Справа № 360/2648/20
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2020-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

10 серпня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2648/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Свергун І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

09.07.2020 на адресу Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області (далі - відповідач, УПФУ в м. Лисичанську), в якому позивач просить суд: визнати неправомірним та скасувати рішення відповідача від 25.06.2020 №79 «Про відмову в призначенні пенсії згідно ст. 114 ч. 2 п. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 »; зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію згідно ст. 114 ч. 2 п. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня первинного звернення з заявою про її призначення, тобто з 17.06.2020, зарахувавши при цьому до пільгового підземного стажу, який дає право на пенсію у відповідності до ст. 114 ч. 2 п. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди його роботи з 07.07.1988 по 31.08.1988 у якості учня підземного прохідника та з 26.12.1989 по 11.02.1990 у якості учня гірника очисного забою на шахті «Селидівська» в/о «Селидоввугілля», з 25.10.2004 по 31.01.2008 у ВП шахта ім. В.В.Вахрушева ДП «Ровенькиантрацит» та до загального страхового стажу період роботи з 01.02.2000 по 31.08.2000, з 01.10.2001 по 14.02.2002 та з 13.03.2003 по 31.12.2003.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що має необхідний трудовий стаж для призначення пенсії на пільгових умовах, а тому звернувся до відповідача з відповідною заявою. Однак, рішенням УПФУ м. Лисичанську від 25.06.2020 позивачу було відмовлено у призначені пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки відповідачем не зараховано до пільгового стажу позивача спірних періодів його роботи через те, що період проходження виробничої практики на шахті "Україна" з 07.07.1988 по 31.08.1988 в якості підземного учня прохідника та з 26.12.1989 по 11.02.1990 в якості підземного учня гірника не підтверджено випискою з наказу на направлення для проходження виробничої практики та довідкою про кількість днів спусків-виїздів в шахту, за період з 02.10.1990 по 31.10.1990 курси підвищення кваліфікації - відсутній витяг з наказу. Періоди роботи з 01.02.2000 по 31.08.2000, з 01.10.2001 по 31.12.2003 не зараховано до загального стажу через відсутність копії трудової книжки. Період роботи на шахті "Вахрушева" ДП «Ровенькиантрацит» з 25.10.2004 по 31.01.2008 не зараховано до пільгового стажу в зв`язку з відсутністю трудової книжки. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними та протиправними, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 13.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі, визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін.

30.07.2020 відповідач на адресу суду надав відзив на позовну заяву (арк. спр. 62-63), в обґрунтування якого зазначив, що 17.06.2020 позивач звернувся до Управління з заявою про призначення пенсії за віком згідно пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Розглянувши зазначену заяву, Управлінням прийнято рішення від 25.06.2020 № 79 про відмову у призначенні пенсії.

Період проходження виробничої практики на шахті "Україна" з 07.07.1988 по 31.08.1988 в якості підземного учня прохідника та з 26.12.1989 по 11.02.1990 в якості підземного учня гірника не підтверджено випискою з наказу на направлення для проходження виробничої практики та довідкою про кількість днів спусків - виїздів в шахту, з 02.10.1990 по 31.10.1990 курси підвищення кваліфікації - відсутній витяг з наказу не зараховані до пільгового стажу.

Періоди роботи з 01.02.2000 по 31.08.2000, з 01.10.2001 по 31.12.2003 не зараховано до загального стажу через відсутність копії трудової книжки.

Період роботи на шахті "Вахрушева" ДП "Ровенькиантрацит" з 25.10.2004 по 31.01.2008 не зараховано до пільгового стажу, в зв`язку з відсутністю основного документу про стаж, тобто трудової книжки, хоча за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування наявний звіт по спеціальному стажу даного підприємства.

Враховуючи вимоги законодавства та надані документи, позивачу було відмовлено в призначенні пенсії згідно пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" через відсутність необхідного пільгового стажу.

На підставі викладеного відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 КАС України, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносин.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , що підтверджується копіями паспорту громадянина України, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера та довідки від 24.07.2015 № 924014862 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (арк. спр. 12-14).

Трудова книжка від 30.05.1986 НОМЕР_2 , видана на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , містить такі записи щодо спірних періодів роботи:

Шахта «Селидівська» в/о «Селидіввугілля»:

№ 4 - від 07.07.1988 - прийнято підземним учнем прохідника на дільницю підготовчих робіт;

№ 5 - від 31.08.1988 - звільнено по закінченню виробничої практики;

№ 6 - від 26.12.1989 - прийнято підземним учнем гірника очисного вибою на дільницю № 3;

№ 7 - від 11.02.1990 - звільнено по закінченню виробничої практики (арк. спр. 20-23).

17.06.2020 ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в м. Лисичанську з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (арк. спр. 70).

25.06.2020 УПФУ в м. Лисичанську прийнято рішення № 79 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії згідно п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" через відсутність необхідного пільгового стажу. В обґрунтування оскарженого рішення відповідач послався на те, що ОСОБА_1 має загальний стаж роботи 22 роки 09 місяців 09 днів, в тому числі на пільгових умовах за Списком №1 - 04 роки 07 місяців 10 днів. Період проходження виробничої практики на шахті "Україна" з 07.07.1988 по 31.08.1988 в якості підземного учня прохідника та з 26.12.1989 по 11.02.1990 в якості підземного учня гірника не підтверджено випискою з наказу на направлення для проходження виробничої практики та довідкою про кількість днів спусків-виїздів в шахту, з 02.10.1990 по 31.10.1990 курси підвищення кваліфікації - відсутній витяг з наказу не зараховані до пільгового стажу. Періоди роботи з 01.02.2000 по 31.08.2000, з 01.10.2001 по 31.12.2003 не зараховано до загального стажу через відсутність копії трудової книжки. Період роботи на шахті "Вахрушева" ДП "Ровенькиантрацит" з 25.10.2004 по 31.01.2008 не зараховано до пільгового стажу в зв`язку з відсутністю основного документу про стаж, тобто трудової книжки, хоча за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування наявний звіт по спеціальному стажу даного підприємства (арк. спр. 16-19).

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Основного Закону України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788), "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Порядок звернення за призначенням пенсії, строки призначення та виплати пенсії, припинення та поновлення виплати пенсії передбачені статтями 44, 45, 49 Закону № 1058.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).

Частиною третьою статті 24 Закону № 1058 визначено, що за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV).

Частиною першою статті 114 Закону № 1058 передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу, зокрема, з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 23 років у чоловіків і не менше 18 років у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:

чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи;

жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Згідно з паспортом громадянина України № НОМЕР_3 , дата народження ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 (дата звернення з заявою про призначення пенсії) йому виповнилося 54 роки.

Відтак, для набуття права на пенсію на пільгових умовах у віці 54 роки необхідно мати не менше 6 років пільгового стажу та 23 роки страхового стажу.

Щодо наявності необхідного пільгового стажу тривалістю не менше 6 років, суд зазначає, що відповідачем обчислено пільговий стаж у 4 роки 7 місяців 10 днів, страховий - у 22 роки 09 місяців 09 днів, та не зараховано до пільгового стажу період проходження виробничої практики на шахті "Україна" з 07.07.1988 по 31.08.1988 в якості підземного учня прохідника та з 26.12.1989 по 11.02.1990 в якості підземного учня гірника, період роботи на шахті "Вахрушева" ДП "Ровенькиантрацит" з 25.10.2004 по 31.01.2008, тобто не зараховано 3 роки 6 місяців 18 днів - до пільгового стажу, та не зараховано до страхового стажу період роботи з 01.02.2000 по 31.08.2000 та з 01.10.2001 по 31.12.2003, тобто 2 роки 10 місяців 2 дні.

Надаючи правову оцінку доводам відповідача про неможливість зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 07.07.1988 по 31.08.1988 в якості підземного учня прохідника та з 26.12.1989 по 11.02.1990 в якості підземного учня гірника очисного вибою на Шахті «Селидівська» в/о «Селидіввугілля», суд зазначає таке.

Як на підставу для відмови в зарахуванні до пільгового стажу вказаних періодів роботи, відповідач посилається на те, що відсутні виписки з наказу на направлення для проходження виробничої практики та довідки про кількість днів спусків-виїздів в шахту.

Згідно з частиною першою статті 48 КЗпП України та статтею 62 Закону № 1788 основним документом про трудову діяльність працівника, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до абзаців 1, 2 п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Як установлено судом, відповідно до записів трудової книжки позивача в період з 07.07.1988 по 31.08.1988 та з 26.12.1989 по 11.02.1990 ОСОБА_1 працював підземним учнем прохідника та підземним учнем гірника очисного вибою на Шахті «Селидівська» в/о «Селидіввугілля».

Таким чином, судом установлено, що в спірний період ОСОБА_1 працював на Шахті «Селидівська» в/о «Селидіввугілля» на посадах, які дають йому право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

Записи у трудовій книжці проведено у відповідності до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального забезпечення України від 29.07.1993 № 58.

Окрім того, на підтвердження того, що у вказаний період ОСОБА_1 працював повний робочий день у виконував гірничі роботи з видобування вугілля підземним способом, позивачем надано довідку ВП «Шахта «України» ДП «Селидіввугілля» від 14.05.2020 № 1040 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (арк. спр. 27).

Дослідженням довідки відокремленого підрозділу «Шахта «України» ДП «Селидіввугілля» від 14.05.2020 № 1040 встановлено, що ОСОБА_1 працював повний робочий день у ВП «Шахта «України» ДП «Селидіввугілля» і виконував гірничі роботи з видобування вугілля підземним способом за період з 07.07.1988 по 31.08.1988 за професією (посадою) учень підземного прохідника дільниці підготовчих робіт № 1 з оплатою по тарифній ставці підземного робітника, що передбачена Списком 1 розділ 1 підрозділ 1, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173; за період з 26.12.1989 по 11.02.1990 ОСОБА_1 за професією (посадою) учень підземного гірника очисного вибою дільниці по видобутку вугілля № 3 з оплатою по тарифній ставці підземного робітника, що передбачена Списком 1 розділ 1 підрозділ 1, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173 (арк. спр. 27)

Відповідно до історичної довідки відокремленого підрозділу «Шахта «України» ДП «Селидіввугілля» від 14.05.2020 № 1043 наказом виробничого об`єднання «Селидіввугілля» від 28.03.1995 № 36 у зв`язку з приєднанням шахти «Селидівська» до шахти «України» з 01.04.1995 створено шахтоуправління «України» виробничого об`єднання «Селидіввугілля» (арк. спр. 28).

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 07.07.1988 по 31.08.1988 та з 26.12.1989 по 11.02.1990 був зайнятий повний робочий день на підземних роботах.

Також суд вважає за необхідне зауважити, що ненадання позивачем документів на підтвердження умов, необхідних для призначення/перерахунку пенсії на пільгових умовах по Списку №1, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу. Відсутність документів не може нівелювати відомості трудової книжки, оформлені належним чином, та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Окрім того, суд зазначає, що посилання відповідача в оскарженому рішенні на відсутність виписок з наказу на направлення для проходження виробничої практики та довідки про кількість днів спусків-виїздів в шахту, як на підставу для відмови в зарахуванні спірних періодів роботи до пільгового стажу, є незмістовним та безпідставним, оскільки діючим пенсійним законодавством не передбачено такої умови для зараховування до пільгового стажу періодів роботи, які дають право на пенсію за віком на пільгових умовах.

При цьому відповідачем у відзиві на позов також не зазначено жодної норми діючого законодавства, якою передбачено такі вимоги для зараховування до пільгового стажу періодів роботи, які дають право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що в даному випадку відповідачем - суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності свого рішення в цій частині.

Щодо незарахування періодів роботи позивача з 25.10.2004 по 31.01.2008 на шахті "Вахрушева" ДП "Ровенькиантрацит" суд зазначає таке.

Як на підставу для відмови в зарахуванні до пільгового стажу вказаних періодів роботи, відповідач посилається на відсутність основного документу про стаж, тобто трудової книжки, хоча за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування наявний звіт по спеціальному стажу даного підприємства.

Суд наголошує, що частиною першою статті 48 КЗпП України та статтею 62 Закону № 1788 визначено, що основним документом про трудову діяльність працівника, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до абзаців 1, 2 п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (абзац 7 п. 20 Порядку № 637).

Як встановлено судом, в трудовій книжці ОСОБА_1 відсутні відомості щодо періодів роботи позивача з 25.10.2004 по 31.01.2008 на шахті "Вахрушева" ДП "Ровенькиантрацит".

На підтвердження того, що у вказаний період ОСОБА_1 працював повний робочий день під землею, позивачем надано довідки філії № 2 ЗАТ «Зовнішторгсервіс» від 30.04.2020 № 858, № 859, № 860 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, накази про результати атестації робочих місць за умовами праці: ДВАТ «Шахта імені В.В. Вахрушева» ДХК «Ровенькиантрацит» від 20.06.2002 № 376, ВП «Шахта імені В.В. Вахрушева» ДП «Ровенькиантрацит» від 20.06.2007 № 498, особову картку № 950, наказ Шахти імені В.В. Вахрушева ДП «Ровенькиантрацит» від 25.10.2004 № 846 про прийняття ОСОБА_1 учнем гірника підземного по ремонту гірських виробок І розряду, наказ Шахти імені В.В. Вахрушева ДП «Ровенькиантрацит» від 28.12.2004 № 1000-к про переведення ОСОБА_1 учня гірника підземного по ремонту гірських виробок І розряду гірником підземним по ремонту гірських виробок 4 розряду, наказ Шахти імені В.В. Вахрушева ДП «Ровенькиантрацит» від 09.08.2007 № 637-к про переведення ОСОБА_1 гірника підземного 4 розряду гірничим майстром підземним, наказ Шахти імені В.В. Вахрушева ДП «Ровенькиантрацит» від 05.11.2007 № 917-к про призначення ОСОБА_1 начальником ГПД-1, наказ ВП «Шахта імені В.В. Вахрушева» ДП «Ровенькиантрацит» від 22.04.2008 № 300-к про звільнення ОСОБА_1 (арк. спр. 29-45).

Дослідженням довідки філії № 2 ЗАТ «Зовнішторгсервіс» від 30.04.2020 № 858 встановлено, що ОСОБА_1 працював повний робочий день під землею в ВП «Шахта імені В.В. Вахрушева» ДП «Ровенькиантрацит» за період з 25.10.2004 по 27.12.2004, виконував гірничі роботи повний робочий день під землею, дільниця: «Ремонтно-відновлювальна № 1», займав робоче місце, тарифна ставка відповідача тарифній ставці гірника підземного 1 розряду за професією, посадою: учень гірника підземного по ремонту гірських виробок, що передбачено Списком 1 розділ 1 підрозділ 1, пункт 1.1а код КП 7111.2, затвердженим Постановою КМУ від 16.01.2003 № 36. Підстава видачі: особові рахунки, особова картка ФТ-2, табеля спусків-виїздів в шахту, постанова КМУ № 202 від 31.03.1994, наказ про атестацію робочого місця, накази про прийняття та звільнення (арк. спр. 29).

Дослідженням довідки філії № 2 ЗАТ «Зовнішторгсервіс» від 30.04.2020 № 859 встановлено, що ОСОБА_1 працював повний робочий день під землею в ВП «Шахта імені В.В. Вахрушева» ДП «Ровенькиантрацит» за період з 28.12.2004 по 08.08.2007, виконував гірничі роботи повний робочий день під землею, дільниця: «Ремонтно-відновлювальна № 1», «По видобутку вугілля» за професією, посадою: гірник підземний по ремонту гірських виробок, що передбачено Списком 1 розділ 1 підрозділ 1, пункт 1.1а код КП 7111.2, затвердженим Постановою КМУ від 16.01.2003 № 36 (за період з 28.12.2004 по 08.08.2007 - 2 роки 4 місяці 4 дні). Підстава видачі: особові рахунки, особова картка ФТ-2, табеля спусків-виїздів в шахту, постанова КМУ № 202 від 31.03.1994, наказ про атестацію робочого місця, накази про прийняття та звільнення (арк. спр. 30).

Дослідженням довідки філії № 2 ЗАТ «Зовнішторгсервіс» від 30.04.2020 № 860 встановлено, що ОСОБА_1 працював повний робочий день на підземних роботах в ВП «Шахта імені В.В. Вахрушева» ДП «Ровенькиантрацит»:

за період з 09.08.2007 по 02.11.2007, виконував гірничі роботи повний робочий день під землею, дільниця: «Гірничо-підготовча № 2» за професією, посадою: гірничий майстер підземний, що передбачено Списком 1 розділ 1 підрозділ 1, пункт 1.1б код КП 1222.2, затвердженим Постановою КМУ від 16.01.2003 № 36 (за період з 09.08.2007 по 02.11.2007 - 0 років 2 місяці 26 днів). Підстава видачі: особові рахунки, особова картка ФТ-2, табеля спусків-виїздів в шахту, постанова КМУ № 202 від 31.03.1994, наказ про атестацію робочого місця, накази про прийняття та звільнення;

за період з 03.11.2007 по 04.01.2008, виконував гірничі роботи повний робочий день під землею, дільниця: «Гірничо-підготовча № 1» за професією, посадою: начальник дільниці підземний, що передбачено Списком 1 розділ 1 підрозділ 1, пункт 1.1б код КП 1222.2, затвердженим Постановою КМУ від 16.01.2003 № 36 (за період з 03.11.2007 по 04.01.2008- 0 років 2 місяці 1 день). Підстава видачі: особові рахунки, особова картка ФТ-2, табеля спусків-виїздів в шахту, постанова КМУ № 202 від 31.03.1994, наказ про атестацію робочого місця, накази про прийняття та звільнення (арк. спр. 31).

Відповідно до історичної довідки філії № 2 ЗАТ «Зовнішторгсервіс» вказана філія є правонаступником ВП «Шахта імені В.В. Вахрушева» ДП «Ровенькиантрацит» (арк. спр. 32).

Окрім того, суд зауважує, що період роботи ОСОБА_1 з 25.10.2004 по 31.01.2008 на ВП «Шахта імені В.В. Вахрушева» ДП «Ровенькиантрацит» підтверджується відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Індивідуальні відомості про застраховану особу, Форма ОК-5) (арк. спр. 46-51), про що також зазначено відповідачем у спірному рішенні, однак в порушення абзацу 7 п. 20 Порядку № 637 останнім вказані дані не було взято до уваги.

Що стосується посилань відповідача на законодавчо встановлену заборону для врахування довідок, виданих підприємствами, установами, що розташовані на непідконтрольній українській владі території, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Відповідно до консультативного висновку «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» від 21 червня 1971 року Міжнародного суду ООН документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в даному випадку і за обставин, що склались у зв`язку з тимчасовою окупацією певних територій Луганської області, відмова відповідачем - органом державної влади, позивачу - фізичній особі, у реалізації його права на отримання пенсії з підстави видачі підтверджуючих первинних документів установами, розташованими на непідконтрольній українській владі території, не є пропорційною меті, якої намагався досягти відповідач цією відмовою, та така відмова порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки правильності нарахування пенсії.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З наведених підстав суд приймає до уваги інформацію, що міститься у вищенаведених довідках, виданих установою, яка розміщується на тимчасово окупованій території України.

За таких обставин періоди роботи з 25.10.2004 по 31.01.2008 мають бути зараховані до пільгового стажу позивача.

Щодо незарахування періодів роботи позивача з 01.02.2000 по 31.08.2000 та з 01.10.2001 по 31.12.2003 до загального стажу через відсутність копії трудової книжки суд зазначає таке.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Судом встановлено, що згідно з відомостями, які містяться в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Індивідуальні відомості про застраховану особу, Форма ОК-5), ОСОБА_1 у період з 01.02.2000 по 31.08.2000 працював в ТОВ «Фавор», в період з 01.10.2001 по 14.02.2002 працював в гірничому цеху № 3 ДВАТ «Антрацитшахтобуд», а в період з 13.03.2003 по 31.12.2003 працював в ПП «Обласний центр впровадження «Агроцентрнаука» (арк. спр. 46-51).

Відтак, відповідачем протиправно не зараховано вказані періоди роботи до страхового стажу ОСОБА_1 на підставі пункту 3 Порядку № 637.

З огляду на вищевикладене оскаржене рішення не відповідає критеріям обґрунтованості, пропорційності, добросовісності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, відповідно, є протиправним та підлягає скасуванню.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Відповідно до пунктів 2-4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною третьою статті 245 КАС України передбачено право суду у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, 8, частиною 2 статті 19, 22, 23 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене або обмежене.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зазначено, що зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісних вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Оскільки в силу частини п`ятої статті 45 Закону № 1058 передбачено обов`язок органу Пенсійного фонду щодо прийняття відповідного рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунок) пенсії, суд вважає, що територіальний орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію у питаннях призначення (перерахунку) пенсії. Отже, зазначене питання віднесено до дискреційних повноважень територіального органу Пенсійного фонду.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідач, як уповноважений орган, не перевіряв відомості, що містяться в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Індивідуальні відомості про застраховану особу, Форма ОК-5) відносно позивача та інших документах, наданих позивачем разом із заявою від 17.06.2020, не обчислював пільговий стаж позивача, виходячи з таких відомостей, що є обов`язковою умовою відповідно до Закону № 1058.

Таким чином, зважаючи на обставини справи, суд встановив, що порушення прав позивача відбулося внаслідок прийняття відповідачем протиправного рішення від 25.06.2020 № 79 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому належним способом захисту порушеного права в даному випадку є визнання протиправним та скасування рішення УПФУ в м. Лисичанську від 25.06.2020 № 79 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , та зобов`язання УПФУ в м. Лисичанську повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.06.2020 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до стажу на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 періодів роботи позивача з 07.07.1988 по 31.08.1988, з 26.12.1989 по 11.02.1990 на Шахті «Селидівська» в/о «Селидіввугілля», з 25.10.2004 по 31.01.2008 на ВП «Шахта імені В.В. Вахрушева» ДП «Ровенькиантрацит», зарахувавши до страхового стажу періодів роботи позивача з 01.02.2000 по 31.08.2000 в ТОВ «Фавор», з 01.10.2001 по 14.02.2002 в гірничому цеху № 3 ДВАТ «Антрацитшахтобуд», з 13.03.2003 по 31.12.2003 в ПП «Обласний центр впровадження «Агроцентрнаука», та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Також суд зауважує, що обрання такого способу захисту порушеного права позивача узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, від 17.07.2018 у справі № 514/166/16-а, в яких, зокрема, зазначено, що "..Повідомляючи позивачу про відмову в призначенні пільгової пенсії, ПФУ діяло необґрунтовано. При цьому, суд не обраховує дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання ПФУ призначити пенсію позивачу за віком на пільгових умовах".

На підставі викладеного позовні вимоги належать до часткового задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з матеріалами справи позивач при зверненні до суду з позовом сплатив 840,80 грн судового збору (арк. спр. 11).

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме - в сумі 560,53 грн.

Керуючись статтями 2, 9, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) до управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області (Луганська область, м. Лисичанськ, вул. ім. В. Сосюри, буд. 347, код за ) про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області від 25.06.2020 № 79 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 1 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.06.2020 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до стажу на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 періодів роботи ОСОБА_1 з 07.07.1988 по 31.08.1988, з 26.12.1989 по 11.02.1990 на Шахті «Селидівська» в/о «Селидіввугілля», з 25.10.2004 по 31.01.2008 на ВП «Шахта імені В.В. Вахрушева» ДП «Ровенькиантрацит», зарахувавши до страхового стажу періодів роботи позивача з 01.02.2000 по 31.08.2000 в ТОВ «Фавор», з 01.10.2001 по 14.02.2002 в гірничому цеху № 3 ДВАТ «Антрацитшахтобуд», з 13.03.2003 по 31.12.2003 в ПП «Обласний центр впровадження «Агроцентрнаука», та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 560,53 грн (п`ятсот шістдесят грн 53 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Суддя І.О. Свергун