Справа № 221/4338/20
Суддя: Безрук Т. В.
Дата ухвалення: 2020-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року м.Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Безрук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Чемезової Г.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні м.Волноваха адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Катамадзе Еднарі Нугзаровича, третя особа - Управління патрульної поліції в Харківській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 525756 від 18.06.2020 р., якою на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.140 КУпАП, як таку, що винесена безпідставно.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18.06.2020 р. відповідач виніс стосовно нього постанову серії ДП18 № 525756 від 18.06.2020 про притягнення до адміністративної відповідальності по ч.2 ст.140 КУпАП, у якій вказано, що 18.06.2020 р. о 10.30 год. на Ростовському шосе, 1 м.Харків позивач, здійснював перевезення пасажирів за маршрутом Харків-Маріуполь автобусом (транспортним засобом загального користування) без погодження паспорту маршруту зі схемою до того з уповноваженим підрозділом Національної поліції , чим порушив п.1.5, 2.1 ПДР України, ст.52-3 Закону України «Про дорожній рух», ст.1, 39, 43 Закону України «Про автомобільний транспорт», п.п.2.1 Порядку розроблення та затвердження паспорту автобусного маршруту, наказ МТЗУ від 07.05.2010 № 348.

Однак вважає кваліфікацію його дій невірними, а притягнення до адміністративної відповідальності незаконним, оскільки він не є суб`єктом інкримінуємого правопорушення; згідно з вимогами п.2.1 ПДР України, він пред`явив усі необхідні документи, що передбачені Правилами, до переліку яких не входить схема руху транспортного засобу, тому вважає, що в його діях відсутній склад правопорушення, відсутні докази його вини, тому вважає постанову незаконною і такою, що підлягає скасуванню з підстав її невідповідності вимогам діючого законодавства та фактичним обставинам справи; стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 2750 грн.

Позивач в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у встановлений строк відзиву на позов не подав.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у встановлений строк відзиву на позов не подав.

Аналізуючи письмові докази у справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав.

На підставі наказу директора ТОВ «Авто-Експрес» від 19.06.2017 р. за № 83-ОК ОСОБА_1 прийнято на посаду водія автотранспортних засобів.( а.с.7)

Згідно посадової інструкції водія автотранспортних засобів, затвердженої 10.06.2017 р. директором ТОВ «Авто-Експрес», до обов`язків позивача не входить обов`язок погодження паспорту маршруту. ( а.с.5-6)

Згідно копії постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 525756 від 18.06.2019 р., 18.06.2020 р. о 10.30 год. на Ростовському шосе, 1 м.Харків позивач, здійснював перевезення пасажирів за маршрутом Харків-Маріуполь автобусом (транспортним засобом загального користування) без погодження паспорту маршруту зі схемою до того з уповноваженим підрозділом Національної поліції , чим порушив п.1.5, 2.1 ПДР України, ст.52-3 Закону України «Про дорожній рух», ст.1, 39, 43 Закону України «Про автомобільний транспорт», п.п.2.1 Порядку розроблення та затвердження паспорту автобусного маршруту, наказ МТЗУ від 07.05.2010 № 348. Дії позивача кваліфіковано по ч.2 ст.140 КУпАП, постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн.

Відповідно до ч.2 ст.140 КУпАП, порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції: встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об`єктів дорожнього сервісу; здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування, тягне за собою адміністративну відповідальність.

За вимогами п.2.1 ПДР України, порушення якого інкримінується ОСОБА_1 , водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб; на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; чинний страховий поліс про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів тощо.

Статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Необхідними документами для регулярних пасажирських перевезень є для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Зі змісту Порядку розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.05.2010 за № 278, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 червня 2010 р. за № 408/17703, на порушення якого посилається відповідач, встановлено, що пунктом 1.3 Порядку встановлено, що автомобільний перевізник повинен забезпечити водія автобуса, що здійснює перевезення пасажирів за маршрутом регулярних перевезень, таблицею вартості проїзду (крім міських перевезень), схемою маршруту та копією затвердженого організатором перевезень розкладу руху.

За положеннями п.3.2 Порядку встановлено, що розроблення матеріалів для паспорта маршруту забезпечує відповідний організатор перевезень.

Згідно термінів, що вживаються в Порядку, організатор перевезень - Державна служба України з безпеки на транспорті, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні державні адміністрації, районні державні адміністрації, Київська міська державна адміністрація, виконавчі органи сільських, селищних, міських рад відповідних населених пунктів.

Аналізуючи вищевикладені норми законодавства, встановлено, що позивач, як водій транспортного засобу, не повинен був мати, пред`являти, а також погоджувати паспорт маршруту за регулярними пасажирськими перевезеннями за маршрутом Харків-Маріуполь, оскільки цей обов`язок покладено на іншу особу, тобто, у даному випадку позивач не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.2 ст.140 КУпАП, відповідно, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, доказів покладення на позивача обов`язку з погодження паспорту маршруту матеріали не містять.

Згідно ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку, у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, обов`язок доказування в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як встановлено ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.07.2019 р. у справі № 216/5226/16-а (2-а/216/33/17), притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а непідтвердження здійснення правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 536/1703/17, адміністративне провадження № К/9901/3839/17 (ЄДРСРУ № 82707106).

Відповідач, на якого законом покладено обов`язок доказування вини позивача, у встановлений судом строк не надав заперечень проти позову та не надав належних доказів вини позивача, з наданих позивачем документів встановлено, що відповідач склав постанову з порушенням вимог КУпАП, не надав достатніх належних та допустимих доказів вини позивача, тому, враховуючи принцип презумпції невинуватості особи у вчиненні правопорушення, закріплений Конституцією України, суд вважає, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають з таких підстав.

Частиною 1, п.1 ч.3 ст.132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 7 ст.139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Тобто, з вимог статті 134 КАС України вбачається, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19), при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує й Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Така ж правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі №810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19.

З копії договору б/н від 25.06.2020 р. про надання правничої допомоги встановлено, що між Адвокатським об`єднанням «Декстра» та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі за постановою серії ДП18 № 525756 від 18.06.2020 р. Пунктом 4.2 Договору встановлено, що вартість послуг Адвокатського об`єднання, наданих Клієнту, о тому числі щодо виконання пункту 2.1.1. цього Договору - визначається на підставі звіту витраченого часу адвоката АО з розрахунку 1 (одна) година витраченого часу адвоката дорівнює 1100 грн. Пунктом 4.3 Договору встановлено, що перелік та обсяг наданих послуг, а також розмір гонорару погоджується за взаємною угодою сторонами на підставі звіту витраченого часу адвоката АО та оформляється додатковою угодою до Договору. ( а.с.8)

За додатковою угодою, укладеною 25.06.2020 р. між тими ж сторонами, адвокатом було надано послугу із зустрічі з клієнтом з метою з`ясування фактичних обставин справи, отримання пояснень стосовно предмета спору, матеріалів позовної заяви та інших документів, вартість якої становить 550 грн., а також складання позовної заяви з оскарження постанови, вартість якої 2200 грн. - всього на суму 2750 грн. За умовами додаткової угоди, позивач мав перерахувати гонорар на рахунок Адвокатського Об`єднання протягом 15 календарних днів з дати складання Додаткової угоди. ( а.с.9)

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав доказів сплати гонорару адвокату (тобто, реального понесення ним судових витрат на правничу допомогу), будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, не подав заяви про вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог, у позовній заяві також не ставив такого питання.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не підтверджено здійснення судових витрат в сумі 2750 грн. на правничу допомогу, тому відсутні підстави для стягнення таких з відповідача та задоволення позовних вимог в цій частині.

На підставі ст.141 КАС України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 420,40 грн.

Керуючись ст.ст.8-10, 77, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Катамадзе Еднарі Нугзаровича серії ДП18 № 525756 від 18.06.2019 у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності по ч.2 ст.140 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн., закрити справу про адміністративне правопорушення.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Катамадзе Еднарі Нугзаровича на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Рішення може бути оскаржена до Першого апеляційного адміністративного суду через Волноваський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Безрук