Справа № 520/1607/2020
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2020-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2020 р. № 520/1607/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мороко А.С.,

за участю секретаря судового засідання - Рубіної Я.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Шевченко Д.С.,

розглянувши в порядку загального провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Харкові адміністративну справу № 520/1607/2020 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Харківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держпраці у Харківській області № 1167 від 01 липня 2019 року "Про зміни істотних умов державної служби";

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держпраці у Харківській області № 08-03/382 від 03 грудня 2019 року, яким звільнено ОСОБА_1 з державної служби;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу АПК та СКС Головного управління Держпраці у Харківській області з дати звільнення;

- стягнути з Головного управління Держпраці у Харківській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дня звільнення з посади по день поновлення;

- стягнути з Головного управління Держпраці у Харківській області на користь ОСОБА_1 20000,00 грн завдану моральну шкоду.

Ухвалою суду від 02.06.2020 заяву позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду - задоволено. Визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити строк звернення до суду у справі № 520/1607/2020 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Харківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірні накази є протиправними, а тому, підлягають скасуванню.

Позивач та представник позивача в судове засідання прибув, просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 05.03.2020 надав до суду відзив на адміністративний позов, та зазначив, що при винесенні оскаржуваних наказів Головне управління Держпраці у Харківській області діяв у межах та у спосіб, встановлені чинним законодавством України, а отже звільнення позивача із займаної посади є законним. Просив у позові відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Відповідно до відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 24.11.2015 ОСОБА_1 призначено на посаду головного державного інспектора відділу нагляду в АПК та СКС Головного управління Держпраці у Харківській області; 10.02.2016 - позивача призначено на посаду начальника відділу нагляду в АПК та СКС Головного управління Держпраці у Харківській області.

03.12.2019 після виходу з лікарняного, ОСОБА_1 вручено попередження про наступне вивільнення, в якому зазначено, що у зв`язку із змінами істотних умов державної служби, в організації виробництва і праці, відповідно до наказу Головного управління Держпраці у Харківській області № 1167 від 01.07.2019, введено в дію з 01.09.2019 новий штатний розпис Головного управління Держпраці у Харківській області; попереджено про скорочення посади начальника відділу нагляду в АПК та СКС, яку позивач обіймав. У зв`язку з чим, ОСОБА_1 запропоновано наявні вакансії до кваліфікації та фахового досвіду: головного державного інспектора відділу нагляду в машинобудуванні, енергетиці, в АПК та СКС, головного державного інспектора відділу нагляду на виробництві і на об`єктах підвищеної небезпеки, в будівництві, котлонагляді, на транспорті та зв`язку.

03.12.2019 т.в.о. першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Харківській області винесено наказ № 08-03/382 "Про звільнення ОСОБА_2 ", яким звільнено позивача з посади начальника відділу нагляду в АПК та СКС Головного управління Держпраці у Харківській області, 03.12.2019 у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису і відмовою від переведення на іншу посаду відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 89 Закону України "Про державну службу", п. 1 чт. 40 КЗп України.

Підставою для винесення вказаного наказу зазначено наказ Головного управління Держпраці у Харківській області № 1167 від 01.07.2019 "Про зміни істотних умов державної служби", штатний розпис на 2019 рік Головного управління Держпраці у Харківській області з 01.09.2019, ознайомлення з попередженням про наступне вивільнення ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із зазначеними наказами відповідача, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з даним позовом.

Щодо вирішення справи по суті, суд вказує наступне.

Громадянам згідно зі статтею 43 Конституції України гарантується захист від незаконного звільнення.

Правовідносини щодо проходження державної служби, підстави звільнення з державної служби, гарантії державних службовців, врегульовані Законом України "Про державну службу".

Так, відповідно до ст. 5 ч. 2-3 Закону України "Про державну службу" відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Підстави припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення визначені ст. 87 вказаного Закону, зокрема, відповідно пункту 1 - це скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

При цьому процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення (ст. 87 ч. 3 Закону України "Про державну службу").

Законом України "Про державну службу" встановлені гарантії працевлаштування для державних службовців державних органів, які реорганізуються. Так, відповідно до ст. 22 ч. 5 цього Закону, у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, здійснюється без обов`язкового проведення конкурсу.

Статтею 36 ч. 3 КЗпП України встановлено, що у разі зміни власника підприємства, а у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника уповноваженого органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. 40 ч. 1 п. 1 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. При цьому таке звільнення допускається лише якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина 2 статті 40 КЗпП України).

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду трудових спорів" (з подальшими змінами), при розгляді трудових спорів, пов`язаних із звільненням за п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності штату працівників, чи додержані власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють звільнення працівника, які є докази зміни в організації виробництва і праці, того, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне звільнення.

Статтею 49-2 ч. 1 і 3 КЗпП України передбачено, що у разі вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці та одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Суд зазначає, що наказом Головного управління Держпраці у Харківській області № 1167 від 01.07.2019 "Про зміни істотних умов державної служби" внесено зміни до штатного розпису Головного управління з 01.09.2019, утворено відділ нагляду в машинобудуванні, енергетиці, в АПК та СКС в управлінні нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки чисельністю 28 посад, в т.ч. 1 - заступник начальника управління - начальник відділу, 2 - заступника начальника відділу, 25 головних державних інспекторів; утворено відділ в машинобудуванні та енергетиці та відділ нагляду в АПК та СКС в управлінні нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки ліквідувати, об`єднавши їх у відділ нагляду в машинобудуванні, енергетиці, в АПК та СКС; посади відділів, що ліквідуються скоротити.

Як вже зазначалось судом, статтею 49-2 ч. 1 і 3 КЗпП України передбачено, що у разі вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці та одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

При цьому, судовим розглядом встановлено, що відповідачем 03.12.2019 попереджено позивача про звільнення і в той же день винесено спірний наказ про звільнення, чим грубо порушено вказану норму КЗпП України.

Також, в попередженні від 03.12.2019 відповідачем ОСОБА_1 запропоновано наявні вакансії до кваліфікації та фахового досвіду: головного державного інспектора відділу нагляду в машинобудуванні, енергетиці, в АПК та СКС, головного державного інспектора відділу нагляду на виробництві і на об`єктах підвищеної небезпеки, в будівництві, котлонагляді, на транспорті та зв`язку.

Враховуючи те, що позивач обіймав посаду начальника відділу нагляду в АПК та СКС Головного управління Держпраці у Харківській області, посада начальника новоствореного відділу була б рівнозначною посадою. При цьому, запропоновані вище ОСОБА_1 посади не є рівнозначними кваліфікації, досвіду позивача.

При цьому, суд зазначає, що згідно відповіді на адвокатський запит ГУ ДПС України у Харківській області, оформленої листом № 85/ЗПІ/20-40-57-06 від 14.02.2020 згідно наданих звітів за 2019 рік прийнято на роботу 2 квартал - 7 працівників, 3 квартал - 6 працівників, 4 квартал - 7 працівників. У відповіді на адвокатський запит ГУ Держпраці у Харківській області № 12-15-09/08/12-07/1018 від 29.01.2020 вказало, що наявні вакантні посади станом на 03.12.2019: посади державної служби категорії "Б" - заступник начальника відділу юридичного забезпечення, завідувач сектору документального забезпечення та контролю, завідувач сектору взаємодії зі ЗМІ, міжнародних зв`язкві та питань з Євроінтеграції та більше 12 посад категорії "В". Також, до даної відповіді надано копію штатного розпису та копії звітів. Згідно відповіді Харківського міського центру зайнятості № 2-із від 17.01.2020 за період з 01.07.2019 року по січень 2020 року ГУ Держпраці у Харківській області подано 2 звіти за формою 3-ПН, і відповідно до звіту від 13.09.2019 зазначено 4 посади заступника начальника відділу.

Таким чином, ОСОБА_1 не було запропоновано всі наявні вакантні посади на час вручення повідомлення про вивільнення.

Окремо суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Відповідно до положень статті 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Судовим розглядом встановлено, що на посаду начальника утвореного відділу став начальник відділу в машинобудуванні та енергетиці ОСОБА_3 , якому надано переваги при скороченні. Поряд з цим, ОСОБА_1 в Головному управлінні Держпраці у Харківській області станом на 03.12.2019 пропрацював більше 4 років, а ОСОБА_3 менше 2 років.

Відповідно до копій дипломів, наданих до матеріалів справи, ОСОБА_1 має три вищі освіти, а саме: має повну вищу освіту за спеціальністю "Державне управління", за спеціальністю "Пожежна безпека", за спеціальністю "Землеустрій та кадастр", диплом молодшого спеціаліста із відзнакою за спеціальністю "Організація і техніка протипожежного захисту".

Відповідачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження того, чим керувалось управління при наданні переважного права в залишенні на роботі ОСОБА_3 .

Отже, враховуючи, що відповідачем не вчинено належних дій щодо попередження про наступне вивільнення з метою працевлаштування позивача, з урахуванням його переважного права залишення на роботі, кваліфікаційних вимог до посади, суд приходить до висновку, що наказ Головного управління Держпраці у Харківській області № 08-03/382 від 03 грудня 2019 року є протиправним та підлягає скасуванню.

З метою захисту прав позивача, суд вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу нагляду в АПК та СКС Головного управління Держпраці у Харківській області з 03 грудня 2019 року.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з Головного управління Держпраці у Харківській області на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04 грудня 2019 року по 29 липня 2020 року включно.

Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держпраці у Харківській області № 1167 від 01 липня 2019 року "Про зміни істотних умов державної служби", суд вказує наступне.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 року № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

З урахуванням наведеного, хоча предметом вирішення адміністративним судом в даному випадку і не є вимога про зобов`язання відповідача вчинити певні дії, поряд з цим, надання оцінки обґрунтованості проведення змін у структурі апарату та штатному розписі установи, за умов наявності заявленої необхідності в її оптимізації та покращення роботи з боку керівника, якому це право надано, не є повноваженнями суду, а зачіпає саме дискреційні повноваження сторони відповідача, в які суд втручатися не повинен.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держпраці у Харківській області № 1167 від 01 липня 2019 року "Про зміни істотних умов державної служби".

Щодо позовних вимог про стягнення з Головного управління Держпраці у Харківській області на користь ОСОБА_1 20000,00 грн завдану моральну шкоду, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статей 23 та 1167 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок душевних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до підпункту 2 ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Таким чином, виходячи з наведених норм матеріального права, суд вважає, що обставинами справи не підтверджено та позивачем не надано належних обґрунтувань, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір заявленої до відшкодування моральної шкоди.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності ((пункт 13 в редакції постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 р. N 5).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (Абзац 2 пункту 5 в редакції Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 р. N 5).

Враховуючи те, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, а судом таких фактів при розгляді справи по суті встановлено не було, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні адміністративного позову в частині позовних вимог позивача про стягнення із відповідача моральної шкоди.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Водночас, суд зазначає, що рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, підлягає негайному виконанню відповідно до п. 2, п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) до Головного управління Держпраці у Харківській області (місцезнаходження: вул. Алчевських, буд. 40, м. Харків, 61002, ідентифікаційний код - 39779919) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держпраці у Харківській області № 08-03/382 від 03 грудня 2019 року, яким звільнено ОСОБА_1 з посади начальника відділу нагляду в АПК та СКС у зв`язку зі скороченням посади державної служби відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", п. 1 ст. 40 КЗпП.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу нагляду в АПК та СКС Головного управління Держпраці у Харківській області з 03 грудня 2019 року.

Стягнути з Головного управління Держпраці у Харківській області (ідентифікаційний код - 39779919) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04 грудня 2019 року по 29 липня 2020 року включно.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу нагляду в АПК та СКС Головного управління Держпраці у Харківській області, а також в частині стягнення середнього заробітку в межах одного місяця.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 10 серпня 2020 року.

Суддя А.С. Мороко