документів у підтвердження чи спростування стажу із пільговим строком обчислення відсутні в поданих матеріалах пенсійної справи.

Не погоджуючись з правомірністю відмови, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд керується Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, а також, положеннями Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, Указу Президії Верховної Ради СРСР "Про впорядкування пільг для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" від 10.02.1960, Інструкції про порядок надання пільг, затвердженою постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС від 16.12.1967, Указу Президії Верховної Ради СРСР "Про розширення пільг для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" від 26 вересня 1967 року, та інших законів і підзаконних нормативно-правових актів у відповідних редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"(надалі, також - Закон №1058-IV).

Так, пунктом 5 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV встановлено, що період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Порядок надання пільг особам, які працювали в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до цих районів, було встановлено Указами Президії Верховної Ради СРСР "Про пільги для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі" від 01.08.1945, "Про впорядкування пільг для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" від 10.02.1960, "Про розширення пільг для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" від 26.09.1967, а також Інструкцією про порядок надання пільг, затвердженою постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС від 16.12.1967 (надалі, також - Інструкція).

Пунктом 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" (надалі, також - Указ від 10.02.1960) передбачено працівникам, яких переводять, направляють або запрошують на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах на термін п`ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові пільги.

Підпунктом "д" цього ж пункту Указу до таких пільг віднесено зарахування одного року роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком та за інвалідністю.

Пільги, передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, за власною ініціативою і уклали строковий трудовий договір про роботу в цих районах.

Аналогічні умови щодо застосування пільг, передбачених статтею 5 Указу від 10 лютого 1960 року, передбачені й Інструкцією про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженою постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року № 530/П-28.

Пільги, передбачені пунктом 5 вищевказаного Указу, зокрема, щодо пільгового обчислення стажу, надавалися при умові укладення строкових трудових договорів про роботу в цих районах, що відповідає абзацам 1 та 2 пункту 2 Інструкції.

Надалі, Президією Верховної Ради СРСР затверджено Указ "Про розширення пільг для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" від 26 вересня 1967 року, пунктом 3 якого скорочено тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі ", з п`яти до трьох років. Встановлено надання зазначених пільг особам, які прибули в ці райони і місцевості за власною ініціативою, за умови укладення ними трудових договорів на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

З урахуванням наведених правових положень суд зазначає, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців ) є сукупність наступних обставин: 1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях; 2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10.02.1960 та від 29.09.1967 та Постановою № 148.

При цьому, основним документом, підтверджуючим факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях є її трудова книжка. Водночас, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, окрім трудової книжки можуть бути надані письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Такий висновок суду відповідає і правовій позиції Верховного Суду, висвітленій у постановах від 21.08.2019 по справі №750/1717/16-а, від 07.06.2018 у справі №173/637/17, від 03.07.2018 у справі №302/662/17-а, від 25.09.2018 у справі № 554/1723/17.

Водночас зі змісту трудової книжки позивача видно, що робота в період в оскаржувані періоди з 26.08.1977 по 26.07.1979 та з 24.06.1982 по 29.06.1994 виконувалася ним не вахтово-експедиційним методом, оскільки про це запис не здійснено. Протилежного відповідачем не доведено. З огляду на вищенаведене, наявні записи в трудовій книжці позивача є достатніми для висновку про належне оформлення його трудових відносин на підставі трудового договору, так як відповідачем вказаний факт не спростований. Тому, вимога відповідача надати копію строкового трудового договору у позивача за період з 26.08.1977 по 26.07.1979 та з 24.06.1982 по 29.06.1994 судом розцінюється як покладення надмірного тягаря з урахуванням вірності записів трудової книжки.

Суд зазначає, експедиція в якій працював позивач у період з 26.08.1977 по 26.07.1979 знаходиться на території сільського поселення Газ-Сале, Ямало-Ненецького автономного округу Тюменської області, який згідно Постанови Ради Міністрів СССР від 10.10.1967 №1029 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і місцях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» віднесений до районів крайньої півночі. Також Нафтогазовидобувне управління «Усинськнафта» об`єднання «Коминнафта» знаходиться на території м. Усинськ, Усинського району.

Таким чином, на переконання суду стаж роботи позивача за період з 26.08.1977 по 26.07.1979 та з 24.06.1982 по 29.06.1994, місце розташування яких віднесено до районів Крайньої Півночі регламентованих Указом Президії ВР СРСР від 29.09.1967, підлягає зарахуванню одного року роботи за півтора року.

Щодо здійснення перерахунку пенсії позивачу з липня 2009, суд зазначає, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з непроведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі №164/1904/14-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17, у постановах Верховного Суду, зокрема, від 24 квітня 2018 року у справі №646/6250/17, від 30 жовтня 2018 року у справі №493/1867/17, від 22 січня 2019 року у справі №201/9987/17 (2-а/201/304/2017).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно.

Принцип добросовісності - загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність може розглядатися як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.

За наведених підстав та вказаних правових норм, суд дійшов до висновку про те, що відмова відповідача у зарахуванні періоду роботи з 26.08.1977 по 26.07.1979 та з 24.06.1982 по 29.06.1994 у пільговому обрахунку стажу рік за півтора є необґрунтованою, не добросовісною, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, відтак позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI, судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Доказів щодо понесення судових витрат суду не надано, а відтак відсутні підстави для їх розподілу.

Згідно пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162-165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, 76018, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, 15) зарахувати до стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) період його роботи з 26.08.1977 по 26.07.1979 та з 24.06.1982 по 29.06.1994 у кратному обчислені один місяць за півтора, у зв`язку з чим перерахувати та виплатити пенсію з часу її призначення, з урахуванням різниці, яка вже виплачена.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Шумей М.В.