Справа № 200/4192/20-а
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2020-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2020 р. Справа№200/4192/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зеленова А.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду країни Донецької області про визнання дій неправомірними, скасування рішення про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах від 17 жовтня 2019 року №711, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

22 квітня 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якій просить:

- визнати дії Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах неправомірними;

- скасувати рішення Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 17 жовтня 2019 року №711 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах;

- зобов`язати Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до пільгового трудового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на Товаристві з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської» з 01 січня 1992 року по 06 вересня 1999 року та призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 14 грудня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне. Позивачка звернулась до відповідача з заявою, щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за роботу із шкідливими і важкими умовами праці відповідно п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позивач претендує на зарахування до пільгового стажу за списком №2 періоди роботи на Товаристві з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської» з 01 січня 1992 року по 06 вересня 1999 року.

На свою заяву позивачка отримала рішення № 711 від 17 жовтня 2019 року про відмову в призначенні пенсії. Відповідач обґрунтовує свою позицію тим, що періоди роботи на Товаристві з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської» з 01 січня 1992 року по 06 вересня 1999 року не зараховано до пільгового стажу позивачу, оскільки вона працювала на посаді, яка не була атестована, як посада яка дає право виходу на пенсію на пільгових умовах.

Ухвалою від 24 квітня 2020 року суд відкрив провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

13 травня 2020 року відповідач надав через канцелярію суду відзив на адміністративний позов, відповідно до якого просив суд відмовити в задоволені позовних вимог.

Свою позицію відповідач вмотивовував наступним. 14 грудня 2018 року звернувся до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно статті 114 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до п, 2 ч, 2 ст. 114 Закону № 1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків.

Рішенням від 06 лютого 2019 року №105 Торецьким ОУПФУ відмовлено ОСОБА_2 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недостатньою кількістю пільгового стажу.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року по справі №200/5888/190а , було скасовано рішення відповідача від 06 лютого 2019 року №05 та зобов`язано повторно розглянути заяву позивача.

На виконання рішення суду відповідачем розглянуто повторно заяву позивача та винесено рішення №711 від 17 жовтня 2019 року про відмову в призначенні пенсії. Відповідач обґрунтовує свою позицію тим, що періоди роботи на Товаристві з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської» з 01 січня 1992 року по 06 вересня 1999 року не зараховано до пільгового стажу позивачу, оскільки вона працювала на посаді, яка не була атестована, як посада яка дає право виходу на пенсію на пільгових умовах.

З огляду на вищезазначене, відповідач, вважає, що рішення Торецького обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до ст. 114 Закону №1058, у зв`язку з відсутністю необхідної кількості пільгового стажу роботи, є правомірним та обґрунтованим. Управління просить відмовити позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до п.п.2 п.9 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» пункт 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України викладено у наступній редакції: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Відповідно до п.2 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Даний закон набрав чинності 17 липня 2020 року. З огляду на що останнім днем строку на який був продовжений розгляд справи є 07 серпня 2020 року.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянином України та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

14 грудня 2018 року позивач звернувся до Торецького ОУПФУ з заявою про призначення пільгової пенсії відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням від 06 лютого 2019 року № 105 Торецьке ОУПФУ відмовило позивачу в призначенні пенсії. Зазначеним рішенням відповідач визначив наявність у позивача 35 років 8 місяців 26 днів загального страхового стажу, з них 11 місяців 26 днів це пільговий стаж, що недостатньо для отримання права на призначення пенсії на пільгових умовах.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року по справі №200/5888/190а , було скасовано рішення відповідача від 06 лютого 2019 року №05 та зобов`язано повторно розглянути заяву позивача.

На виконання рішення суду відповідачем розглянуто повторно заяву позивача та винесено рішення №711 від 17 жовтня 2019 року про відмову в призначенні пенсії. Відповідач обґрунтовує свою позицію тим, що періоди роботи на Товаристві з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської» з 01 січня 1992 року по 06 вересня 1999 року не зараховано до пільгового стажу позивачу, оскільки вона працювала на посаді, яка не була атестована, як посада яка дає право виходу на пенсію на пільгових умовах.

Із записів трудової книжки позивача вбачається, що ОСОБА_1 працювала:

- з 04 жовтня 1982 року у якості учня машиніста компресора в ДП «Шахта Новодзержинська» ;

- з 07 квітня 1983 року у якості машиніста компресора в ДП «Шахта Новодзержинська»;

- з 01 березня 1984 року у якості поверхневого електрослюсаря IV розрядку в ДП «Шахта Новодзержинська»;

- з 01 жовтня 1988 року по 31 серпня 2000 року у якості електрослюсаря IV розрядку чергового та по ремонту обладнання в ДВАТ «Шахта Новодзержинська»;

- з 01 вересня 2000 року у якості електромонтера з обслуговування підстанції III розряду в підприємстві селищних електричних систем ВО «Донецьквугілля».

Відповідно до наказу Товариства з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта «Новодзержинська» від 03 липня 2012 року №434 з 05 липня 2012 року шахта іменується Товариство з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта ім.Святої Матрони Московської».

Довідкою Товариства з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта ім.Святої Матрони Московської» від 16 квітня 2018 року №74 про підтверджено наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що ОСОБА_3 працювала повний робочий день з 01 березня 1984 року по 30 вересня 1988 року на посаді поверхневого електрослюсаря IV розрядку, з 01 жовтня 1988 року по 31 грудня 1991 року на посаді електрослюсаря IV розрядку чергового та по ремонту обладнання, з 01 січня 1992 року по 05 вересня 1999 року на посаді електрослюсаря IV розрядку чергового та по ремонту обладнання, 06 вересня 1999 року по 31 серпня 2000 року на посаді електрослюсаря IV розрядку чергового та по ремонту обладнання, які передбачені Списком №2, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, та Списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162.

Підстава для видачі відповідної довідки - архівна особиста картка форми Т-2, особистий рахунок № НОМЕР_2 , табель виходів форми Т-13, справа за 2000, 2001 рік, накази про атестацію робочих місць від 10 вересня 1994 року №330, від 06 вересня 1999 року №591, від 20 травня 2005 року №114.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 2 Перехідних положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно з п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637 встановлено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників.

Суд зазначає, що вищевказаний Порядок, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 року № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Порядок). Цей Порядок регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пунктів "а", "б" статті 13 та статті 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до пункту 3 Порядку, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Таким чином, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка чи відповідні записи у трудовій книжці. Крім того, після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж в період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці. При цьому, значення трудової книжки та результатів атестації як основних документів, що підтверджують пільговий стаж роботи, встановлено Законом України "Про пенсійне забезпечення" (статті 13, 62), і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Суд зауважує, що в трудовій книжці позивача відображені періоди роботи позивачки, період роботи з 01 березня 1984 року у якості поверхневого електрослюсаря IV розрядку в ДП «Шахта Новодзержинська»; з 01 жовтня 1988 року по 31 серпня 2000 року у якості електрослюсаря IV розрядку чергового та по ремонту обладнання в ДВАТ «Шахта Новодзержинська».

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається дуже великий обсяг прав та обов`язків в органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення. Такі повноваження повинні бути використані з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вони спрямовані.

Також, в підтвердження роботи в особливо шкідливих і тяжких умовах праці за списком №2 надано суду:

Довідку Товариства з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта ім.Святої Матрони Московської» від 16 квітня 2018 року №74 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що ОСОБА_3 працювала повний робочий день з 01 березня 1984 року по 30 вересня 1988 року на посаді поверхневого електрослюсаря IV розрядку, з 01 жовтня 1988 року по 31 грудня 1991 року на посаді електрослюсаря IV розрядку чергового та по ремонту обладнання, з 01 січня 1992 року по 05 вересня 1999 року на посаді електрослюсаря IV розрядку чергового та по ремонту обладнання, 06 вересня 1999 року по 31 серпня 2000 року на посаді електрослюсаря IV розрядку чергового та по ремонту обладнання, які передбачені Списком №2, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, та Списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162/а.с.17/.

Підстава для видачі відповідної довідки - архівна особиста картка форми Т-2, особистий рахунок № НОМЕР_2 , табель виходів форми Т-13, справа за 2000, 2001 рік, накази про атестацію робочих місць від 10 вересня 1994 року №330, від 06 вересня 1999 року №591, від 20 травня 2005 року №114.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відмова у зарахуванні до пільгового стажу позивача періодів роботи з 01 березня 1984 року по 30 вересня 1988 року на посаді поверхневого електрослюсаря IV розрядку, з 01 жовтня 1988 року по 31 грудня 1991 року на посаді електрослюсаря IV розрядку чергового та по ремонту обладнання, з 01 січня 1992 року по 05 вересня 1999 року на посаді електрослюсаря IV розрядку чергового та по ремонту обладнання, 06 вересня 1999 року по 31 серпня 2000 року на посаді електрослюсаря IV розрядку чергового та по ремонту обладнання були підтверджені в контексті статей 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ст.48 Кодексу законів про працю в Україні, з дотриманням вимог Порядку підтвердження наявного трудового стажу і була підтвердженою всіма необхідними документами, тому ці періоди має бути зараховані до пільгового стажу позивача.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд зазначає, що позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, на якому він працював, а тому позовні вимоги в частині зарахування до страхового стажу роботи позивача вищезазначених періодів підлягають задоволенню у повному обсязі.

З дослідженої судом трудової книжки позивачу, копія якої знаходиться в матеріалах справи, вбачається, що в ній мають місце записи, в яких присутні всі відомості, що визначають право на пенсію.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 тощо).

При цьому, суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Вказані спірні періоди роботи позивача підтверджені належними доказами.

Отже, відповідачем неправомірно не зараховані вищевказані спірні періоди роботи позивача до його пільгового стажу роботи при призначенні пенсії із зазначених ним підстав.

Суд зазначає, що спірне рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу було прийнято не обґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач протиправно відмовився зарахувати ОСОБА_1 :

- періоди роботи на Товаристві з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської» з 01 січня 1992 року по 06 вересня 1999 року та призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 14 грудня 2018 року.

Таким чином, повторна відмова пенсійного органу в зарахуванні даних періодів до страхового та пільгового стажу є неправомірною.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Також, суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 227/3208/16-а і з огляду на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує його при розгляді даної справи.

Згідно положень частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. TheUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач тривалий час своїми протиправними діями позбавляє позивача належного рівня пенсійного забезпечення, суд вважає, що для повного захисту порушених прав ОСОБА_1 необхідно:

визнати протиправним та скасувати рішення Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 10 жовтня 2019 року № 711 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

зобов`язати Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву № 3502 від 14 грудня 2018 року ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку;

зобов`язати Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до пільгового трудового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на Товаристві з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської» з 01 січня 1992 року по 06 вересня 1999 року та призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 14 грудня 2018 року.

На підставі вищевикладеного, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Частиною другою статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Враховуючи ігнорування відповідачем судових рішень, де вже було вирішено спір між даними сторонами, зокрема рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 липня 2017 року по справі №200/5888/19-а суд вважає за необхідне, розглянути питання щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Частиною другою статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що за приписами статті 129-1 Конституції України контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з положеннями частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивачем сплачено судовий збір у сумі 840,80грн.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на таке, суд вважає за можливе покласти на відповідача витрати, пов`язані із розглядом цієї справи.

Таким чином, на користь позивача підлягає відшкодуванню сума судового збору, а саме у розмірі 840,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача.

Згідно з частиною 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-263, 293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду країни Донецької області (вул. Дружби, 22, м. Торецьк, 85200, ) про визнання дій неправомірними, скасування рішення про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах від 17 жовтня 2019 року №711, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 10 жовтня 2019 року №711 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву №3502 від 14 грудня 2018 року ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку.

Зобов`язати Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до пільгового трудового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на Товаристві з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської» з 01 січня 1992 року по 06 вересня 1999 року та призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 14 грудня 2018 року.

Стягнути з Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Зобов`язати Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (місце знаходження: вул. Дружби, 22, м. Торецьк, Донецька область, 85200, ) подати протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили цим рішенням, звіт про виконання рішення, зокрема, і в частині негайного виконання.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку спрощеного позовного провадження 07 серпня 2020 року. Повний текст рішення виготовлено та підписано 10 серпня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.С. Зеленов