Справа № 640/21544/19
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2020-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.03.2020 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «С.К.С» до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «С.К.С» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області № 544 від 31.10.2019 «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «С.К.С».

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.03.2020 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Державної податкової служби у Черкаській області звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ГУ ДПС у Черкаській області на підставі підпунктів 20.1.2, 20.1.4, 20.1.8 - 20.1.11 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, статті 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» видано наказ від 31.10.2019 № 544 про проведення фактичної перевірки ТОВ «С.К.С» () за місцем фактичного здійснення діяльності, а саме: Черкаська область, м. Умань, вул. Комарова, буд. 7/а та Черкаська область, м. Черкаси, проїзд Залізничний, 18, з 04.11.2019 року тривалістю 10 діб.

З оскаржуваного наказу вбачається, що перевірка проводиться за період діяльності з 06.08.2018 по 13.11.2019 з метою дотримання вимог законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) за місцем фактичного здійснення діяльності.

На підставі оскаржуваного наказу, відповідачем здійснено виїзд за адресою: Черкаська область, м. Черкаси, проїзд Залізничний, 18, для проведення фактичної перевірки позивача.

Однак, позивачем відмовлено відповідачу у допуску до проведення фактичної перевірки, оскільки вважав, що наказ є безпідставним та прийнятим всупереч вимогам діючого податкового законодавства України.

Вважаючи наказ від 31.10.2019 № 544 «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «С.К.С» протиправним та таким, що порушує права та інтереси позивача, останній звернувся з даним адміністративним позовом до суду першої інстанції.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки контролюючий орган здійснив порушення норм податкового законодавства, без урахування всіх обставин, що мають значення для призначення та проведення перевірки, то спірний наказ від 31.10.2019 № 544 «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «С.К.С» є протиправним та підлягає скасуванню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що приймаючи оскаржуваний наказ від 31.10.2019 № 544 «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «С.К.С», відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

Колегія суддів вважає доводи апелянта обґрунтованими та не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Приписи пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України передбачено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Пунктом 80.2 статті 80 Податкового кодексу України передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав, визначених пп. пп. 80.2.1 - 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 ПК України.

Тобто, існування хоча б однієї з обставин, передбачених вказаними положеннями ПК України, наділяє контролюючий орган правом на проведення фактичної перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, в оскаржуваному наказі № 544 від 31.10.2019 «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «С.К.С» ГУ ДПС у Черкаській області було вказано, що контролюючий захід здійснюється, зокрема, на підставі пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України.

Так, відповідно до пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Викладене, у свою чергу, свідчить, що право на призначення та проведення фактичної перевірки за пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України виникає у контролюючого органу у випадку отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині, зокрема, обліку та зберігання алкогольних напоїв.

Матеріали справи свідчать, що рішення про призначення фактичної перевірки ТОВ «С.К.С» було прийнято у зв`язку з надходженням листа Державної податкової служби України від 30.10.2019 № 4040/7/99-00-04-01-02-17, в якому вказано на можливі порушення позивачем у сфері обігу підакцизних товарів з підстав здійснення ТОВ «С.К.С» () протягом 2019 року закупівлі великих обсягів алкогольної продукції з метою подальшої її реалізації. Але, відповідно до поданої звітності, у суб`єкта господарювання станом на 01.10.2019 обліковуються значні обсяги алкогольної продукції (у тому числі пива). Крім цього, за наявною інформацією, суб`єктом господарювання надаються послуги по зберіганню алкогольних напоїв, які належать іншим підприємствам, діяльність яких пов`язана з оптовим продажом підакцизних товарів (а.с. 24-26). При цьому, зі змісту оскаржуваного наказу № 544 від 31.10.2019 вбачається, що останній прийнятий згідно пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України саме на підставі відомостей, викладених у згаданому вище листі ДПС України.

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

У свою чергу, за правилами указаного пункту статті 81 Податкового кодексу України у наказі про проведення перевірки мають бути зазначені дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Аналіз змісту наявної у матеріалах справи копії наказу свідчить, що оскаржуваний індивідуальний акт відповідає законодавчо визначеним вимогам. При цьому, у ньому містяться відомості щодо підстав для проведення перевірки, визначені Податковим кодексом України, як нормативні - пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80, а в матеріалах справи фактичні - лист ДПС України від 30.10.2019 № 4040/7/99-00-04-01-02-17.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки, як було встановлено вище, всім передбаченим ст. ст. 80, 81 Податкового кодексу України вимогам оскаржуваний наказ відповідає.

Застосування Окружним адміністративним судом міста Києва правових позицій Верховного Суду у справах №№ 813/3977/16, 820/4895/18 та 820/4893/18 при вирішенні даної справи судова колегія вважає помилковим.

Так, у постановах від 05.03.2019 у справі № 820/4893/18 та від 18.12.2018 у справі № 820/4895/18 суд касаційної інстанції зазначив про неможливість визначення в якості підстави для проведення фактичної перевірки доповідну записку з огляду на те, що відсутні докази того, що саме викладені у ній відомості слугували підставою для прийняття оскаржуваного наказу та у ній не зазначено, що у даному випадку податковий контроль необхідно було здійснювати саме у формі фактичної перевірки.

У свою чергу, мотивом скасування наказу про проведення перевірки у межах справи № 813/3977/16 Верховний Суд у постанові від 18.05.2018 визначив те, що останній прийнятий поза межами встановленого строку для проведення такого відпрацювання суб`єктів господарювання.

Разом з тим, як було зазначено вище, у межах даної справи № 640/21544/19 підставою для призначення перевірки згідно пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України були відомості, викладені у листі ДПС України від 30.10.2019 № 4040/7/99-00-04-01-02-17, про що зазначено безпосередньо у наказі № 544 від 31.10.2019. Крім того, у листі ДПС України було чітко вказано, що перевірку викладеної інформації необхідно провести саме у формі фактичної перевірки. До того ж, у листі Державної податкової служби було підкреслено, що термін виконання даного листа - 07.11.2019, що свідчить про те, що призначення перевірки згідно наказу № 544 від 31.10.2019 відбувалося у межах строків відпрацювання суб`єкта господарювання.

Посилання ТОВ «С.К.С» у відзиві на апеляційну скаргу на висновки Верховного Суду, викладені в перелічених ним постановах, колегія суддів вважає помилковими та не беруться колегією суддів до уваги, оскільки висновки Верховного Суду у вказаних позивачем справах є неспівставними з обставинами даної справи.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач надав до суду докази, що спростовують правомірність рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати та прийняти нове рішення, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.03.2020 - скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «С.К.С» до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.