Справа № 808/543/13-а
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2020-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 серпня 2020 року м. Дніпросправа № 808/543/13-а

головуючий суддя І інстанції - Конишева О.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.02.2020 в адміністративній справі № 808/543/13-а за позовом Публічного акціонерного товариства "Мотор Січ" до Офісу великих платників податків ДФС про скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Мотор Січ" звернулось до суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 20.09.2012 № та № .

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 25.03.2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2015 року адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Мотор Січ" було задоволено.

Скасовані податкові повідомлення-рішення від 20.09.2012 № та № .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Вказані судові рішення були оскаржені відповідачем в касаційному порядку

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.03.2015 року у відкритті касаційного провадження податкового органу було відмовлено.

Наведені судові рішення були оскарженні відповідачем до Верховного Суду України.

Постановою Верховного Суду України від 06.10.2015 року, заяву Спеціалізовної державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального управління головного управління Міністерства доходів і зборів України було задоволено частково.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 25.03.2013 року, ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2015 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 24.03.2015 року було скасовано.

Справу направлено на новий розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду України.

За результатом нового розгляду справи, постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 01.08.2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2016 року адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» було задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі Держаної податкової служби від 20.09.2012 року № та № .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Вказані судові рішення були оскаржені відповідачем в касаційному порядку.

Постановою Верховного Суду від 08.08.2019 року касаційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби було задоволено частково.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 01.08.2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2016 року було скасовано, а справо направлено на новий розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду.

Скасовуючи зазначені судові рішення Верховний Суд зазначив, що судами першої та апеляційної інстанції було надано належну правову оцінку первинним документам, які в повній мірі підтверджують реальність господарських операцій між позивачем та ФОП ОСОБА_1 . Разом з тим, поза увагою суддів залишилось з`ясування питання щодо доводів податкового органу щодо не нарахування та не відображення у складі податкових зобов`язань в декларації з ПДВ за червень 2012 р. суми ПДВ в розмір 685143,49 грн. в рядку 8, 8.2, рядок 9, що призвело до заниження податкових зобов`язань та відповідно завищення бюджетного відшкодування, незалежно від того, що вказана сума фактично сплачена. Вказані доводи підлягають перевірці, позаяк, сплаті податку передує належне його декларування.

За результатом нового розгляду справи, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.02.2020 року адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Мотор Січ" було задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі Держаної податкової служби від 20.09.2012 року № .

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі Держаної податкової служби від 20.09.2012 року № .

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Офіс великих платників податків ДФС, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що у разі нецільового використання товарів, увезених у пільговому режимі, сума ПДВ підлягає включенню до податкових зобов`язань звітного періоду, в якому відбулось таке нецільове використання.

Публічним акціонерним товариством "Мотор Січ" було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, останнє просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без участі останніх та без фіксування судового розгляду технічними засобами.

Щодо клопотання відповідача про відкладення судового засідання у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», то колегія суддів апеляційного суду зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 по 31.07.2020 (в редакції останніх змін) на всій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 №343 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м. Києві). Зокрема, дозволено: з 22.05.2020 регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні; з 25.05.2020 перевезення пасажирів метрополітенами.

Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.

В той же час судова колегія звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції України та статті 2 КАС України, одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відтак, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 5 ст. 353 КАС України визначено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Як встановлено судом першої інстанції, ПАТ «Мотор Січ» зареєстроване 25.05.1994 виконавчим комітетом Запорізької міської ради, на момент проведення перевірки перебувало на податковому обліку в СДПІ та було платником податку на додану вартість відповідно до свідоцтва № 100340962 від 24.06.2011. Основний вид діяльності - виробництво летальних апаратів, включаючи космічні.

Співробітниками СДПІ на підставі направлень від 10.08.2012 №0296, від 10.08.2012 №0297 та наказу від 09.08.2012 №319 була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПАТ «Мотор Січ» з питання правомірності нарахування від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за червень 2012 року та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за червень 2012 року, яка виникла за рахунок від`ємного значення з ПДВ, що декларувалось у червні 2012 року, за результатами якої складено акт №337/25-2/14307794 від 05.09.2012 року.

Згідно висновків акту перевірки встановлено такі порушення податкового законодавства:

- п.185.1 ст.185, п.190.1 ст.190, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.3, абз. «а» п.200.4 ст.200, п.201.4, п.201.10 ст.201, п.4 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України, п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2010 №680 «Питання ввезення на митну територію України товарів суб`єктами літакобудування», п.2 розділу ІХ, п.3.9 п.3 розділу V «Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2011 №1492 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 25.12.2011 за №1490/20228, у зв`язку з чим позивачем завищено заявлену суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість за червень 2012 року на суму 691139,00 грн.;

- п.185.1 ст.185, п.190.1 ст.190, п.4 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України, п.1 Постанови КМУ від 21.07.2010 №680 «Питання ввезення на митну територію України товарів суб`єктами літакобудування», п.3.9 п.3 розділу V «Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2011 №1492 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 25.12.2011 за №1490/20228, в результаті чого встановлено використання позивачем сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги не за призначенням у сумі 685143,00 грн.

На підставі акту перевірки, 20.09.2012 року відповідачем було прийнято податкові повідомлення-рішення, а саме:

№ , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 691139,00 грн. та нараховано штрафні санкції в розмірі 345569,50 грн.;

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 685143,00 грн., в т.ч. за основним платежем 0,00 грн. та 685143,00 грн. за штрафними санкціями.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття наведених податкових-повідомлень рішень, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані податкові повідомлення- рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до п.п. 200.1-200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Таким чином, наведеними нормами матеріального права, визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використанням придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов`язкові реквізити.

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст.201 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України).

Отже, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинним документом визнається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно зі ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складений документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Враховуючи вищезазначені норми, у ході розгляду справи судом повинні оцінюватися документи, надані платником податків на підтвердження свого права на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ.

В силу викладеного будь-які документи (у тому числі договори, видаткові накладні, податкові накладні тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Необхідною умовою для цього є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

За відсутності факту придбання товарів (послуг) відповідні суми не можуть включатися до складу валових витрат та податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Визначальною має бути подія, підтверджена документально. При цьому, документи мають бути складені особою, яку можливо ідентифікувати, відповідальною за здійснення господарської операції.

Як свідчать встановлені обставини справи, позивач при здійсненні своєї господарської діяльності мав господарські відносини з ФОП ОСОБА_1 на підставі договору постачання від 01.09.2011 року № 10695/11.

Відповідно до п. 1.1 наведеного договору, постачальник - ФОП ОСОБА_1 поставляє, а покупець - ПАТ "Мотор Січ" купує запасні частини та автомобільне обладнання до вантажних та легкових автомобілів, автобусів та вантажних кранів.

На підтвердження факту виконання зобов`язання за наведеним договором, позивачем до суду були подані копії податкових накладних від 02.09.2011 року № 10, від 26.12.2011 року № 20, від 06.12.2011 року № 3, від 06.12.2011 року № 2, видаткових накладних від 28.09.2011 року № РН-0000149, від 09.12.2011 року № РН-0000239, від 26.12.2011 року № РН-0000265, від 22.12.2011 року № РН-0000238, рахунків-фактур від 11.08.2011 року № СФ-0000152, від 24.11.2011 року № СФ-0000273.

Розрахунок за наведений товар здійснювався у безготівковій формі, що підтверджується наданими позивачем копіями платіжних доручень та виписками з банку (а.с.79, 84, 92-94, Т.1).

Отримання придбаного у ФОП ОСОБА_1 товару підтверджується наданими до матеріалів справи витягами з журналу видачі довіреностей ПАТ "Мотор Січ", прибутковими ордерами.

Дослідивши наведені обставини, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що останні в повній мірі підтверджують здійснення відповідних господарських операцій з закупівлі, фактичний рух активів та зміни у майновому стані позивача.

Також, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що Верховним Судом в постанові від 08.08.2019 року було зазначено, що суди, надаючи оцінку обставинам справи та наявним у справі доказам, об`єктивно звернули увагу на достатність наданих позивачем доказів для підтвердження фактів та результатів реального виконання здійснених ним з контрагентом господарських операцій, а також на оформлення первинних документів з дотриманням вимог, встановлених статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», у зв`язку з чим зробили вмотивований висновок про доведення реальності здійснених господарських операцій та факту використання придбаних товарів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку - позивача.

Поруч з цим, надали належну правову оцінку усім доказам та обставинам, що стосуються предмета доказування, в їх сукупному зв`язку один з одним, з`ясували характер та зміст спірної операції між позивачем та його контрагентом, дослідили договір укладений з останнім, а також усі укладені на його реалізацію первинні документи, пов`язані з його виконанням та які належить складати залежно від певного виду господарської операції, що усуває зауваження відповідача у касаційній скарзі про допущення судам попередніх інстанцій процесуальних порушень в цій частині.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції відносно правомірності формування позивачем податкового кредиту за червень 2012 на суму 5996,00 грн. за результатом здійснення господарської операції з ФОП ОСОБА_1 та як наслідок протиправності висновків відповідача.

Щодо порушення позивачем п.185.1 ст.185, п.190.1 ст.190 ПК України, п.1 Постанови КМУ від 21.07.2010 № 680 "Питання ввезення на митну територію України товарів суб`єктами літакобудування", пп.3.9 п.3 Розділу V "Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2011, що призвело до заниження податкових зобов`язань за завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ червня 2012 року на суму 685143,00 грн., то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України №680 від 21.07.2010 "Питання ввезення на митну територію України товарів суб`єктами літакобудування", ввезення на митну територію України товарів суб`єктами літакобудування, які підпадають під дію статті 2 Закону України "Про розвиток літакобудівної промисловості", без сплати ввізного мита здійснюється до 1 січня 2016 року за умови дотримання вимог щодо обсягів їх ввезення та цільового використання. При цьому відчуження таких товарів третім особам, крім відчуження у складі авіаційної техніки, створеної на момент затвердження їх обсягів, вважається використанням товарів не за призначенням.

Згвдно п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №680 від 21.07.2010 "Питання ввезення на митну територію України товарів суб`єктами літакобудування", суб`єкти літакобудування подають щомісяця до 20 числа наступного періоду митному органові, що здійснив митне оформлення товарів, погоджений Міністерством промислової політики звіт про використання їх за призначенням у трьох примірниках, два з яких з відміткою про ввезення товарів надсилаються митним органом щомісяця до 25 числа наступного періоду зазначеному Державному агентству та органові державної податкової служби за місцем реєстрації такого суб`єкта. Форма звіту затверджується Державною митною службою за погодженням з Державною податковою службою.

Відповідно до п. 4 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України, тимчасово, до 01.01.2016, суб`єкти літакобудування, що підпадають під дію норм ст. 2 Закону України "Про розвиток літакобудівної промисловості", звільняються від сплати податку на додану вартість по операціях з: ввезення на митну територію України в митному режимі імпорту товарів, крім підакцизних, що використовуються для потреб літакобудівної промисловості, якщо такі товари є звільненими від оподаткування ввізним митом згідно із пп. 2 п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Митного кодексу України; постачання на митній території України результатів науково-дослідних і дослідницько-конструкторських робіт, які виконуються для потреб літакобудівної промисловості. У разі порушення вимог, встановлених цим підрозділом, до платників податку - суб`єктів літакобудування застосовуються норми розділу II цього Кодексу.

Згідно п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України №680 від 21.07.2010 Державній митній службі, Державній податковій службі разом з Державним агентством з управління державними корпоративними правами та майном: здійснювати контроль за ввезенням товарів суб`єктами літакобудування на митну територію України та їх використанням за призначенням; у разі виявлення факту порушення однієї з вимог, установлених пунктом "р" частини першої статті 19 Закону України "Про Єдиний митний тариф" та пунктом 4 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, вжити заходів, передбачених пунктом 123.2 статті 123 Податкового кодексу України.

Відтак, з матеріалів справи вбачається, що суб`єкти літакобудування наділені правом на ввезення на митну територію України до 1 січня 2016 року товарів, які підпадають під дію статті 2 Закону України "Про розвиток літакобудівної промисловості", без сплати ввізного мита та податку на додану вартість здійснюється за умови дотримання вимог щодо обсягів їх ввезення та цільового використання.

При цьому, на таких суб`єктів літакобудування покладено обов`язок подавати щомісяця до 20 числа наступного періоду митному органові, що здійснив митне оформлення товарів, погоджений Міністерством промислової політики звіт про використання їх за призначенням.

Як свідчать встановлені обставини справи, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 405 від 09.06.2010, ПАТ "Мотор Січ" віднесено до суб`єктів літакобудування, щодо яких запроваджуються тимчасові заходи державної підтримки.

З матеріалів справи вбачається, позивачем до митного органу було подано звіт про цільове використання товарів, ввезених на митну територію України зі звільненням від оподаткування за червень 2012 року, сформованим відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 680, яким позивач визначив суми ПДВ з товарів, ввезених в пільговому режимі і використаних не за цільовим призначенням в червні 2012 року на загальну суму 685143.49 грн.

Вказана сума ПДВ була сплачена позивачем до державного бюджету, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення від 30.08.2012 року № 100320 (а.с.227 Том 1).

Між тим, на переконання податкового органу, у разі нецільового використання товарів, увезених в пільговому режимі, сума ПДВ підлягає включенню до податкових зобов`язань звітного періоду, в якому відбулось таке нецільове використання в рядку 8.2 відповідної податкової декларації, що позивачем здійснено не було.

Встановивши зміст спірних правовідносин, колегія суддів апеляційного суду дійшла наступних висновків.

Відповідно до п.61.1 ст. 61 Податкового кодексу України під час здійснення митного контролю, митний орган здійснює заходи податкового контролю з метою перевірки правильності нарахування, повноти та своєчасності сплати податків і зборів. У випадку нецільового використання товару, звільненого від оподаткування при імпорті саме митний орган на підставі поданої за формою відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №680 звітності та вантажно-митних декларацій здійснює податковий контроль за повнотою та правильністю нарахування податкових зобов`язань під час здійснення імпорту таких товарів та приймає відповідні рішення, щодо сплати таких зобов`язань. При цьому податкові зобов`язання сплачуються та адмініструються на рахунках саме митного органу.

Згідно ст. 41 Податкового кодексу України, контролюючі органи, якими, згідно пп.41.1.1 п.41 ПК України є органи податкової служби щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпункті 41.1.2 цього пункту, а згідно із пп.41.1.2 п.41.1 є митні органи - щодо мита, акцизного податку, податку на додану вартість, інших податків, які відповідно до податкового законодавства справляються у разі ввезення (пересилання) товарів і предметів на митну територію України.

Згідно з ч. 2 ст. 282 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі порушення підприємствами порядку цільового використання товарів, звільнених від оподаткування, або умов, за яких надається умовне повне або часткове звільнення від оподаткування митом, до цих підприємств, незалежно від притягнення їх посадових осіб до адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом, застосовуються норми пункту 30.8 статті 30 та статті 123 ПК України. Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що повноваженнями щодо визначення грошових зобов`язань з податку на додану вартість при митному оформленні товарів, які перетинають митний кордон наділений саме митний орган, а не податковий.

Крім того, пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов 'язань.

Згідно п. 37 Положення про митні декларації, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 р. № 450 (далі-Положення №450) після завершення митного оформлення зміни до митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа можуть вноситися шляхом:

подання у випадках, визначених Митним кодексом України, декларантом або уповноваженою ним особою додаткової митної декларації та оформлення її митним органом;

заповнення та оформлення митним органом аркуша коригування за формою згідно з додатком 4.

Внесення змін до митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа шляхом оформлення аркуша коригування здійснюється в порядку, що встановлюється Мінфіном. Після оформлення аркуша коригування його електронний примірник засвідчується електронним цифровим підписом посадової особи митного органу, вноситься до локальних баз даних митного органу і Єдиної автоматизованої системи митних органів України посадовою особою митного органу, що його оформила, та передається спеціалізованим митним органом до відповідного органу державної податкової служби згідно з пунктом 32 цього Положення.

Оформлений митним органом аркуш коригування є невід`ємною частиною відповідної митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа.

Аркуш коригування заповнюється та оформлюється митним органом у разі:

отримання митним органом інформації про перерахування декларантом до державного бюджету митних платежів у вигляді доплати або підтвердження Казначейством факту повернення з державного бюджету коштів після закінчення митного оформлення;

необхідності відображення за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи відомостей про товари, що стали відомі після закінчення митного оформлення товарів, не пов`язаних з перерахуванням сум митних платежів за митною декларацією на бланку єдиного адміністративного документа.

Порядком оформлення аркуша коригування, який затверджений Наказом Міністерства фінансів України 06.11.2012 № 1145 визначається порядок оформлення митним органом аркуша коригування, форму якого наведено в додатку 4 до Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року № 450.

Відтак, з огляду на вказані правові приписи, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що митний орган наділений повноваженнями щодо визначення грошових зобов`язань з податку на додану вартість при митному оформленні товарів, які перетинають митний кордон, а на підставі митної декларації здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, відповідно уточнення податкових зобов`язань, що виникли в зв`язку із ввезенням у пільговому режимі товарів на митну територію України, проте були використані не за цільовим призначенням (не для літакобудування), відбувається не в податкових деклараціях за відповідний звітний період, а в аркушу коригування та доповненні за формою МД-6 до вантажно-митних декларацій, які відповідно до законодавства України (п.46.1 ст.46 ПК України), є податковою декларацією в частині податків та зборів, що справляються під час переміщення товарів через митний кордон України, в якій зокрема зазначаються в графі 47 розмір зобов`язань з податку на додану вартість.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що спірне податкове повідомлення-рішення було прийнято відповідачем протиправно та підлягає скасуванню.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.02.2020 в адміністративній справі № 808/543/13-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов