Справа № 440/1291/20
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2020-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/1291/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сич С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Гринько М.О.,

представника позивача - Борзовця О.В.,

представника відповідача - Фоменка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

В С Т А Н О В И В:

10 березня 2020 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області (надалі - відповідач, ГУ ДПС у Полтавській області) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14 лютого 2020 року №Ф-35758-17, винесеної Головним управління ДПС у Полтавській області на суму 29293,44 грн. стосовно ОСОБА_1 (позовна заява здана на пошту 06 березня 2020 року).

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-35758-17 від 14 лютого 2020 року є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебував на спрощеній системі оподаткування та підприємницьку діяльність не здійснював, єдиний соціальний внесок за позивача у 2017 році сплачував роботодавець, відповідачем не проведено перевірку стосовно позивача, а тому підстави для винесення оскаржуваної вимоги відсутні. Вказує, що відповідачем допущено також процесуальні порушення при винесенні вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №440/1291/20, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті 09:30 14 квітня 2020 року, витребувано докази.

27 березня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву /а.с. 40-42/, у якому представник ГУ ДПС у Полтавської області просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що ФОП ОСОБА_1 нараховано ЄСВ за 2017 рік в сумі 8448,00 грн. (3200 х 22% =704 грн. х 12 міс.). У 2018-2019 роках ФОП ОСОБА_1 щоквартально нараховувався єдиний внесок в сумі 2457,18 грн. (819,06 х 3 міс.). Таким чином, борг зі сплати єдиного внеску за 2018 рік станом на 21.01.2019 склав 9828,72 грн. (2457,18 х 4 кв.). Борг зі сплати єдиного внеску за 2019 рік станом на 20.01.2019 склав 11016,72 грн. (2754,18 х 4 кв.). Отже, станом на 14.02.2020 борг позивача зі сплати єдиного внеску складає 29293,44 грн. Зазначає, що за відомостями трудової книжки позивач був звільнений з посади у ТОВ "Сервіс Солюшн" 28.07.2017. При цьому, позивачем не наведено жодних доказів сплати єдиного внеску у період з 01.01.2017 (дата початку нарахування недоїмки єдиного внеску, яка включена до оскаржуваної вимоги) до 28.07.2017 (моменту звільнення). Вказує, що позивачем подано звітність за 2017-2019 роки, у якій обраховано єдиний соціальний внесок.

13 квітня 2020 року до суду надійшли пояснення позивача, у який зазначено, що оскаржувану у даній справі вимогу винесено за той самий період, що і вимогу про сплату боргу (недоїмки), яка оскаржується позивачем у іншій адміністративній справі №440/608/20 /а.с. 68/.

Протокольною ухвалою суду від 14 квітня 2020 року клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи задоволено та розгляд справи відкладено до 09:30 07 травня 2020 року.

30 квітня 2020 року до суду надійшли пояснення відповідача /а.с. 77-78/, у яких представником ГУ ДПС у Полтавській області зазначено, що ОСОБА_1 не повідомляв контролюючий орган про набуття ним статусу особи, яка звільняється від сплати єдиного внеску, а тому нарахування проведені в загальному порядку. Крім того, позивач подав звітність за 2017-2019 роки.

04 травня 2020 року до суду надійшли заперечення позивача на додаткові пояснення /а.с. 82-84/, у яких зазначено, що податковий орган безпідставно намагається стягнути з позивача кошти подвійно, оскільки аналогічна вимога оскаржується ОСОБА_1 у іншій адміністративній справі №440/608/20. Вказує, що звіти датовано числами після винесення оскаржуваної вимоги, оспарювана вимога не виносилася на підставі звітів, про які зазначає відповідач.

Протокольною ухвалою суду від 07 травня 2020 року клопотання представників сторін про відкладення розгляду справи задоволено та розгляд справи відкладено до 09:30 28 травня 2020 року.

Протокольною ухвалою суду від 28 травня 2020 року у зв`язку з неявкою в судове засідання позивача та його представника розгляд даної справи відкладено до 15:30 09 червня 2020 року.

Протокольними ухвалами суду від 09 червня 2020 року витребувано докази від відповідача, встановлено строк для їх надання до суду та на підставі ч. 2 ст. 223 Кодексу адміністративного судочинства України оголошено перерву у судовому засіданні до 12:00 04 серпня 2020 року.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 16.08.2006, запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 внесено до Єдиного державного реєстру 22.01.2020, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань /а.с. 93-96/.

16.08.2006 позивач взятий на облік в ГУ ДПС у Полтавській області, Полтавське управління, Полтавська ДПІ (Полтавський район) як платник податків /а.с. 94/ та на час виникнення спірних правовідносин перебував на загальній системі оподаткування.

14.11.2019 ГУ ДПС у Полтавській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-35758-17, якою позивача зобов`язано сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску в розмірі 26539,26 грн. /а.с. 85/.

Відповідно до відомостей інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 сума недоїмки зі сплати єдиного внеску, яка визначена позивачу вимогою про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДПС у Полтавській області від 14.11.2019 №Ф-35758-17, у розмірі 8448 грн. нарахована відповідачем за 2017 рік, у розмірі 9828,72 грн. - за 2018 рік, у розмірі 8262,54 грн. - за І-ІІІ квартали 2019 року /а.с. 47-49/.

04 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.11.2019 № Ф-35758-17.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 440/608/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25 березня 2020 року у справі №440/608/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 14.11.2019 № Ф-35758-17 в частині визначення суми боргу платника єдиного внеску на суму 4928 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 156,13 грн. (сто п`ятдесят шість гривень 13 копійок) /а.с. 97-98/.

На вказане рішення подано апеляційну скаргу та на час розгляду даної справи рішення суду у справі 440/608/20 не набрало законної сили.

14.02.2020 ГУ ДПС у Полтавській області повторно винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-35758-17, якою позивача зобов`язано сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску в розмірі 29293,44 грн. /а.с. 14, 50/.

Відповідно до відомостей інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 сума недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 29293,44 грн., яка визначена позивачу вимогою про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДПС у Полтавській області від 14 лютого 2020 року №Ф-35758-17, складається з суми недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 8448 грн., нарахованої за 2017 рік, у розмірі 9828,72 грн. - за 2018 рік, у розмірі 11016,72 грн. - за 2019 рік /а.с. 47-49/.

Позивач не погодився з вимогою про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДПС у Полтавській області від 14.02.2020 №Ф-35758-17, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку оскаржуваній вимозі про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДПС у Полтавській області від 14.02.2020 №Ф-35758-17, суд дійшов наступних висновків.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України (далі - ПК) в частині компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб щодо адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Згідно зі статтею 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

В пунктах 3 і 10 частини першої цієї статті розкрито поняття застрахованої особи як фізичної особи, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок, а страхувальників як роботодавців та інших осіб, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

До платників єдиного внеску включено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування (пункт 4 частини першої цієї ж статті).

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного внеску. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому за відсутності бази для нарахування єдиного внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати, оскільки метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до приписів статті 25 Закону №2464-VI рішення, прийняті податковими органами та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня отримання вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня отримання узгодженої вимоги, податковий орган надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби узгоджену вимогу про сплату недоїмки в електронній формі.

Відповідно до абзацу другого пункту 3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (надалі - Інструкція № 449), вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Пунктом 4 розділу VI Інструкції №449 передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Орган доходів і зборів веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції.

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера «У» (узгоджена вимога).

В третій частині літера «У» (інформація щодо узгодження вимоги) проставляється у разі надсилання:

платнику узгодженої вимоги внаслідок процедури оскарження;

вимоги до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства відповідно до цієї Інструкції.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При надсиланні вимоги платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення корінець вимоги залишається в органі доходів і зборів. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис,- в органі доходів і зборів.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

Дата надсилання (вручення) проставляється на корінці вимоги:

службовою (посадовою) особою юридичної особи, фізичною особою або їх законним чи уповноваженим представником - у разі вручення вимоги під підпис;

працівником структурного підрозділу, до функцій якого належать приймання, реєстрація та обробка вхідної і вихідної кореспонденції,- у разі надсилання рекомендованим листом з повідомленням про вручення. При цьому повідомлення про вручення прикріплюється до корінця вимоги;

інформаційно-телекомунікаційною системою контролюючого органу - у разі надсилання вимоги до електронного кабінету платника (для платників, які пройшли ідентифікацію в електронному кабінеті та обрали спосіб взаємодії з контролюючим органом в електронній формі).

У разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, поверненням поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання або з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Після надсилання (вручення) вимоги про сплату боргу (недоїмки) платнику корінець такої вимоги з відміткою про вручення підшивається до справи платника та:

якщо вимога органу доходів і зборів скасовується чи змінюється судом, підшивається і примірник (копія) рішення суду до справи платника поряд з корінцем від вимоги, щодо якої відбувся судовий розгляд;

у разі списання боргу (недоїмки) у випадках, визначених статтею 25 Закону, підшивається і копія рішення про списання.

За змістом пункту 5 розділу VI Інструкції №449 протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені.

У разі незгоди з розрахунком органу доходів і зборів суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання вимоги, узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом 10 календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

Про оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) до органу доходів і зборів вищого рівня або суду платник зобов`язаний одночасно письмово повідомити орган доходів і зборів, який направив вимогу.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгодженої в результаті оскарження суми боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення органу доходів і зборів або суду), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності).

Орган доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня узгодження вимоги (набрання нею чинності):

вносить вимогу про сплату недоїмки до Єдиного державного реєстру виконавчих документів та пред`являє її до виконання в порядку, встановленому законом (після початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів);

надсилає її в порядку, встановленому законом, до органу державної виконавчої служби (до початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів);

надсилає її в порядку, встановленому Законом, до органу Казначейства - відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», якщо платник єдиного внеску є бюджетною установою, державним органом, одержувачем бюджетних коштів, а також підприємством, установою або організацією, рахунки якої відкриті в органах Казначейства.

Водночас, відповідно до пункту 6 VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо:

сума боргу (недоїмки), зазначена у вимозі, погашається платником, органами державної виконавчої служби або органами Казначейства - у день, протягом якого відбулося таке погашення суми боргу (недоїмки) в повному обсязі;

орган доходів і зборів скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття органом доходів і зборів рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки);

вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили;

борг (недоїмка) списується у випадках, передбачених статтею 25 Закону, в порядку, визначеному пунктами 9-11 цього розділу, - у день прийняття органом доходів і зборів рішення про списання боргу (недоїмки) відповідно до частини сьомої статті 25 Закону;

є рішення суду на стягнення відповідних сум боргу (недоїмки), що зазначені у вимозі,- у день надходження виконавчих документів до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства.

Аналізом наведених норм встановлено, що у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. У разі скасування судом вимоги органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки), така вимога вважається відкликаною у день набрання судовим рішенням законної сили, в іншому випадку вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) є узгодженою у день набрання законної сили судовим рішенням.

Таким чином, у ході здійснення процедури узгодження вимоги про сплату боргу (недоїмки), зокрема, шляхом її оскарження до суду, у контролюючого органу відсутнє право до набрання судовим рішенням законної сили виносити вимоги про сплату боргу (недоїмки) за податкові періоди, за які було нараховано недоїмку вимогою, що оскаржується у судовому порядку.

У ході розгляду справи судом встановлено, що 14.11.2019 ГУ ДПС у Полтавській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-35758-17, якою позивача зобов`язано сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску в розмірі 26539,26 грн. /а.с. 85/.

Відповідно до відомостей інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 сума недоїмки зі сплати єдиного внеску, яка визначена позивачу вимогою про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДПС у Полтавській області від 14.11.2019 №Ф-35758-17, у розмірі 8448 грн. нарахована відповідачем за 2017 рік, у розмірі 9828,72 грн. - за 2018 рік, у розмірі 8262,54 грн. - за І-ІІІ квартали 2019 року /а.с. 47-49/.

04 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.11.2019 № Ф-35758-17.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 440/608/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25 березня 2020 року у справі №440/608/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 14.11.2019 № Ф-35758-17 в частині визначення суми боргу платника єдиного внеску на суму 4928 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 156,13 грн. (сто п`ятдесят шість гривень 13 копійок) /а.с. 97-98/.

На вказане рішення подано апеляційну скаргу та на час розгляду даної справи рішення суду у справі 440/608/20 не набрало законної сили.

Проте, 14.02.2020, під час здійснення процедури узгодження вимоги від 14.11.2019 № Ф-35758-17, ГУ ДПС у Полтавській області винесено нову вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-35758-17, якою позивача зобов`язано сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску в розмірі 29293,44 грн., що складається з суми недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 8448 грн., нарахованої за 2017 рік, у розмірі 9828,72 грн. - за 2018 рік, у розмірі 11016,72 грн. - за 2019 рік /а.с. 47-49/.

Таким чином, у ході процедури узгодження вимоги про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДПС у Полтавській області від 14.11.2019 №Ф-35758-17, ГУ ДПС у Полтавській області винесено нову вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-35758-17 від 14.02.2020, якою позивача зобов`язано сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску за ті ж податкові періоди, за які визначено недоїмку попередньою вимогою про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДПС у Полтавській області від 14.11.2019 №Ф-35758-17, чим порушено вимоги статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI та Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449.

Отже, за встановлених обставин та наведених норм права, суд дійшов висновку, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) від 14 лютого 2020 року № Ф-35758-17, прийнята Головним управлінням ДПС у Полтавській області не на підставі, не у спосіб, що визначені законами України, та необґрунтовано, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., що підтверджується квитанцією №ПН287 від 04 березня 2020 року /а.с. 31/, а також випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України /а.с. 36/.

Частинами 1, 2, 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 1 статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою справи до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Представництво інтересів позивача ОСОБА_1 у даній справі здійснювалося Борзовцем Олександром Володимировичем на підставі ордеру серії ПТ №181670 на надання правової допомоги ОСОБА_1 /а.с. 24/.

Борзовець Олександр Володимирович (свідоцтво №2626, видане Радою адвокатів Полтавської області 26 березня 2019 року) включений до Єдиного реєстру адвокатів України (https://erau.unba.org.ua/profile/67410).

До суду надано копію договору № 03 про надання правової допомоги від 03.03.2020 /а.с. 26-27/, за умовами якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором.

Пунктами 4.1, 4.3 цього договору встановлено, що юридична допомога надана адвокатом, клієнт оплачує в гривнях, та дорівнює 10000 грн. без ПДВ. При розрахунку вартості юридичної допомоги, вказаної в п.4.1 цього договору, враховується час, витрачений адвокатом.

Даний договір укладений на строк до повного виконання та набирає чинності з моменту його підписання (пункт 7.1 договору).

До суду надано копію акту прийому-передачі виконаних робіт за договором №03 від 03 березня 2020 року /а.с. 29/, за змістом якого адвокатом Борцовцем О.В. згідно договору № 03 від 03 березня 2020 року надано, а ОСОБА_1 прийнято виконані роботи у вигляді надання правової допомоги наступного характеру:

1) юридичні консультації щодо суті спірних правовідносин в межах розгляду справи (витрачений час - 3 год., вартість 1500 грн.);

2) попереднє опрацювання матеріалів, аналіз оспорюваного наказу, опрацювання нормативної бази, аналіз юридичного конфлікту, вироблення стратегії ведення справи (витрачений час - 4 год., вартість 2000 грн.);

3) підготовка процесуальних документів (витрачений час - 7 год., вартість 3500 грн.);

4) подальше представництво в суді першої інстанції (витрачений час - згідно фактичного часу, вартість 3000 грн.).

Позивачем сплачено адвокату кошти у загальній сумі 10000 грн., що підтверджується квитанцією №01 від 03.03.2020 /а.с. 30/.

Згідно з частинами 4, 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

Так, у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Суд зазначає, що юридичні консультації щодо суті спірних правовідносин в межах розгляду справи (витрачений час - 3 год., вартість 1500 грн.) та попереднє опрацювання матеріалів, аналіз оспорюваного наказу, опрацювання нормативної бази, аналіз юридичного конфлікту, вироблення стратегії ведення справи (витрачений час - 4 год., вартість 2000 грн.) фактично є складовими процесу складення позовної заяви у справі незначної складності, а тому для складення позовної заяви, з урахуванням вказаних вище робіт, достатньо шести годин, що з огляду на умови договору та акту має бути оцінено в 3000 грн. (500 грн. * 6 год.).

Адвокат Борзовець О.В. брав участь у двох судових засіданнях: 09 червня 2020 року та 04 серпня 2020 року, що підтверджується протоколами судових засідань, що має бути оцінено 1000 грн. (500 грн. за кожне судове засідання).

Таким чином, беручи до уваги розмір витрат на оплату адвоката та його співмірність зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на їх виконання, обсягом наданих адвокатом послуг, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 840 грн. 80 коп. та судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн. (3000 грн. + 500 грн. + 500 грн.).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 3, 6-10, 139, 241-245, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (ідентифікаційний код 43142831, вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 14 лютого 2020 року №Ф-35758-17.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 840 грн. 80 коп. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) та судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн. (чотири тисячі гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 10 серпня 2020 року.

Суддя С.С. Сич