Справа № 380/561/20
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2020-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/561/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Сидор Н.Т.,

за участю секретаря судового засідання Василько А.В.,

представника позивача Робейко А.А.,

представника відповідача Кельбас Р.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Максбудрем до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу,

в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Максбудрем» до Головного управління ДПС у Львівській області, в якій позивач просить: визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Львівській області № 242 від 11.01.2020 «Про проведення позапланової виїзної перевірки ТОВ «Максбудрем».

Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначає, що оскаржуваний наказ прийнятий всупереч вимогам податкового законодавства за відсутністю законних підстав для його прийняття. Зокрема, зазначає, що однією з підстав для проведення документальної позапланової виїзної перевірки є отримання податкової інформації, яка свідчить про факти порушень та є підставою для надсилання обґрунтованого письмового запиту, на який платником податків не надано пояснень та їх документального підтвердження. Однак, зі змісту скерованого ТОВ «Максбудрем» запиту не можливо встановити, які порушення були виявлені податковим органом, та не постановлено конкретних запитань, на які платник податків повинен надати відповіді в письмових поясненнях. Запит містить загальні формулювання, які не пов`язані ні з метою надсилання письмово запиту, ні з цілями, які хотів досягнути податковий орган, отримавши відповідь на запит. Позивач вважає, що письмовий запит є формальною дією податкового органу з метою лише безпідставного виходу на перевірку ТОВ «Максбудрем». Таким чином, на переконання позивача, письмовий запит відповідача на отримання інформації щодо взаємовідносин ТОВ «Максбудрем» із ТОВ «Саргут» складений податковим органом з порушенням вимог п.73.3 ст. 73 Податкового кодексу та Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 №1245. У свою чергу, за твердженням позивача, оскаржуваний наказ про проведення перевірки не містить покликання на податкову інформацію, яка отримана податковим органом, і свідчить про наявність з боку ТОВ «Максбудрем» порушення податкового законодавства. Також зазначає, що оскаржуваний наказ про проведення перевірки не містить мети призначення перевірки. Підстави призначення перевірки вказані не в тексті наказу, а в доповідній записці заступника начальника управління ГУ ДПС у Львівській області, на яку робляться покликання в наказі та яка за своєю суттю є документом внутрішнього використання та здебільшого має за мету спонукання керівника до прийняття конкретного рішення.

Відповідач позов не визнає. Позиція відповідача щодо предмету спору викладена у відзиві на позовну заяву (вх. №7583 від 11.02.2020), де представник відповідача заперечує твердження позивача про невідповідність запиту від 16.09.2019, який був скерований ТОВ «Максбудрем», вимогам п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України. Зокрема, представник відповідача зазначає, що у цьому запиті містяться посилання на дані, що стали підставою для їх складання, зокрема, отримані в результаті аналізу показників, що містяться у податкових деклараціях з ПДВ, поданих платником податків за відповідні періоди та податкової інформації, а саме даних єдиного реєстру податкових накладних та даних показників поданих до податкового органу декларацій та звітів, зокрема: відсутнє реальне (законне) джерело походження ідентифікованого (придбаного товару (відсутнє дійсне формування цього активу), а відтак неможливий його рух за ланцюгом всіх платників податків, які брали участь у здійсненні взаємопов`язаних нереальних господарських операцій, до платника «Саргут» та наступного за ними платника ТОВ «Максбудрем». Також представник відповідача вважає необґрунтованим твердження позивача про невідповідність надісланих контролюючим органом запитів приписам чинного законодавства, зокрема п. 73.3 ст. 73 ПК України, оскільки потрібно врахувати, що вимоги, які висуваються до змісту та форми запиту є нормативно визначеними і поширюваному тлумаченню не підлягають. Поряд з цим зазначає, що посилання на окремі дефекти запиту про надання інформації не впливають на обов`язок позивача надати всю необхідну інформацію за запитом, оскільки відсутність або неповнота посилань на конкретні джерела отримання податкової інформації не повинні розглядатися як підстава для визнання запиту таким, що не відповідає вимогам п. 73.3 Податкового кодексу України, та, як наслідок, бути підставою для визнання наказу про проведення податкової перевірки протиправним.

Стосовно процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом справи, слід зазначити наступне.

Ухвалою судді від 22.01.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

10.06.2020 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила такі задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, просила у задоволенні таких відмовити.

Заслухавши вступне слово представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

16.09.2019 Головне управління ДПС у Львівській області скерувало за юридичною адресою ТОВ «Максбудрем» письмовий запит №1268/10/05.09 «Про надання пояснень та їх документальних підтверджень», в якому посилаючись на пп. 16.1.5, 16.1.7 п. 16.1 ст. 16, п.п. 20.1.2 п. 20.1 ст. 20, п.п.73.3 п. 73 ст. 73, п.п. 78.11. п. 78.1 ст.78 просило надати інформацію та її документальне підтвердження за період травень 2019 року по взаємовідносинах із ТОВ «Саргут» (а.с. 11-12).

Листом від 11.10.2019 № 11109-1 ТОВ «Максбудрем» відмовило у наданні відповіді на запит, покликаючись на те, що звільняється від обов`язку надавати відповідь на запит, оскільки такий складений з порушенням вимог, визначених ПК України щодо складання письмового запиту про подання інформації (а.с. 14).

На підставі пп. 16.1.5, пп. 16.1.7 п. 16.1 ст. 16, пп.20.1.2 п. 20.1 ст. 20, пп. 73 ст. 73, п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, розглянувши Доповідну записку управління податкових перевірок, трансфертного ціноутворення та міжнародного оподаткування Головного управління ДПС у Львівській області від 09.01.2020 № 8/05.9-14, 11.012020 відповідач видав наказ №242 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ Максбудрем» (а.с. 10).

Покликаючись на те, що вказаний наказ прийнятий всупереч вимогам податкового законодавства за відсутністю законних підстав для його прийняття, позивач оскаржив його до суду.

Вирішуючи даний спір, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 ст. 75 ПК України визначено право органів державної податкової служби проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За змістом пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного наказу, підставою для його прийняття є пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України, відповідно до якого документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Процедуру періодичного подання органам державної податкової служби суб`єктами інформаційних відносин або подання за письмовим запитом таких органів податкової інформації визначає Порядок періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 р. № 1245.

Пунктами 9 та 10 вищевказаного Порядку визначено, що органи державної податкової служби мають право звернутися до суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та документального підтвердження такої інформації. В окремих випадках зазначений запит може надсилатися з використанням засобів телекомунікаційного зв`язку з накладенням електронного цифрового підпису органу державної податкової служби.

Запит щодо отримання податкової інформації від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин оформляється на бланку органу державної податкової служби та підписується керівником (заступником керівника) зазначеного органу.

У запиті зазначаються: посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації; підстави для надіслання запиту; опис інформації, що запитується, та в разі потреби перелік документів, що її підтверджують.

Пунктом 16 цього Порядку передбачено, що у разі коли запит складено з порушенням вимог, визначених у пунктах 9 і 10 цього Порядку, суб`єкт інформаційних відносин звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

Право контролюючих органів на звернення до платників податків із письмовим запитом про подання інформації передбачено також п. 73.3 ст. 73 ПК України.

Так, згідно з п. 73.3 ст. 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити: 1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу.

Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом).

У разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

З системного аналізу п. 73.3 ст. 73 та п.п.78.1.1 п. 78.1. ст. 78 ПК України вбачається, що письмовий запит контролюючого органу обов`язково має містити зазначення інформації про порушення платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

При цьому, суд наголошує, що зазначення таких порушень не може обмежуватись лише посиланням на норму податкового законодавства, оскільки запит має містити конкретні підстави, тобто, чітко окреслені обставини, які свідчать про порушення платником податків податкового законодавства. У разі відсутності відповідних підстав, платник податків не має об`єктивної можливості надати будь-які пояснення та їх документальне підтвердження, оскільки не повідомлений про предмет та характер виявлених порушень, що, в свою чергу, у будь-якому разі призводить до прийняття наказу про проведення позапланової перевірки.

Аналогічний висновок щодо зазначення підстав направлення запиту на отримання інформації висловлено у постановах Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 820/768/18 (адміністративне провадження № К/9901/57407/18) та від 19.03.2019 у справі № 803/1542/16 (адміністративне провадження № К/9901/35538/18).

Втім, як слушно зауважив представник позивача, у запиті, скерованому ТОВ «Максбудрем», податковий орган просить надати документи про подальшу реалізацію в той час, коли мова йде по взаємовідносинах тільки із ТОВ «Саргут», які стосувалися придбання товару; в запиті не зазначається перелік юридичних осіб, яким з порушенням законодавства був реалізований товар, не зазначено також про виявлені порушення при реалізації продукції та формування з порушенням позивачем показників податкового зобов`язання; у запиті не конкретизовано перелік витребуваних документів, він містить прийменник «тощо», що передбачає розширене трактування цього переліку.

Крім того, податковий орган у запиті просив надати письмові пояснення та документи щодо проведення взаєморозрахунків та включення таких операцій до податного обліку з відповідним відображенням у податкових деклараціях з податку на прибуток та з податку на додану вартість за відповідні періоди. Однак, запит не містить нормативно-правового обґрунтування порушень, пов`язаних з обчисленням та сплатою податку на прибуток, позаяк в ПК України порядок обчислення та сплати податку на прибуток врегульовано ст. ст. 133-161 ПК України, на які відсутнє покликання в письмовому запиті. У запиті податковий орган покликається лише на інформацію, отриману внаслідок проведеного аналізу показників, що містяться у податкових деклараціях з ПДВ, в Єдиному реєстрі податкових накладних і не зазначено про інформацію, яка стосується нарахування та сплати податку на прибуток.

За таких обставин, суд доходить висновку, що запит ГУ ДПС у Львівській області «Про надання пояснень та їх документальних підтверджень» від 16.09.2019 №1268/10/05.09 не містить конкретних обґрунтувань в аспекті отриманої інформації щодо порушення позивачем податкового законодавства та конкретних запитань, на які платник податків повинен надати відповіді в письмових поясненнях, що вказує на порушення відповідачем вимог п. 73.3. ст. 73 ПК України.

На вказаний запит податкового органу позивачем надано відповідь № 11109-1 від 11.10.2019, в якій викладено недоліки письмового запиту, та вказано також про те, що податкові накладні, виписані постачальником на ТОВ «Максбудрем», зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що в силу чинних положень п. 201.10 ст. 201 ПК України для покупців таких товарів є достатньої підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту та не потребує будь-якого іншого документального підтвердження.

Так, Верховний Суд України, в постановах від 27.01.2015 у справі № 21-425а14 та від 16.02.2016 № 1-2749а15, зазначив, що виявлені факти, які свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, можуть бути підставою для проведення перевірки лише у випадку, коли сумніви не усунуті наданими поясненнями та документальними підтвердженнями.

Як вище зазначено, однією з підстав для проведення перевірки позивача визначено пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України, реалізація якого передбачає необхідність наведення податковим органом у змісті запиту конкретних порушень, вчинених цим платником податків, а не лише вживання загальних формулювань та суто посилання на норми податкового законодавства.

З метою застосування такого підходу необхідно, щоб зі змісту спірного наказу вбачалося за можливе ідентифікувати передбачену законодавством фактичну підставу, а не юридичну для призначення відповідної перевірки, тобто конкретні обставини податкового правопорушення.

Таким чином, як запит про надання інформації, так і наказ про проведення позапланової документальної податкової перевірки відповідають ознакам індивідуального акту, що є предметом оцінки суду при вирішенні публічно-правового спору.

Правовий акт індивідуальної дії - це виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому він адресований.

Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер.

Головною рисою таких актів є їхня конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.

Однак оскаржуваний наказ контролюючого органу не містить підстав для проведення перевірки, обов`язковість зазначення яких передбачено пп. 78.1.1, 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України, а посилання виключно на норми Закону без зазначення підстав, визначених у них, свідчить про порушення порядку призначення перевірки та прийняття наказу.

Щодо посилання в оскаржуваному наказі на доповідну записку управління податкових перевірок, трансфертного ціноутворення та міжнародного оподаткування ГУ ДПС у Львівській області від 09.01.2020 № 8/05.9-4, суд зазначає, що така за своєю суттю є документом внутрішнього використання та здебільшого має за мету спонукання керівника до прийняття конкретного рішення.

Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постанові від 27.03.2018 у справі № 813/2162/17 та у постанові від 19.04.2018 у справі № 813/4282/16.

Верховний Суд України у справах, предметом позову в яких були вимоги про визнання недійсним та скасування наказів про призначення документальної позапланової невиїзної перевірки платників податків, а в деяких мали місце обставини складання контролюючими органами за наслідками таких перевірок податкових-повідомлень рішень, неодноразово висловлював правову позицію про те, що нормами ПК України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, установлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що наказ про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Максбудрем» прийнято за відсутності законних підстав на її проведення, які визначені пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Адміністративні суди у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» ЄСПЛ визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

У справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд доходить переконання, що оскаржуваний наказ не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, що визначені ч. 2 ст. 2 КАС України.

Таким чином, встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, тоді як відповідач всупереч встановленому ч. 1 ст. 77 КАС України обов`язку доказування правомірності оскаржуваного наказу не довів, а відтак останній підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України у разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, судові витрати, що належать відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 293, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII Перехідні положення, п. 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

позов товариства з обмеженою відповідальністю Максбудрем до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Львівській області від 11.01.2020 № 242 Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ Максбудрем.

Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю Максбудрем судовий збір в сумі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. При цьому, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до або через суд першої інстанції, який ухвалив рішення.

Процесуальні строки, встановлені цим рішенням, можуть бути продовжені судом за заявою особи відповідно до пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) від 18.06.2020 № 731-IX.

Повне найменування сторін:

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю Максбудрем (, місцезнаходження: 79069, м. Львів, вул. Шевченка, 327).

Відповідач: Головне управління ДПС у Львівській області (, місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35).

Повний текст рішення складено та підписано 10.08.2020.

Суддя Сидор Н.Т.