Справа № 300/2475/19
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2020-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/2475/19 пров. № А/857/3782/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області,

на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року (суддя - Матуляк Я.П., час ухвалення - не вказаний, місце ухвалення - м.Івано-Франківськ, дата складання повного тексту - не вказана),

в адміністративній справі №300/2475/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області,

про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки), зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У грудні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, в якому просив: 1) визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки), прийняту відповідачем 10.05.2019р. за №Ф-58592-52-У щодо стягнення з позивача суми боргу (недоїмки) по сплаті єдиного соціального внеску в розмірі 6382,58 грн.; 2) визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки), прийняту відповідачем 08.08.2019р. за №Ф-58592-52-У щодо стягнення з позивача суми боргу (недоїмки) по сплаті єдиного соціального внеску в розмірі 5211,36 грн.; 3) зобов`язати відповідача утриматись від подальшого нарахування єдиного соціального внеску відносно позивача; 4) стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі.

Відповідач ГУ ДПС в Івано-Франківській області позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року позов - задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 року за №Ф-58592-52У, від 08.08.2019 року за №Ф-58592-52У. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнено з Головного управління ДПС в Івано-Франківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 4419 грн. та понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7333,33 грн..

З цим рішенням суду першої інстанції від 14.02.2020 року не погодився відповідач ГУ ДПС в Івано-Франківській області та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду є передчасним, таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір у сумі 4419 грн. та не врахував ст.4 Закону України «Про судовий збір», якою визначені, зокрема, ставки судового збору за подання до адміністративного суду позовної заяви майнового та немайнового характеру. Так, при поданні позивачем у 2019 році позовної заяви ставка судового збору мала складати 768,40 грн. за одну вимогу, а тому судовий збір, який підлягав сплаті складає 2305,20 грн.. Також апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивач є пенсіонером по віку з 28.04.2019р., а тому звільняється від обов`язку щодо сплати ЄСВ. З цього приводу звертає увагу апелянт на те, що позивачу присвоєно статус пенсіонера по віку 09.10.2019р., про що свідчить копія пенсійного посвідчення, а також дані Реєстру про реєстрацію платником ЄСВ ІТС «Податковий блок». А тому, відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками ЄСВ є, зокрема, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зокрема, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності. Так, згідно даних АІС «Податковий блок» режиму «Реєстраційні та облікові дані платника податку» ОСОБА_1 станом на теперішній час зареєстрований як фізична особа-підприємець, та згідно ІТС «Податковий блок» являється судовим експертом, дата встановлення незалежної професійної діяльності 29.01.2018р.. Крім того, зазначає апелянт, що з 01.01.2018р. набрали чинності зміни, внесені Законом України від 03.10.2017р. №2148-VIII до ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відповідно до яких звільняються від сплати за себе ЄСВ особи, зазначені, зокрема, у п.4 ч.1 ст.4 цього Закону, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. При цьому, звертає увагу апелянт на те, що жодної норми, яка б звільняла від сплати єдиного внеску особу, яка провадить незалежну професійну діяльність та отримує дохід від цієї діяльності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не передбачено. Крім цього, зазначає апелянт, що відповідно до норм Порядку обміну інформацією між Міністерством доходів і зборів України, Пенсійним фондом України та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, затв. наказом Міністерства доходів і зборів України від 19.09.2013р. №494, постановою правління ПФ України від 19.09.2013р. №16-1, Пенсійний фонд України надає ДПС України інформацію щодо фізичних осіб (платників ЄВ) про те, чи вони є пенсіонерами за віком або інвалідами із зазначенням дати встановлення пенсії або інвалідності. Таким чином, вважає апелянт, що відповідач діяв виключно в межах повноважень та у спосіб передбачений нормами чинного законодавства та вірно визначив суми, зазначені в спірних вимогах про сплату недоїмки.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 14.02.2020 року та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити частково, з врахуванням наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 30.01.2001 року позивач ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серія В00 №466946 (а.с. 21).

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, позивач займається незалежною професійною діяльністю за видами діяльності: 66.22 Діяльність страхових агентів і брокерів, 66.29 Інша допоміжна діяльність у сфері страхування та пенсійного забезпечення, 69.10 - діяльність у сфері права, 66.21 Оцінювання ризиків та завданої шкоди, 74.90 Інша професійна, наукова та технічна діяльність, н.в.і.у., 68.31 Агенства нерухомості (а.с. 19-20).

31.05.2013 року позивачу присвоєно кваліфікацію судового експерта з правом проведення товарознавчих експертиз за спеціальністю 12.2 Визначення вартості дорожніх транспортних засобів, розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу, що підтверджується копією свідоцтва №331 та карткою атестованого судового експерта (а.с. 22, 23-24).

Починаючи з 28.04.2019 року позивачу ОСОБА_1 призначено пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 09.10.2019р. та витягом з електронної пенсійної справи (а.с. 35, 36-37).

Також встановлено, що 10.05.2019 року ГУ ДФС в Івано-Франківській області сформовано відносно позивача ОСОБА_1 . Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-58592-52У на суму 1835,02 грн. зі сплати єдиного внеску, відповідно до ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів (а.с. 13).

08.08.2019 року ГУ ДФС в Івано-Франківській області сформовано відносно позивача ОСОБА_1 . Вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску за №Ф-58592-52У на суму 5211,36 грн. зі сплати єдиного внеску, відповідно до ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів (а.с. 14).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності оскаржених Вимог про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 року та від 08.08.2019 року, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Також судом першої інстанції вірно зазначено та враховано, що правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (ч.2 ст.2 Закону).

Згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування - це організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб.

Єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (п.2 ч.1 ст.1 цього Закону).

Пунктами 4, 5 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що платниками єдиного внеску є: - фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; - особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що законодавець розмежовує платників єдиного внеску на фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність. Тобто, фізична особа-підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску.

Згідно з частиною четвертою статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, що діяла до 1 січня 2018 року - дати внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій») особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе ЄСВ, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками ЄСВ виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З 1 січня 2018 року вказану норму закону викладено у новій редакції: «Особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе ЄСВ, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування».

Так, з матеріалів справи видно та вірно враховано судом першої інстанції те, що позивач є платником єдиного внеску - фізичною особою-підприємцем, який обрав спрощену систему оподаткування, тобто є платником єдиного внеску в розумінні пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», облік осіб, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини 1 статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Взяття на облік осіб, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини 1 статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників (абз.2 ч.1 ст.5 Закону).

Згідно ч.2 ст.5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини 1 статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів з внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб.

Крім цього, судом першої інстанції вірно враховано, що питання взяття на облік, внесення змін до облікових даних та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у територіальних органах ДФС, надання контролюючим органам відомостей про зміну класу професійного ризику виробництва Фондом соціального страхування за період до 01 січня 2016 року, надання Пенсійному фонду України та фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про взяття на облік/зняття з обліку платників єдиного внеску визначаються Порядком, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 року №1162 (далі - Порядок №1162).

Судом першої інстанції також вірно зазначено, що Порядок №1162 поширюється на платників єдиного внеску, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (пункт 3 розділу І Порядку №1162).

Дані про взяття на облік платників єдиного внеску в порядку інформаційної взаємодії передаються державному реєстратору в день взяття їх на облік за місцезнаходженням чи місцем проживання із зазначенням: дати взяття на облік, найменування та коду за ЄДРПОУ контролюючого органу, в якому такого платника взято на облік, реєстраційного номера платника єдиного внеску (пункт 3 розділу ІІ Порядку №1162).

Відповідно до п.4 розділу ІІ Порядку №1162, взяття на облік юридичних осіб (їх відокремлених підрозділів) та фізичних осіб-підприємців, відомості щодо яких містяться в Єдиному державному реєстрі, як платників єдиного внеску підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру, яка надсилається (видається) цим юридичним особам (відокремленим підрозділам) та фізичним особам - підприємцям у порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

Як уже було зазначено вище, позивач як фізична особа-підприємець перебуває на обліку контролюючого органу як платник єдиного внеску, за ознаками здійснення незалежної професійної діяльності, що підтверджується відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до п.1 розділу ІІІ Порядку №1162, взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 1-ЄСВ згідно з додатком 1, заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 12-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку.

Платники єдиного внеску, зазначені в пункті 5 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», подають заяву за формою № 1-ЄСВ (додаток 1) протягом 10 календарних днів після державної реєстрації незалежної професійної діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання документа, що підтверджує право фізичної особи на ведення незалежної професійної діяльності (пункт 2 розділу ІІІ Порядку №1162).

Платникам єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», контролюючим органом наступного робочого дня з дня взяття на облік безоплатно надсилається (вручається) повідомлення про взяття їх на облік за формою №12-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку (пункт 3 розділу ІІІ Порядку №1162).

Враховуючи вищенаведені правові положення, судом першої інстанції вірно зазначено, що взяття контролюючим органом на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, здійснюється виключно за заявою такої особи за відповідною формою.

Взяття на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, контролюючим органом за власною ініціативою шляхом встановлення «ознаки незалежної професійної діяльності» Порядок №1162 не передбачає.

Судом першої інстанції вірно встановлено та взято до уваги те, що позивач після отримання свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта від 31.05.2013р. №331 заяву за формою № 1-ЄСВ до контролюючого органу не подавав, відповідач самостійно встановив позивачу як фізичній особі-підприємцю ознаку незалежної професійної діяльності, що не узгоджується з нормами Порядку №1162.

Щодо внесення відомостей про платника єдиного внеску до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то судом першої інстанції також вірно зазначено, що ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру здійснюється на підставі положення, що затверджується Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування (абзац 2 частини 3 статті 16 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Згідно абз.3 ч.1, абз.3 ч.2 ст.20 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відомості про фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, подаються безпосередньо зазначеними особами.

Крім цього, Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затв. постановою Правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 року №10-1 (далі - Положення №10-1), відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб.

Так, відповідно до п.1 розділу ІІІ Положення№ 10-1, з метою забезпечення обробки інформації в Реєстрі застрахованих осіб для кожної застрахованої особи автоматично створюється облікова картка, якій присвоюється номер облікової картки.

Облікова картка відкривається у разі, зокрема, надходження у складі звітності відомостей про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; в інших випадках, передбачених Законом (п.2 розділу ІІІ Положення №10-1).

До облікових карток Реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема відомості про фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; відомості про нарахування страхових внесків та єдиного внеску фізичними особами - підприємцями та особами, які провадять незалежну професійну діяльність (п.2 розділу ІV Положення №10-1).

Також судом першої інстанції вірно зазначено, що враховуючи форму витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (додаток 8 до Положення №10-1, пункт 6 розділу V), до відомостей, які містить цей витяг, віднесено й відомості щодо статусу застрахованої особи, серед типів якого визначено фізичну особу-підприємця і самозайняту особу, тобто особу, яка провадить незалежну професійну діяльність.

Таким чином, Положення №10-1 не визначає такого статусу застрахованої особи, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності.

Враховуючи вищенаведені правові положення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність повноважень у контролюючого органу за власною ініціативою без наявності звітності платника єдиного внеску (особи, яка провадить незалежну професійну діяльність/фізичної особи-підприємця), в якій містяться відомості про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, вносити зміни (подавати інформацію до ПФУ щодо змін) до облікової картки платника єдиного внеску шляхом встановлення «ознаки незалежної професійної діяльності» та відповідно нараховувати єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску на місяць, визначеного Законом як граничний мінімальний внесок для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Таким чином, оскільки позивач не перебуває на обліку платників єдиного внеску як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, та відповідно не подає звітність як такий платник, безпідставними є доводи відповідача (апелянта) про встановлення позивачу як платнику єдиного внеску фізичній особі-підприємцю ознаки незалежної професійної діяльності та нарахування на цій підставі єдиного внеску.

Також судом першої інстанції вірно враховано, що згідно п.16 розділу IV «Формування звіту» Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затв. наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 року №435 (далі - Порядок № 435), фізичні особи-підприємці, які мають ознаку незалежної професійної діяльності, формують та подають до органів доходів і зборів окремі Звіти (додаток 5).

Тобто, положення п.16 розділу IV «Формування звіту» Порядку №435 відсилають до додатка 5 «Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску», розділом 6 якого визначені типи платника, серед яких окремо зазначено ФО - на загальній системі оподаткування, ФО - на спрощеній системі оподаткування, особу, яка провадить незалежну професійну діяльність, членів фермерського господарства. Визначення окремого типу платника «фізичної особи-підприємця, яка має ознаку незалежної професійної діяльності» формою звіту не передбачено.

Таким чином, приписи пункту 16 Порядку №435 про обов`язок формування та подання звіту фізичною особою-підприємцем, яка має ознаку незалежної професійної діяльності, суперечать положенням пунктів 4 та 5 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

За наявності існуючого правового регулювання, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що статус фізичної особи-підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності та, як наслідок, порядок обліку та сплати єдиного внеску такою особою Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не передбачає.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що хоча процедура щодо обліку платників єдиного внеску й була встановлена підзаконним нормативно-правовим актом, однак у частині визначення видів платників єдиного соціального внеску вона суперечить Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», тому немає підстав вважати, що дії органу, який використовував таку процедуру, узгоджуються з принципом належного врядування, оскільки надано перевагу приписам нормативно-правового акта, нижчому за ієрархією від указаного Закону.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 02 вересня 2019 року за результатами розгляду зразкової справи №520/3939/19.

Відносно доводів апеляційної скарги про те, що позивачу присвоєно статус пенсіонера по віку 09.10.2019р., то колегія суддів зазначає наступне.

Так, матеріалами справи, зокрема, витягом з електронної пенсійної справи ОСОБА_1 , підтверджено те, що позивачу починаючи з 28.04.2019 року призначено пенсію за віком.

Отже, позивач на час виникнення спірних правовідносин досяг віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи вищенаведене, а також те, що ОСОБА_1 не перебував на обліку платника ЄСВ як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, та не подавав відповідну звітність, тому на позивача розповсюджується пільга щодо звільнення від сплати за себе єдиного внеску, встановлена частиною четвертою статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Також судом першої інстанції вірно встановлено та враховано те, що позивачем, як фізичною особою-підприємцем, добросовісно виконувався обов`язок щодо сплати єдиного внеску, що підтверджується квитанціями про сплату ЄСВ (а.с. 26-34).

Зважаючи на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про те, що ГУ ДПС України в Івано-Франківській області безпідставно здійснювало повторне нарахування позивачу єдиного внеску, а тому вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019р. №Ф-58592-52-У та від 08.08.2019р. за №Ф-58592-52-У являються протиправними.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість та об`єктивність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Крім цього, колегія суддів враховує, що рішення суду першої інстанції від 14.02.2020 року щодо відмови у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Головного управління ДПС в Івано-Франківській області утриматись від подальшого нарахування єдиного соціального внеску відносно ОСОБА_1 - позивачем не оскаржено в апеляційному порядку, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції не являється предметом апеляційної перевірки.

Суд першої інстанції також вірно врахував вимоги ст.134, ст.139 КАС України щодо стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судового збору.

Однак, суд апеляційної інстанції погоджується із доводами апелянта про помилковість розрахунків суми судового збору, яка підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Так, з матеріалів справи видно, що адміністративний позов ОСОБА_1 в даній справі подано у грудні 2019 року та містить дві вимоги майнового характеру та одну немайнову вимогу.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду адміністративного позову: майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; немайнового характеру, який подано фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» (чинного на час подання адміністративного позову у цій справі) прожитковий мінімум на одну працездатну особу станом на 01 січня 2019 року становить 1921 грн..

Відтак, розмір судового збору який підлягав сплаті при поданні позовної заяви становить 2305,20 грн. (з розрахунку 768,40 х 3 = 2305,20).

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то необхідно стягнути з Головного управління ДПС в Івано-Франківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1536,80 грн. (з розрахунку 768,40 х 2 = 1536,80).

Крім цього, колегія суддів враховує, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Головного управління ДПС в Івано-Франківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7333,33 грн. - сторонами по справі не оскаржено в апеляційному порядку, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції не являється предметом апеляційної перевірки.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що з врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, відповідно до приписів статті 317 КАС України, рішення суду першої інстанції від 14.02.2020 року слід змінити, а саме, в частині щодо вирішення питання про стягнення сплаченого судового збору на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

У решта частині рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, у зв`язку із безпідставністю решта апеляційних вимог.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Згідно п.6 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області - задоволити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року в адміністративній справі №300/2475/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки), зобов`язання вчинити дії - змінити, а саме, у абзаці 4 резолютивної частини цього рішення суду формулювання «у розмірі 4419 (чотири тисячі чотириста дев`ятнадцять) гривень 00 копійок» замінити формулюванням «у розмірі 1536 (тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок».

У решта частині рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року в адміністративній справі №300/2475/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В. В. Гуляк
Судді: Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль