Справа № 823/1429/18
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2020-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 823/1429/18, адміністративне провадження № К/9901/63057/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Стародуба О.П.,

суддів - Єзерова А.А., Кравчука В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10.05.2018р. (суддя - Гаращенко В.В.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.09.2018р. (судді - Губська О.А., Парінов А.Б., Беспалов О.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати протиправними дії відповідача щодо визначення у висновку про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, що пов`язана з проходженням служби в органах ДФС у розмірі 72115,20 грн, відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ від 12.05.2007р. №707;

зобов`язати відповідача за його заявою від 12.03.2018р. скласти висновок про призначення одноразової грошової допомоги в разі інвалідності працівника податкової міліції згідно із Податковим кодексом України та Закону України «Про міліцію», із визначенням розміру одноразової допомоги, що підлягає виплаті, згідно ст. 23 Закону України «Про міліцію», в редакції Закону від 13.02.2015р. №208-VІІІ, який набрав чинності 12.03.2015р. і згідно «Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015р., виходячи із розрахунку 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб та направити цей висновок разом з іншими матеріалами до ДФС України для прийняття відповідного рішення;

стягнути з відповідача на користь позивача, судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в сумі 24000 грн.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що йому, як колишньому працівнику податкової міліції, у зв`язку із встановленням після звільнення зі служби інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідачем повинна бути виплачена одноразова грошова допомога, обчислена відповідно до Закону України "Про міліцію" і Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності, або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015р. №850.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10.05.2018р. позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.09.2018р. апеляційну скаргу задоволено частково. Рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Черкаській області на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1800 грн та прийнято нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

З ухваленими у справі рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодився відповідач, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позову повністю.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач посилається на те, що позивачу встановлена ІІ група інвалідності пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, оскільки 28.09.2016р. позивача звільнено у запас Збройних Сил України, а 08.08.2017р. встановлено ІІ групу інвалідності.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити без задоволення касаційну скаргу відповідача, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що наказом ГУ ДФС у Черкаській області від 28.09.2016 №69-о/пм, позивача звільнено з органів податкової міліції Головного управління ДФС за підпунктом «ж» пункту 64 (за власним бажанням). (а.с. 13)

Відповідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 АА №868884 08.08.2017р. позивачу встановлена ІІ група інвалідності, причина захворювання, пов`язане з проходженням служби в ОВС. (а.с. 16)

27.11.2017р. позивач звернувся до відповідача із заявою (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності. (а.с. 50)

Листом №34273/23-00-04-215 від 28.11.2017р. матеріали щодо виплати позивачу одноразової допомоги направлено на адресу ДФС України. (а.с. 51)

06.02.2018р. листом ДФС України від 06.02.2018р. №3443/7/99-99-04-04-02-17 повернуто матеріали про виплату одноразової допомоги на доопрацювання. (а.с. 52)

У зв`язку з доопрацюванням матеріалів, позивачем повторно подано заяву про виплату одноразової грошової допомоги.

15.03.2018р. відповідачем прийнято висновок про призначення одноразової грошової допомоги в разі інвалідності працівника податкової міліції згідно із Податковим кодексом України, згідно якого позивачу відповідно до пп.2 п.1 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007р. №707 призначено одноразову грошову допомогу. (а.с. 19)

Вважаючи дії відповідача протипраними, а свої законні права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідно до абзацу 3 пункту 15 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію" право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

В свою чергу постанова Кабінету Міністрів України від 21.10.2015р. №850 прийнята відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію". Згідно пункту 2 цієї постанови встановлено, що особам, які до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" від 13.02.2015р. №208-VIII мають право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2007р. №707.

Суди виходили з того, що призначення одноразової грошової допомоги позивачу в розмірі відповідно до Порядку №707 було б можливим лише за умови набуття права на отримання такої допомоги до 12.03.2015р., а тому оскільки позивач набув таке право після 12.03.2015р. та у період чинності статті 23 Закону України "Про міліцію" (в редакції Закону від 13.02.2015р. №208-VIII, який набув чинності 12.03.2015р.), то розмір допомоги має бути визначений саме у відповідності із вказаним законом та в порядку, передбаченому постановою Кабінету міністрів України №850.

Суди дійшли висновку про те, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі, визначеному статтею 23 Закону України "Про міліцію", та в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015р. №850.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині витрат на правову допомогу апеляційний суд виходив з того, що позивачем не доведено наявність таких витрат.

З висновками судів першої та апеляційної інстанцій по суті спору колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи, а мотиви та доводи наведені у касаційній скарзі, висновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують і є безпідставними з наступних доводів та передбачених законом підстав.

Так, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 6 статті 23 Закону України "Про міліцію" (в редакції Закону від 13.02.2015р. №208-VIII) встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

07.11.2015р. втратив чинність Закон України "Про міліцію" від 20.12.1990р. №565-ХІІ та набрав чинності Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015р. №580-VIІI.

Пунктом 15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень нового Закону передбачено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

На виконання статті 23 Закону України "Про міліцію" постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015р. №850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівникам міліції.

Пунктом 2 цього Порядку передбачено, що особам, які до набрання чинності (12.03.2015р.) Законом України від 13.02.2015р. №208-VIII "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007р. №707.

В ході розгляду справи судами встановлено, що після звільнення зі служби в податковій міліції позивачу встановлено інвалідність внаслідок захворювання, яке пов`язане зі службою в органах внутрішніх справ, за правилами статті 23 Закону України "Про міліцію" позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги, а тому суди обгрунтовано прийняли рішення про задоволення позовних вимог.

Крім того, статтею 23 Закону України "Про міліцію" передбачено право працівників міліції на отримання одноразової грошової допомоги і в разі закінчення трьохмісячного строку з часу звільнення зі служби, а тому доводи касаційної скарги в цій частині також є безпідставними.

Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, оскільки при ухваленні судових рішень суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували норм матеріального права, порушень норм процесуального права не допустили, тому суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Черкаській області залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10.05.2018р. та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.09.2018р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

А.А. Єзеров

В.М. Кравчук