Справа № 480/3000/20
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2020-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2020 р. Справа № 480/3000/20

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Савицької Н.В.,

за участю секретаря судового засідання - Бєлянської С.М.,

представника позивача - Мачуліна О.В.,

представника відповідача та третьої особи - Фадєєва В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми за правилами загального позовного провадження адміністративну справу № 480/3000/20 за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради, третя особа - Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради про визнання протиправними та нечинними рішень в частині,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Сумської міської ради (далі - відповідач, СМР), третя особа - Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради, і, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 141-142), просить суд:

- визнати протиправним та нечинним рішення Сумської міської ради №1943-МР від 19.12.2012 "Про затвердження містобудівної документації "Проект внесення змін до генерального плану міста Суми" та внесення змін до генерального плану міста Суми, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 16.10.2002 №139-МР в частині земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер: :02:002:0042, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належної на праві власності ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та нечинним рішення Сумської міської ради від 06.03.2013 №2180-МР "Про затвердження містобудівної документації "План зонування міста Суми" в частині затвердження функціонального призначення "Рекреаційні зони обмеженого користування" земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер: :02:002:0042, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належної на праві власності ОСОБА_1 ;

- стягнути на користь позивача, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, з кадастровим номером :02:002:0042, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №415776, виданим 14.01.2008 Управлінням земельних ресурсів у місті Суми.

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради із заявою про видачу будівельного паспорту забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 та надав, передбачений Порядком видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2011 №103, пакет документів. Однак, 21.04.2020 листом Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради №61/08.01-13 позивачеві було відмовлено у видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки. Підставою для відмови у видачі будівельного паспорту стала невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації, а саме: невідповідність місця розташування земельної ділянки позивача генеральному плану м. Суми зі змінами, внесеними рішенням Сумської міської ряди від 19.12.2012 №1943-МР та плану зонування території міста Суми, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 06.03.2013 року №2180-МР. Так, у листі вказано, що дана земельна ділянка належить частково до зони об`єктів природно-заповідного фонду (Р-1), та частково до рекреаційної зони озеленених територій загального користування (Р-3), де будівництво садибних житлових будинків з присадибними ділянками не передбачено.

Позивач, звернувшись до суду із даним позовом, вважає, що така відмова порушує його право власності, оскільки позбавляє можливості вільно користуватися земельною ділянкою, а Сумська міська рада зобов`язана була врахувати цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0042, що належить йому на праві власності, при прийнятті Плану зонування міста Суми, що в свою чергу не призвело б до порушення його права на забудову вказаної ділянки.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 02.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.

У відзиві на позовну заяву, відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначає, що згідно з Планом зонування території міста Суми, затвердженим рішенням XXVII сесії Сумської міської ради від 06.03.2013 № 2180-МР, земельна ділянка позивача розташована частково в рекреаційній зоні озеленених територій загального користування P-З і частково в зоні об`єктів природо-заповідного фонду Р-1, де забудова садибними житловими будинками не передбачена. Так, відповідно до викопіювання з оновленого Генерального плану міста Суми (зміни затверджені рішенням СМР від 19.12.2012 № 1943-МР) і викопіювання з Генерального плану міста, затвердженого рішенням СМР від 19.10.2002 №139-МР, земельна ділянка ОСОБА_1 знаходиться з 19.10.2002 на території зелених насаджень, що повністю відповідає Плану зонування території міста Суми, затверджено рішенням СМР від 06.03.2013 № 2180-МР. Також звертає увагу суду на те, що позивач не навів норми права, яка б зобов`язувала Сумську міську раду обов`язково враховувати лише цільове призначення його земельної ділянки, без урахування державних і громадських інтересів, при проектуванні Генерального плану м.Суми та Плану зонування території м.Суми. Відтак, вважає, що за вказаних обставин, підстави для визнання протиправними та нечинними оскаржуваних рішень в частині, що стосується земельної ділянки позивача, відсутні (а.с. 56-61, 116-120).

Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради, у наданих до суду письмових поясненнях, вказує на те, що відповідно до Плану зонування території міста Суми, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 06.03.2013 № 2180-МР, земельна ділянка позивача знаходиться в зоні Р1 і Р3, де будівництво садового будинку не передбачено. Крім того, зауважує, що земельна ділянка позивача частково знаходиться в межах прибережної захисної смуги і належить до земель водного фонду, а згідно з вимогами ст.89 Водного кодексу України - прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності, яка не передбачає будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

У відповіді на відзив та пояснення третьої особи позивач зазначає, що зміни до Генерального плану міста Суми та План зонування території міста Суми суперечать відомостям з Державного земельного кадастру та проектній документації з землеустрою щодо земельної ділянки позивача, кадастровий номер: :02:002:0042, про що свідчить Інформація з державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 22.06.2020, отримана з офіційного сайту Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру. На переконання позивача, при розробленні змін до Генерального плану міста Суми, який був затверджений рішенням Сумської міської ради від 19.12.2012 № 1943-МР, та прийнятті рішення Сумської міської ради від 06.03.2013 № 2180, відповідач повинен був враховувати основні креслення існуючого Генерального плану міста Суми, затвердженого в 2002 році, з урахуванням рішення від 24.10.2007 № 927-МР, яким передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку, кадастровий номер :02:002:0042, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Отже, на думку позивача, рішення Сумської міської ради від 19.12.2012 №1943-МР, та рішення Сумської міської ради від 06.03.2013 № 2180 в частині земельної ділянки, кадастровий номер: :02:002:0042, загальною площею 0,1000 га, за адресою: АДРЕСА_1 , порушують права позивача як власника земельної ділянки на використання цієї земельної ділянки за цільовим призначенням, а саме для будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

У підготовчому судовому засіданні 23.06.2020 задоволено клопотання представника позивача та відкладено підготовче судове засідання на 08.07.2020 для надання додаткових доказів та пояснень по справі.

У підготовчому судовому засіданні 08.07.2020 оголошено перерву до 14.07.2020 для надання додаткових доказів по справі.

У підготовче судове засідання 14.07.2020 з`явилися представник позивача, а також представник відповідача і третьої особи.

Ухвалою суду від 14.07.2020 закрито підготовче провадження по справі №480/3000/20 за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради, третя особа - Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради про визнання протиправними та нечинними рішень в частині та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та заявах по суті справи.

Представник відповідача та третьої особи проти позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та поясненнях по суті справи.

Суд, здійснивши розгляд справи в порядку загального позовного провадження, заслухав пояснення учасників справи, свідків, дослідив письмові докази, з`ясував фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, з кадастровим номером :02:002:0042, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджується Державним актом про право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №415776, виданим 14.01.2008 Управлінням земельних ресурсів у місті Суми (а.с.9).

У квітні 2020 року позивач звернувся до Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради із заявою про видачу йому будівельного паспорту забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 , надавши при цьому, передбачений Порядком видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2011 №103, пакет документів.

21.04.2020 листом за №61/08.01-13 (а.с.10) Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради повідомило позивача про те, що йому відмовлено у видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки. Підставою для відмови у видачі будівельного паспорту стала невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації, а саме невідповідність місця розташування моєї земельної ділянки генеральному плану м. Суми зі змінами, внесеними рішенням Сумської міської ряди від 19.12.2012 №1943-МР та плану зонування території міста Суми, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 06.03.2013 №2180-МР. Так, у листі вказано, що дана земельна ділянка належить частково до зони об`єктів природно-заповідного фонду ( Р-1), та частково до рекреаційної зони озеленених територій загального користування (Р-3), де будівництво садибних житлових будинків з присадибними ділянками не передбачено.

Вважаючи, що вказаною відмовою порушується його право вільно користуватися та розпоряджатися згідно цільового призначення, наданою у власність земельною ділянкою, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання протиправними та нечинними рішення Сумської міської ради №1943-МР від 19.12.2012 "Про затвердження містобудівної документації "Проект внесення змін до генерального плану міста Суми" та внесення змін до генерального плану міста Суми, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 16.10.2002 №139-МР, та рішення Сумської міської ради від 06.03.2013 №2180-МР "Про затвердження містобудівної документації "План зонування міста Суми" в частині затвердження функціонального призначення "Рекреаційні зони обмеженого користування" земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер: :02:002:0042, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належної йому на праві власності.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, а також інші юридичні факти.

Статтею 328 цього Кодексу визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З матеріалів справи вбачається, що згідно Державного акта про право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №415776, виданого 14.01.2008 Управлінням земельних ресурсів у місті Суми, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, з кадастровим номером :02:002:0042, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.9).

Рішенням Сумської міської ради від 19.12.2012 № 1943-МР "Про внесення змін до Генерального плану міста Суми" та рішенням Сумської міської ради від 06.03.2013 № 2180-МР про затвердження «Плану зонування території міста Суми», зокрема, затверджена містобудівна документація, згідно якої належна позивачеві земельна ділянка належить частково до зони об`єктів природно-заповідного фонду ( Р-1), та частково до рекреаційної зони озеленених територій загального користування (Р-3), де будівництво садибних житлових будинків з присадибними ділянками не передбачено.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно положень статті 316 цього Кодексу правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За приписами статті 319 Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частинами 1, 2 ст. 375 Цивільного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

У відповідності до ч. 4 ст. 373 Цивільного кодексу України, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Згідно зі ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

У статті 90 Земельного кодексу України встановлені права власників земельних ділянок, згідно якої власники земельних ділянок мають право, зокрема, продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди; самостійно господарювати на землі та ін.

Із наведених правових норм вбачається, що віднесення належної ОСОБА_1 на праві приватної власності земельної ділянки до зони об`єктів природно-заповідного фонду (Р-1), та частково до рекреаційної зони озеленених територій загального користування (Р-3), що забороняє капітальне будівництво, порушує його право приватної власності на землю щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою на власний розсуд, зокрема, будувати житловий будинок та інші будівлі і споруди, самостійно господарювати на землі, тобто, використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка належать позивачеві, вона має цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.92).

За ст. ст. 18-20 Земельного кодексу України цільове призначення земельної ділянки визначається у відповідності до категорії земель, серед яких виділяють, у тому числі, землі житлової та громадської забудови, землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.

У відповідності до ст. 38 Земельного кодексу України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Згідно ст. 3 Закону України «Про Державний земельний кадастр», одним із основних принципів ведення державного земельного кадастру є об`єктивність, достовірність та повнота відомостей у Державному земельному кадастрі.

Стаття 20 вказаного Закону встановлює статус відомостей Державного земельного кадастру. У відповідності до цієї статті, відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим.

За приписами ст. 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях.

У даному випадку містобудівна документація «Схема проектних планувальних обмежень» та «Схема планувальних обмежень» не відповідають відомостям Державного земельного кадастру.

Згідно частин 2, 3 ст. 18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», план зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації. Зонування території здійснюється, зокрема, з урахуванням попередніх рішень щодо планування і забудови території.

Відтак, виходячи із вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», зміни до генерального плану міста, повинні вноситися за умови повного врахування попереднього генерального плану та іншої містобудівної документації, що була розроблена з урахуванням функціонального призначення окремої території, існуючої інфраструктури, потреб населення та інших факторів.

За наведених норм, суд доходить висновку про те, що відповідач, при розробленні змін до Генерального плану міста Суми, який був затверджений рішенням Сумської міської ради від 19.12.2012 № 1943-МР, та прийнятті рішення Сумської міської ради від 06.03.2013 № 2180, повинен був враховувати основні креслення існуючого Генерального плану міста Суми, затвердженого в 2002 році, з урахуванням рішення від 24.10.2007 № 927-МР, яким передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку, кадастровий номер :02:002:0042, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Посилання представника відповідача на те, що при внесенні змін до Генерального плану м.Суми, у відповідності до вимог законодавства, Управлінням архітектури та містобудування Сумської міської ради було проведено процедуру громадських слухань щодо врахування громадських інтересів при внесенні змін до Генерального плану міста Суми, суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідачем не зазначено яким чином під час вказаних громадських слухань були враховані інтереси позивача як власника земельної ділянки.

Щодо посилань третьої особи на те, що земельна ділянка позивача частково знаходиться в межах прибережної захисної смуги і належить до земель водного фонду, як на підставу для відмови у задоволенні позову, суд також вважає безпідставними, оскільки вказана обставина може бути врахована на стадії розробки технічної документації капітального будівництва.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на все вищевикладене, відповідач не довів правомірності своїх рішень в оскаржуваних частинах.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Слід зазначити, що оскаржувані рішення відповідача, в частині що стосуються земельної ділянки позивача, не відповідають критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, зокрема, прийняті без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання їх протиправними та нечинними в частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 9 ст. 264 та ч. 1 ст. 265 КАС України, суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині. Резолютивна частина рішення суду про визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання рішенням законної сили.

Суд також зауважує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Частиною 1 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі ст. 139 КАС України, та з урахуванням вищевикладеного, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1681,60 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Сумської міської ради, третя особа - Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради про визнання протиправними та нечинними рішень в частині - задовольнити.

Визнати протиправним та нечинним рішення Сумської міської ради №1943-МР від 19.12.2012 "Про затвердження містобудівної документації "Проект внесення змін до генерального плану міста Суми" та внесення змін до генерального плану міста Суми, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 16.10.2002 №139-МР в частині земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер: :02:002:0042, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належної на праві власності ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та нечинним рішення Сумської міської ради від 06.03.2013 №2180-МР "Про затвердження містобудівної документації "План зонування міста Суми" в частині затвердження функціонального призначення "Рекреаційні зони обмеженого користування" земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер: :02:002:0042, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належної на праві власності ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Кодексу адміністративного судочинства України, зобов`язати Сумську міську раду опублікувати резолютивну частини даного рішення суду у виданні, у якому вказані оскаржувані рішення Сумської міської ради були офіційно оприлюднені, після набрання судовим рішенням законної сили.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Сумської міської ради (майдан Незалежності, 2, м. Суми, 40000, ) суму судового збору в розмірі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн 60 коп.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 10.08.2020.

Суддя Н.В. Савицька