Справа № 420/3425/20
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2020-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3425/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ПФУ в Одеській області (; адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області (; адреса: вул. Черняховського, 6, м. Одеса, 65009) про зобов`язання сформувати та подати подання,-

ВСТАНОВИВ:

21 квітня 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , у якому позивачка просить суд зобов`язати Головне управління ПФУ в Одеській області сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 4741 грн.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа №420/4325/20 о 15:55:09 розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24.04.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно ст.262 КАС України, а також витребувано у Головного управління ПФУ в Одеській області належним чином завірену копію заяви ОСОБА_1 від 04.02.2020 року.

12.05.2020 року за вх.№18152/20 від представника Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області надійшли пояснення щодо позову.

19.05.2020 року за вх.№ЕП/7179/20 від представника Головного управління ПФУ в Одеській області надійшла заява про приєднання до матеріалів справи копії заяви позивачки, витребуваної ухвалою суду від 24.04.2020 року.

19.05.2020 року за вх.№ЕП/7180/20 від представника Головного управління ПФУ в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву.

В обґрунтування вимог позову ОСОБА_1 зазначає, що у зв`язку із придбанням нерухомого житла вона у відповідності до п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» сплатила відповідний внесок у розмірі 1% від суми договору. Натомість, згодом позивачкою встановлено, що вона не є платником збору, а тому звернулась до пенсійного органу із заявою про повернення сплаченої суми збору на пенсійне страхування, однак отримала відмову, вмотивовану неможливістю встановлення факту придбання житла вперше. Позивачка категорично не погоджується із позицією пенсійного органу та вважає, що саме держава не виконала свій обов`язок запровадити внутрішню процедуру встановлення факту придбання нерухомого майна вперше, що сприяло б юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси особи, то негативні наслідки вказаної бездіяльності мають покладатися саме на державу, а не на неї.

19.05.2020 року за вх..№ЕП/7180/20 від представника Головного управління ПФУ в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому викладено доводи на заперечення проти заявлених позовних вимог. Так, представник Головного управління вказує, що повністю перевірити факт непридбання житла попередньо неможливо, адже Державний реєстр речових прав було сформовано лише у 2004 році, а перевірити інформацію за попередні періоди пенсійний орган не в змозі. З огляду на це суб`єкт владних повноважень не може з дотриманням ст.19 Конституції України задовольнити заяву позивачки, а тому позов задоволенню не підлягає.

12.05.2020 року за вх.№18152/20 від представника Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області надійшли пояснення щодо позову, де наголошено, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, адже відповідні рахунки щодо збору на пенсійне страхування сформовані Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області, а не Управлінням Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області. Такий порядок обліку збору визначений у пункті 15-3 Порядку №1740.

Згідно п.3 Прикінцевих положень КАС України (у редакції від 30.03.2020 року) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

З огляду на це, розгляд справи по суті судом не завершувався, оскільки позивачкою не подавалася відповідь на відзив.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» п.3 Прикінцевих положень КАС України викладено у новій редакції, згідно якої під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином

У вказаному Законі також визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Оскільки учасники справи не надали відповідних заяв, судом розглянуто справу за наявними у матеріалах письмовими доказами та заявами по суті, адже строк подання усіх заяв по суті справи завершився 06.08.2020р.

Розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи, суд дійшов наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 30.09.2019 року між позивачкою та ОСОБА_2 укладено Договір купівлі-продажу, згідно якого продавець передала позивачці у власність квартиру АДРЕСА_1 (а.с.5). Продаж вчинено за 474055,00 грн.

Згідно Квитанції №22961994 від 30.09.2019 року позивачкою сплачено суму збору на пенсійне страхування за придбання нерухомого майна 4741 грн. (а.с.9).

11.02.2020 року позивачка звернулась до Головного управління ПФУ в Одеській області із заявою від 04.02.2020р. про формування та подання до Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області подання про повернення сплаченого збору, оскільки вона не є платником збору на пенсійне страхування у розмінні п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.35).

24.02.2020 року за №1500-0502-8/4835 пенсійний орган повідомив їй про те, що повністю перевірити факт непридбання житла попередньо неможливо, адже Державний реєстр речових прав було сформовано лише у 2004 році, а тому надання позивачці подання на повернення збору є неможливим.

Не погоджуючись із отриманою відмовою позивачка звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 9 статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» платниками збору на обов`язкове пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Пунктом 8 частини першої статті 2 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що об`єктом оподаткування є для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, - вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» врегульовано Порядком сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 листопада 1998 року № 1740.

Згідно з абзацом першим пункту 15-1 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Відповідно до пункту 15-3 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії, визначена Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 3 вересня 2013 року № 787 (надалі - Порядок №787).

Відповідно до п.5 Порядку №787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили. У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної податкової служби України (далі - органи ДПС) та органи Державної митної служби України (далі - органи Держмитслужби)) подання подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС, органи Держмитслужби, до Казначейства подається висновок, погоджений з відповідним місцевим фінансовим органом, у випадках повернення податків, зборів, пені, платежів, що зараховані до місцевих бюджетів або підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами. Надання та погодження висновку здійснюється відповідно до Порядку інформаційної взаємодії Державної фіскальної служби України, її територіальних органів, Державної казначейської служби України, її територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 11 лютого 2019 року № 60, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 квітня 2019 року за № 370/33341, та Порядку повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18 липня 2017 року № 643, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 серпня 2017 року за № 976/30844. Подання подається платником разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету. У разі повернення судового збору (крім помилково зарахованого) до органу Казначейства подається копія судового рішення, засвідчена належним чином. Копія судового рішення, засвідчена належним чином, подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету. Заява про повернення коштів з бюджету складається платником у довільній формі з обов`язковим зазначенням такої інформації: причина повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи у готівковій формі. У заяві платник може визначити довірену особу для отримання коштів, що мають бути повернені йому з бюджету. У такому разі до заяви про повернення коштів з бюджету додаються довіреність на отримання коштів довіреною особою, засвідчена згідно з вимогами Цивільного кодексу України, та копія паспорта довіреної особи.

Згідно пунктів 10,11 Порядку №787 заява та подання або копія судового рішення, засвідчена належним чином, подається до відповідного органу Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету. Платник подає до відповідного органу Казначейства заяву та подання, дати складання яких не перевищують 30 календарних днів, з урахуванням норм частини другої статті 255 Цивільного кодексу України. Подання або копія судового рішення, засвідчена належним чином, повертається відповідними органами Казначейства надавачам без виконання у таких випадках: 1) перевищення встановлених законодавством строків надання заяви та подання до органу Казначейства; 2) невідповідність інформації, викладеної у заяві платника, даним, наведеним у поданні або копії судового рішення, засвідченій належним чином, або даним органу Казначейства про зарахування коштів до бюджету; 3) надання заяви та подання або копії судового рішення, засвідченої належним чином, не за призначенням; 4) надання заяви та подання або копії судового рішення, засвідченої належним чином, неуповноваженою особою; 5) порушення встановлених вимог щодо оформлення подання або копії судового рішення.

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

У матеріалах справи наявна Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, згідно якої за запитом « » у якості РНОКПП, яке належить позивачці, наявна інформація про єдиний об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 , придбану за договором купівлі-продажу від 30.09.2019 року (а.с.7-8).

Будь-яка інша інформація відсутня, у тому числі відсутні відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Таким чином, оскільки повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом є територіальні органи ПФУ, то саме на Управління ПФУ покладено обов`язок щодо формування та надання платнику подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивача про придбання ним житла вперше, чи підтверджували б реєстрацію на праві приватної власності за ним будь-якого іншого нерухомого майна та свідчили б про відсутність у нього права на звільнення від сплати збору, відповідачем не надано.

Більш того, відсутність відомостей про належну позивачці нерухомість в Реєстрі прав власності як окремому розділі Державного реєстру речових прав є достатньою підставою вважати, що придбання нерухомості відбувається вперше.

Твердження пенсійного органу про неможливість встановлення факту первинного придбання житла суд не приймає до уваги, адже в Україні відсутній механізми перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість, втім це не може ставитись у провину позивачки та впливати на можливість реалізації нею своїх прав. Іншими словами, з точки зору суб`єкта владних повноважень, наявність визначеного у Законі права особи на звільнення від сплати збору на пенсійне страхування нівелюється відсутністю належного способу перевірки підстав для такого звільнення, що, на переконання суду, є недопустимим.

Суд погоджується із позицією позивачки щодо того, що саме держава не виконала свій обов`язок запровадити внутрішню процедуру встановлення факту придбання нерухомого майна вперше, що сприяло б юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси особи, то негативні наслідки вказаної бездіяльності мають покладатися саме на державу.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 21.08.2018 року у справі №819/657/17, а також у постановах Верховного Суду від 20 березня 2018 року (справа № 819/1249/17), від 19 червня 2018 року (справа № 819/1554/16) який суд застосовує на підставі ч.5 ст.242 КАС України.

Відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovdandPine v. The Czech Republic), «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), «Трго проти Хорватії» (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу «належного урядування», згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

З огляду на зазначене суд вважає за можливе зобов`язати Головне управління ПФУ в Одеській області сформувати та надати подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 4741 грн., проте не до органу Держказначейства, а саме позивачці, оскільки саме позивачка як платник має подати до органу Держказначейства особисту заяву разом з поданням згідно п.5 Порядку №787.

Суд звертає увагу, що у відповіді на звернення позивачки Головне управління ПФУ в Одеській області обгрунтовувало неможливість надання саме ОСОБА_1 , а не до органу Держказначейства, подання про повернення збору, як то і передбачено пунктом 5 Порядку №787.

Відповідачем не доведена правомірність наданої відмови, а його доводи спростовуються вищенаведеним аналізом спірних правовідносин.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

На підставі встановлених судом обставин, за результатом оцінки наявних письмових доказів суд дійшов висновку про задоволення позову частково з урахуванням особливостей порядку повернення сплачених до бюджету коштів, які не враховані позивачкою в позовних вимогах.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачкою при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. (а.с.4), отже на підставі ст.139 КАС України суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління ПФУ в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суми сплаченого судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ПФУ в Одеській області (; адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області (; адреса: вул. Черняховського, 6, м. Одеса, 65009) про зобов`язання сформувати та подати подання - задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління ПФУ в Одеській області сформувати та надати ОСОБА_1 подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 4741 грн. за її заявою вх.№1470/8 від 11.02.2020р.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління ПФУ в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 295, 297 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян