Справа № 400/2520/20
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2020-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2020 р. Справа № 400/2520/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача:Корабельного районного відділу в місті Миколаєві Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, вул. Янтарна, 64, м. Миколаїв, 54050
про:визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Корабельного районного відділу в місті Миколаєві Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Корабельного районного відділу в місті Миколаєві Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області у видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ;

- зобов`язати Корабельний районний відділ в місті Миколаєві Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що примушування її до обробки власних персональних і конфіденційних даних з метою оформлення паспорта громадянина України у формі картки є неправомірним втручанням в особисте життя з боку держави та порушенням діючого законодавства.

При цьому, позивач посилається на ст. 8 Конституції України, згідно з якою в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Також позивач зазначає, що згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У відповідності до статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Стаття 8 Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Користуючись конституційним правом на добровільне волевиявлення у вирішенні питання щодо обробки персональних даних позивачка не бажає надавати згоду на збір і обробку персональних даних.

У своєму позові ОСОБА_1 також посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі від 19.09.2018 року у справі № 806/3265/17 та звертає увагу на те, що Велика Палата дійшла висновку стосовно звуження нормами Закону України № 5492 прав громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних на відміну від норм Положення № 2503, що є безумовним порушенням вимог ст. 22 Конституції України.

Ухвалою від 03.07.2020 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні вимог позивача просив відмовити. В своєму відзиві відповідач зазначив, що за результатами розгляду звернення позивача останній було надано відповідь від 24.06.2020 року за вих. № Б-2/6/4811-20/4811/581-20, в якій було зазначено, що відповідно до норм діючого законодавства територіальний підрозділ органу міграційної служби на даний час не має правових підстав для оформлення зазначеного паспорта.

Також відповідач вважає, що не реалізація свого права та обов`язку позивачем не являється порушенням УДМС України в Миколаївській області та її територіальними підрозділами норм чинного законодавства та взагалі предметом розгляду в порядку судового провадження.

Відповідач також посилається на справу № 806/3265/17, в межах якої Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що законодавець, приймаючи Закон України № 1474, яким внесено зміни до Закону України № 5492, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими і виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України та не допускати жодної дискримінації у залежності від часу виникнення правовідносин з отриманням паспорта громадянина України. Станом на жовтень 2017 року два нормативних акта: Положення № 2503 та Постанова № 302, відповідно до яких особи, які раніше отримали паспорт, не зобов`язані звертатися за його обміном, при досягнені відповідного віку органи УДМС проводять вклеювання фотографії, тоді як особи, які змінили прізвище, чи у яких відбулися інші зміни персональних даних, зобов`язані отримувати новий паспорт у формі ID-картки, який має обмежувальний термін 10 років (ч. 3 ст. 21 Закону України № 5492), до якого вноситься більше персональних даних та який має унікальний номер запису у Реєстрі. При цьому, у жодному законі не зазначено, з якою метою встановлені такі обмеження, і чи є вони необхідними у демократичному суспільстві. Оскільки дії Відділу УДМС розглядаються як дії держави в цілому, і такі дії порушують основоположні права громадян, то вони визнаються протиправними.

Також, Великою Палатою Верховного Суду в справі № 806/3265/17 установлено, що правовідносини виникли у зв`язку із зверненням особи про отримання паспорта-книжечки та наданням особі від ДМС України відповіді про відмову у видачі паспорта-книжечки, оскільки відповідно до Постановою № 302, з 01.11.2016 року паспорт громадянина України виготовляється лише у формі пластикової картки типу ID-1.

Крім того, відповідач вважає доводи позивача щодо типовості даної справи та відповідності ознакам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 року № 806/3265/17 безпідставними, оскільки у вказаній зразковій справі позивач, будучи повнолітньою особою, особисто звернулася до органів Державної міграційної служби із заявою про видачу паспорта громадянина України у вигляді паспорту-книжечки, подавши відповідний пакет документів, однак, їй було відмовлено у видачі паспорту у зв`язку з відсутністю, на думку відповідачів, для цього законодавчих підстав. Проте, у цій справі позивач звернулась із заявою в порядку визначеному Законом України «Про звернення громадян», а не із заявою про видачу паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки, не подавши відповідний пакет документів.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 30.07.2004 року.

Станом на 16.06.2020 року позивач досягла віку, з якого оформлюється та видається паспорт громадянина України.

16.06.2020 року вона звернулася до Корабельного районного відділу Управління ДМС України в Миколаївській області із заявою про видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року. Згідно із вказаною заявою позивач просила оформити та видати їй паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ (далі та раніше за текстом - Положення № 2503), проставити відмітку реєстрації місця проживання, а також з іншими вимогами.

До заяви додані такі документи: заява за формою встановленою МВС України, копія свідоцтва про народження, дві фотокартки 35х45 мм.

Листом від 24.06.2020 року № Б-2/6/4811-20/581-20 Корабельного РВ м. Миколаєва Управління ДМС України в Миколаївській області позивачу надано відповідь про те, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (далі та раніше за текстом - Постанова № 302) запроваджено із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру з 01.01.2016 року видачу паспорту відповідно до зразків затверджених вказаною Постановою Кабінету Міністрів України. Для вирішення питання щодо документування громадянина паспортом у вигляді книжечки рекомендовано звернутися до суду.

Таким чином, відповідачем відмовлено позивачу у задоволенні її заяви про видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді книжечки.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Станом на дату виникнення спірних правовідносин є чинними нормативно-правові акти, що регулюють питання видачі паспорту у формі книжечки, а також у формі ID-картки, зокрема, Положення № 2503, Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 року № 5492-VI (далі та раніше за текстом - Закон України № 5492), Постанова № 302.

На підставі п. 2, 3, 5, 13 Положення № 2503 паспорт громадянина України (далі - паспорт) видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку. Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88х125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок.

Згідно з пунктом 13 Положення № 2503 для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках документи, що підтверджують громадянство України.

Відповідно до Постанови № 302 запроваджено із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру:

- з 01.01.2016 року оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог п. 2 Положення № 2503;

- з 01.11.2016 року оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Отже, чинним законодавством України не визначено чіткого, однозначного механізму, який би регулював відносини щодо видачі паспорту громадянина України.

В аспекті вищевикладеного доцільно звернути увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.09.2018 року по справі № 806/3265/17 дійшла висновку, що норми Закону України № 5492 на відміну від норм Положення № 2503 (теж діючого на момент виникнення правовідносин) не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст. 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом») не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Великою Палатою Верховного Суду у вказаній справі визнано обґрунтованою позицію позивачів, що примушування до обробки їх персональних і конфіденційних даних з метою оформлення паспорта громадянина України у формі картки є неправомірним втручанням в їх особисте життя з боку держави та порушенням вимог ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 року № 2297-VI (далі - Закон України № 2297).

Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими доводи позивача щодо порушення принципу поваги до приватного життя суб`єкта персональних даних, шляхом електронної обробки таких даних у процесі оформлення ID-паспорту, оскільки вона згоди на таку обробку не надає.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякість закону та порушення конституційних прав такої особи.

Велика Палата Верховного Суду вважає за доцільне зазначити, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватися, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

За таких умов суд визнає правомірними вимоги позивача до Корабельного районного відділу в місті Миколаєві Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області, а зобов`язання позивача оформити паспорт у вигляді ID-картки із обробкою персональних даних без її згоди особи - неправомірним втручанням в особисте життя з боку держави та порушенням діючого законодавства.

Справа № 806/3265/17, по якій винесена постанова від 19.09.2018 року, розглядалася Великою Палатою Верховного Суду як зразкова.

Відповідно до п. 21 ч. 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) типові адміністративні справи - адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги.

У постанові від 19.09.2018 року по справі 806/3265/17 Велика Палата Верховного Суду визначила наступні ознаки цієї типової справи:

а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення № 2503;

б) відповідач - територіальні органи ДМС України;

в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення № 2503.

Беручи до уваги, що позивач фізична особа - ОСОБА_1 оскаржує неправомірну відмову територіального органу ДМС України - Корабельного районного відділу в місті Миколаєві Управління ДМС України в Миколаївській області - у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, суд приходить до висновку, справа, яка розглядається, має ознаки типової справи № 806/3265/17.

Висновки Великої Палати Верховного Суду у цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення № 2503.

У відповідності до ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Враховуючи вищевикладене, Миколаївський окружний адміністративний суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи:

- що норми Закону України № 5492 на відміну від норм Положення № 2503 (теж діючого на момент виникнення правовідносин) не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, що є безумовним порушенням вимог ст. 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод;

- що примушування позивачки до обробки її персональних і конфіденційних даних з метою оформлення паспорта громадянина України у формі картки є неправомірним втручанням в її особисте життя з боку держави та порушенням вимог ст. 8 Закону України № 2297.

Таким чином, відмова з боку відповідача щодо оформлення та видачі позивачу паспорту у формі книжечки відповідно до Положення № 2503 є протиправною.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 77, 241 - 246, 260, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , свідоцтво про народження НОМЕР_1 , видане 30.07.2004 року) до Корабельного районного відділу в місті Миколаєві управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області (вул. Янтарна, 64, м. Миколаїв, 54050, ) - задовольнити.

2. Визнати протиправною відмову Корабельного районного відділу в місті Миколаєві Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області у видачі ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , свідоцтво про народження НОМЕР_1 , видане 30.07.2004 року) паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ.

3. Зобов`язати Корабельний районний відділ в місті Миколаєві Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області (вул. Янтарна, 64, м. Миколаїв, 54050, ) оформити та видати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , свідоцтво про народження НОМЕР_1 , видане 30.07.2004 року) паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 12.08.2020 року.

Суддя О.В. Малих