Справа № 160/9382/19
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2020-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 серпня 2020 року м. Дніпросправа № 160/9382/19
(суддя Серьогіна О.В., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Офісу великих платників податків Державної податкової служби на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року у справі №160/9382/19 за позовом публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» до Офісу великих платників податків Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» (далі - ПАТ «Інтерпайп НТЗ») 26 вересня 2019 року звернулось до суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, правонаступником якого є Офіс великих платників податків Державної податкової служби в якому просить визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № від 11 червня 2019 року щодо зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 550344,00 грн. та нарахування штрафних санкцій у розмірі 275172,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що реальність господарських операцій по взаємовідносинам з ТОВ «ЄВРОСТРОЙТОРГ» та ТОВ «ВАГОНОРЕМОНТНА КОМПАНІЯ «ХОЛД» підтверджуються первинними документами.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року позов задоволено частково.

Суд, визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № від 11.06.2019 року, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 548484,00 грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 274242,00 грн. В задоволенні решти вимог відмовив.

Рішення суду мотивовано тим, що встановлені обставини справи, а також умови укладених договорів, свідчать про те, що позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності з іншими доказами свідчать про факт вчинення господарських операцій, натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його до апеляційного суду, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмвити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що в акті перевірки не йде мова про порушеня контрагентами позивача податкового законодавства відповідальність за які перекладаєься на позивача, оскільки інформація про таких контрагентів у сукупності свідчить про неможливість здійснення ними господарської діяльності. Зазначає про відсутність у контрагентів достатньої кількості трудових ресурсів, а саме достатньої кількості працівників необхідних для виконання робіт за договорами з ПАТ «Інтерпайп НТЗ», що в свою чергу не підтверджує реальність наданих послуг. При цьому, відповідач зазначає про те, що за умовами наданих до перевірки договорів допуск до роботи здійснюється за наявності спецдозволу Держгірпромнагляду України, в той час як ТОВ «ЄВРОСТРОЙТОРГ» такого дозволу не отримувало.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, позивач зазначаючи про її необґрунтованість, просить у задоволені скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, поясненя представника відповідача яка підтримала доводи апеляційної скарги, пояснення представника позивача, який заперечував щодо її задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на нєї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що на підставі наказу Офісу великих платників податків ДФС від 18.04.2019 року №884 та направлення на перевірку №128/28-10-46-06 від 22.04.2019 року, № 129/28-10-46-06 від 22.04.2019 року головними державними ревізорами - інспекторами відділу податкового супроводження підприємства металургійної галузі Дніпропетровського управління Офісу ВПП ДФС Ткаченко Ю .В. та Козаченко А.М. , відповідно до п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.8, п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ «Інтерпайп НТЗ» з питань перевірки формування від`ємного значення з ПДВ по декларації податку на додану вартість за лютий 2019 року, за результатами якої складено акт № 71/28-10-46-07-05393116 від 17.05.2019 року (т.1 а.с.13-33).

Відповідно до висновків вказаного акта, перевіркою встановлено порушення позивачем:

- п.198.1, п.198.2, абз. г) п. 198.5 ст.198, п. 200.1, абз. «б» п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями, діючими в періоді, зо охоплений перевіркою), внаслідок чого завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню у лютому 2019 року на суму 550334,00 грн.;

- п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями, діючими в періоді, який охоплений перевіркою), в частині відсутності виписки та не здійснено реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних (відсутні реєстрація) в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму 1860 грн.

Позивач, не погодившись із висновками акта перевірки подав 30.05.2019 року заперечення на акт перевірки № 71/28-10-46-07-05393116 від 17.05.2019 року (т.1 а.с. 63-70).

За результатом розгляду заперечень, відповідно до листа Офісу великих платників податків ДФС від 07.06.2019 року № 28901/10/28-10-46-07-12, висновки, викладені у акті перевірки, були залишені без змін (т.1 а.с.71-75).

На підставі акта перевірки № 71/28-10-46-07-05393116 від 17.05.2019 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 11.06.2019 року, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 550344,00 грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 274172,00 грн. (т.1 а.с.76/)

Законність та обгрунтованість вищезазначеного податкового повідомлення-рішення є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 Податкового Кодексу України (далі - ПК). Так, згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон № 996-ХIV.

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до наведеного вище визначення господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання зобов`язаний заперечувати проти доводів суб`єкта владних повноважень.

Судом першої інстанції встановлено та під час апеляційного розгляду справи знайшло підтвердження, що 27.11.2018 року між ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубний завод» (Замовник) та ТОВ «ЄВРОСТРОЙТОРГ» (Підрядник) укладено договір підряду № 560181550 (т.1 а.с.178-182), відповідно до умов якого:

п.1.1. Підрядник приймає на себе виконання робіт з технічного обслуговування центральної системи кондиціювання повітря Інженерного корпусу позивача, інв. №10420972, у об`ємі згідно з затвердженим Технічним завданням (додаток №1 до Договору), а Замовник зобов`язується прийняти і сплатити виконані роботи відповідно до узгодженої Договірної ціни та кошторисної документації (Додаток №2 до Договору).

п.1.2. Роботи виконуються із матеріалів Підрядника.

п.2.1 сума договору складає 2 187 459,81 грн., в т.ч. ПДВ - 437 491,96 грн. Всього сума договору складає 2 624 951,77 грн. (з них: вартість матеріалів - 1 117 920,00 грн. з ПДВ).

п.3.1 термін виконання робіт - до 01.04.2019 року.

п.3.2 приймання виконання робіт здійснюється шляхом підписання акту здачі-приймання виконаних робіт по формі КБ-2в уповноваженими представниками сторін із зазначенням матеріалів з яких ці роботи були виконані.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надані наступні первинні документи: договірна ціна на 12.02.2018 року (т.1 а.с.183); акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за лютий 2019 року (т.1 а.с.185-188); підсумкова відомість ресурсів за лютий 2019 року (т.1 а.с.189-191); загальновиробничі витрати на будову за лютий 2019 року (т.1 а.с.192); довідка про вартість виконаних будівельних робіт за лютий 2019 року (т.1 а.с.193-194); акт №2 приймання виконаних будівельних робіт за лютий 2019 року (т. а.с.213-217); акт №2 приймання виконаних будівельних робіт та витрати за лютий 2019 року (т.1 а.с.220-223); довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за лютий 2019 року (т.1 а.с.219); акт №3 приймання виконаних будівельних робіт та витрати за лютий 2019 року (т.1 а.с.230-234), а також письмові докази: податкова накладна №6 від 19.02.2019 року на загальну суму 314 994,22 грн. в т.ч. ПДВ 52 499,04 грн. (т.2 а.с.5); податкова накладна №8 від 20.02.2019 року на загальну суму 195 924,83грн. в т.ч. ПДВ 32 654,14 грн. (т.2 а.с.6).

09.07.2018 року між ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубний завод» (Замовник) та ТОВ «ВАГОНОРЕМОНТНА КОМПАНІЯ «ХОЛД» (Підрядник) укладено договір підряду № 560180826 (т.2 а.с.14-19), відповідно до умов якого: підрядник приймає на себе виконання робіт по капітальному ремонту напіввагонів з глухими торцевими стінами, металевих мод. 12-9044, у кількості 10 одиниць, інв. №10500895, 10500900, 10500902, 10500903, 10500905, 10501009, 10501010, 10501013, 10501017, 10501018, у об`ємі згідно до затвердженого Технічного завдання (Додаток №1 до договору), а Замовник зобов`язується прийняти і сплатити виконані роботи відповідно до Протоколу узгодження договірної ціни (Додаток №2 до договору).

26.09.2018 року між сторонами зазначеного договору укладено додаткову угоду № 1, відповідно до умов якої: підрядник приймає на себе виконання додаткового об`єму робіт по капітальному ремонту напіввагонів мод. 12-9044, у кількості 15 одиниць, інв. №10500894, 10500896, 10500897, 10500898, 10500899, 10500901, 10500904, 10500906, 10500907, 10500908, 10500909, 10500910, 10500911, 10501007, 10501008, у об`ємі згідно до затвердженого Технічного завдання (Додаток №1/1 до Договору), а Замовник зобов`язується прийняти і сплатити виконані роботи відповідно до Протоколу узгодження договірної ціни (Додаток №2/1 до Договору), які є невід`ємною його частиною.

03.12.2018 року між сторонами зазначеного договору укладено укладено додаткову угоду № 2, відповідно до умов якої: підрядник приймає на себе виконання додаткового об`єму робіт по капітальному ремонту напіввагонів мод. 12-9044 інв. №10500894, 10500897, 10500606, 10501008, у об`ємі згідно до затвердженого Технічного завдання (Додаток №12 до Договору), а Замовник зобов`язується прийняти і сплатити виконані роботи відповідно до Протоколу узгодження договірної ціни (Додаток №2/2 до Договору), які є невід`ємною його частиною.

18.01.2019 року між сторонами зазначеного договору укладено додаткову угоду № 3 до договору підряду № 560180826 від 09.07.2019 року (т.2 а.с.28), відповідно до умов якої: підрядник приймає на себе виконання додаткового об`єму робіт по капітальному ремонту напіввагонів мод. 12-9044 інв. №10500899, 10500904, 10500908, 10500909, 10500910, 10500911, 105011007 та капітальному ремонту напіввагонів мод 12-9044 інв. №10501011, 10501012, 10501014, 10501015, 10501016, 10501019, 10501020 у об`ємі згідно до затвердженого Технічного завдання (Додаток №1/3 до Договору), а Замовник зобов`язується прийняти і сплатити виконані роботи відповідно до Протоколу узгодження договірної ціни (Додаток №2/3 до Договору).

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надані наступні первинні документи: протокол узгодження договірної ціни (додаток №2/1) (т.2 а.с.29); протокол узгодження договірної ціни (додаток №2/2) (т.2 а.с.25); протокол узгодження договірної ціни (додаток №2/3) (т.2 а.с.27); акт надання послуг (виконаних робіт) №6 від 01.02.2019 року (т.2 а.с. 29); додаток до акта №6 від 01.02.2019 року (т.2 а.с. 30); акт надання послуг (виконаних робіт) №7 від 04.02.2019 року (т.2 а.с. 31); додаток до акта №7 від 04.02.2019 року (т.2 а.с. 32); акт надання послуг (виконаних робіт) №8 від 11.02.2019 року (т.2 а.с. 33); додаток до акта №8 від 11.02.2019 року (т.2 а.с. 34); акт надання послуг (виконаних робіт) №9 від 12.02.2019 року (т.2 а.с. 35); додаток до акта №9 від 12.02.2019 року (т.2 а.с. 36); акт надання послуг (виконаних робіт) №10 від 20.02.2019 року (т.2 а.с. 37); додаток до акта №10 від 20.02.2019 року (т.2 а.с. 38); акт надання послуг (виконаних робіт) №11 від 25.02.2019 року (т.2 а.с. 39); додаток до акта №11 від 25.02.2019 року (т.2 а.с. 40); акт надання послуг (виконаних робіт) №12 від 25.02.2019 року (т.2 а.с. 41); додаток до акта №11 від 25.02.2019 року (т.2 а.с. 42); платіжні документи (т.2 а.с. 74-80), а також письмові докази: рахунок на оплату №12 від 20.02.2019 року (т.2 а.с. 43); рахунок на оплату №13 від 25.02.2019 року (т.2 а.с. 44); рахунок на оплату №14 від 25.02.2019 року (т.2 а.с. 45); паспорт якості №81 (т.2 а.с. 46); паспорт продукції №1045-2-12-18 (т.2 а.с. 47); сертифікат якості №45 (т.2 а.с. 48); податкова накладна №1 від 01.02.2019 року на загальну суму 16 146 грн., в т.ч. ПДВ - 2 691 (т.2 а.с. 64); податкова накладна №2 від 01.02.2019 року на загальну суму 227 500 грн., в т.ч. ПДВ - 37916,666 грн. (т.2 а.с. 66); податкова накладна №9 від 01.02.2019 року на загальну суму 227 500 грн., в т.ч. ПДВ - 37916,666 грн. (т.2 а.с. 66); податкова накладна №4 від 11.02.2019 року на загальну суму 227500 грн., в т.ч. ПДВ - 37916,666 грн. (т.2 а.с. 67); податкова накладна №5 від 12.02.2019 року на загальну суму 227500 грн., в т.ч. ПДВ - 37916,666 грн. (т.2 а.с. 68); податкова накладна №6 від 14.02.2019 року на загальну суму 1 327 063,33 грн., в т.ч. ПДВ - 265 416,67 грн. (т.2 а.с. 69); податкова накладна №8 від 25.02.2019 року на загальну суму 227500 грн., в т.ч. ПДВ - 37916,67 грн. (т.2 а.с. 71).

Правильність вказаних документів під сумнів не ставиться, а тому суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що вони підтверджують реальність здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «ЄВРОСТРОЙТОРГ», ТОВ «ВАГОНОРЕМОНТНА КОМПАНІЯ «ХОЛД».

Щодо доводів відповідача про відсутність у контрагентів достатньої кількості трудових ресурсів, а саме достатньої кількості працівників необхідних для виконання робіт за договорами з ПАТ «Інтерпайп НТЗ», суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається з договорів підряду № 560181550, № 560180957 та № 560180826 вони не містять заборони для підряднику користуватися правом залучення до виконання робіт субпідрядників. Вказане право підрядника також не звужується Законом, а за умови того, що роботи велися не державними підприємствами, за небюджетні кошти, законодавець не ставить перед суб`єктами господарювання обов`язку у відображенні участі субпідрядників у типовій формі № КБ-2в по виконанню вказаних робіт.

При цьому, суд апеляційної інтанції враховує, що пунктом 6.8 договору №560180957 (т. 1 а.с. 240-245), пунктом 6.10 договору №560181550 (т.1 а.с.178-182), пунктом 6.10 договору №560180826 (т.2 а.с.14-19) встановлено, що підрядник несе повну відповідальність за належне виконаня постачань і робіт за даним договором притягненими Субпідрядниками, як за власні дії, а також за координацію їх діяльності.

Колегія суддів зазначає, що наведені контролюючим органом в акті перевірки розрахунки людино-годин, робочих днів, норми тривалості робочого часу та інші розрахункові показники не є доказами неможливості проведення відповідних робіт господарюючим суб`єктом, такі розрахунки є суб`єктивними та носять виключно інформаційних характер.

Крім того, висновки про відсутність достатніх як трудових так і матеріальних ресурсів контролюючим органом здійснено на підставі податкової інформації, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, проте така інформація носить виключно інформативний характер та сформована фактично без дослідження первинних документів податкового обліку, а отже не є належним доказом в розумінні норм КАС України. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень на наявність яких посилається контролюючий орган.

Така правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 12 липня 2019 року у справі №808/109/18.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає, що посилання відповідача на відсутність у ТОВ «ЄВРОСТРОЙТОРГ» дозволу на виробництво робіт підвищеної небезпеки, як на підставу нереальності господарської операції є помилковим, оскільки у відповідності до положень статті 21 Закону України «Про охорону праці» дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки повинен одержати саме роботодавець, у спірних відносинах - ТОВ «ЄВРОСТРОЙТОРГ», як наслідок відповідальність за допуск працівників до роботи без такого дозволу покладена саме на такого роботодавця.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що розділом 6 договору підряду № 560181550 (т.1 а.с.178-182) та договору підряду №560180957 (т.1 а.с.240-245) встановлено, що підрядник несе повну відповідальність за організацію і безпечне проведення робіт відносно своїх робітників, як наслідок суд апеляційної інстанції вважає, що у разі недотримання підрядником вимог трудового законодавства перед своїми працівниками не може бути наслідком нереальності господарської операції та позбавлення позивача права бюджетного відшкодування за отриманими податковими накладними.

Взагалі в акті перевірки відсутність реальності вчинення господарської діяльності пов`язується податковим органом з обставинами діяльності контрагентів, які на думку податкового органу неналежним чином здійснюють свою діяльність, що є неприпустимим як за законодавством України так і за міжнародними нормами.

Зокрема, ст. 61 Конституції України закріплює принцип індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.

Крім того, рішеннями Європейського Суду від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України» та від 22.01.2009 «Булвес» АД проти Болгарії, які згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, вказано на те, що коли Держави-члени Конвенції володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань… Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов`язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Отже, виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом, не впливають на права та обов`язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим відповідач зазначеного обов`язку не виконав, нереальність спірних господарських операцій та як наслідок правомірність оскарженого податкового повідомлень-рішення не довів.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби - залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року у справі №160/9382/19 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 06 серпня 2020 року.

Повне судове рішення складено 07 серпня 2020 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко