Справа № 160/846/20
Суддя: Єдаменко С. В.
Дата ухвалення: 2020-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 160/846/20
Провадження № 2-а/0203/71/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2020 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді - Єдаменко С.В. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за адміністративним позовом Дніпровської митниці Держмитслужби до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання незаконним та скасування повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу -

встановив:

21 січня 2020 року Дніпропетровська митниця ДФС звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в якому просила: визнати бездіяльність державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області протиправною та зобов`язати Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню постанови Кіровського районного суду від 12.10.2018 року № 203/3246/18 в частині конфіскації товарів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вказана постанова пред`являлась до Дніпровського РВ ДВС для примусового виконання 6 разів: 01 березня 2019 року, 21 березня 2019 року, 11 квітня 2019 року, 03 липня 2019 року, 21 серпня 2019 року та 13 листопада 2019 року. Після останнього пред`явлення постанові Кіровського районного суду міста Дніпропетровська до виконання, 03 грудня 2019 державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання у зв`язку з пропуском строку пред`явлення до примусового виконання. На думку позивача, ним не було пропущено строк звернення до примусового виконання виконавчого документа, оскільки виконавчий документ - шість разів пред`являвся митницею до примусового виконання, однак відповідачем приймались повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу. З посиланням на приписи частин 4 та 5 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» вважає, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривався, та з моменту його повернення у зв`язку з неможливістю його виконання, строк був поновлений.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2020 адміністративну справу №160/846/20 передано на розгляд до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська.

Не погодившись з вказаною ухвалою, представником Дніпровської митниці Держмитслужби була подана апеляційна скарга.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2020 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року про направлення адміністративної справи на розгляд Кіровського районного суду міста Дніпропетровська - без змін.

01 липня 2020 року адміністративна справа №160/846/20 надійшла до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2020 року адміністративну позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 10 липня 2020 року об 11 год. 00 хв.

В судове засідання 10 липня 2020 року представник відповідача не з`явився, докази його повідомлення про час і місце розгляду справи були відсутні.

Ухвалою суду в судовому засіданні 10 липня 2020 року (а.с. 73, дія 15) було замінено відповідача його правонаступником - Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Розгляд справи було відкладено на 21 липня 2020 року для виклику відповідача.

В судове засідання 21 липня 2020 року представник відповідача не з`явився, повідомлення про час і місце розгляду справи не отримав, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 30 липня 2020 року.

22 липня 2020 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 21 липня 2020 року, у зв`язку з відпусткою державного виконавця Ващинської М.М. (а.с. 81). Вказана заява свідчить про обізнаність відповідача про існування відповідної адміністративної справи.

У судове засідання 30 липня 2020 року представник відповідача не з`явився, про причини неявки не повідомив, повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином електронною поштою.

30 липня 2020 року проведено розгляд справи по суті. В судовому засіданні оголошено перерву до 05 серпня 2020 року для надання копій документів.

В судове засіданні 05 серпня 2020 року сторони у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином: представники позивача під розписку, представник відповідача - електронною поштою. Від позивача через канцелярію суду надійшла заява про завершення розгляду справи за його відсутності, в якій зазначено про підтримку позовних вимог.

Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з частиною 4 статті 287 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі. Згідно ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У зв`язку з неявкою сторін розгляд адміністративної справи завершено в письмовому провадженні.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків.

Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 203/3246/18 від 12 жовтня 2018 року ОСОБА_1 визнано винною в порушенні митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у сумі 4 374 192,42 грн. з конфіскацією предметів правопорушення згідно з протоколом про порушення митних правил № 0267/11000/18 від 26 липня 2018 року.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року у справі № 203/3246/18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення, постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2018 року, відносно ОСОБА_1 - залишено без змін.

Постанова Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 12 жовтня 2018 року у справі № 203/3246/18 пред`являлась до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (правонаступником якого являється - Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) неодноразово, останній раз - 13 листопада 2019 року (а.с. 7 на зв.)

28 листопада 2019 року державним виконавцем Ващинською М.М. прийнято повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 2 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з пропуском строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» за цим Законом підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначені вимоги до у виконавчого документу. У відповідності до п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до п. 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання, поновлення пропущеного строку визначено статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, у відповідності до частин 1 та 2 статті 12 Закону №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Згідно ч. 4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Аналогічні приписи були закріплені і частиною третьою статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV .

Суд зауважує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2018 року (справа № 727/1256/16-ц), аналізуючи положення статей 22, 23, 47 Закону № 606-XIV, дійшла висновку, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється, а повернення стягувачу виконавчого документа не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання. Тобто після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення, і час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Отже, з аналізу статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» та практики Верховного Суду слідує, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а тому згідно з частиною 1 статті 12 Закону №1404-VІІІ становить три місяці. Час, що минув до переривання вказаного строку, не зараховується.

Тобто, після переривання строку пред`явлення виконавчого документу до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання, перебіг строку починається знову, з наступного дня після повернення виконавчого документу стягувачу.

Судом встановлено, що вперше позивач звернувся до відповідача із заявою про відкриття виконавчого провадження 12 березня 2019 року (а.с. 7 на зв.), тобто, в межах тримісячного строку після набрання чинності постановою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 12 жовтня 2018 року (вказана постанова набрала чинності після ухвалення Дніпровським апеляційним судом постанови від 27 грудня 2018 року - тобто строк її пред`явлення до примусового виконання закінчувався 27 березня 2019 року).

Виконавчий документ було повернуто державним виконавцем 13 березня 2019 року. Таким чином, стягувач мав право повторно пред`явити виконавчий лист до виконання до 13 червня 2019 року.

Позивач стверджує, що повторно пред`явив виконавчий документ до виконання 11 квітня 2019 року. Доказів вказаного до матеріалів адміністративної справи не надано, разом з тим, на примірнику виконавчого документа зроблена відмітка державної виконавчої служби про повернення виконавчого документу стягувачу 23 квітня 2019 року.

У зв`язку з цим позивач мав право повторно пред`явити постанову Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 12 жовтня 2018 року до виконання до 23 липня 2019 року.

В позовній заяві зазначено, що позивач в чергове пред`явив виконавчий документ до виконання 03 липня 2019 року. Доказів вказаного до матеріалів адміністративної справи не надано, разом з тим, на примірнику виконавчого документа зроблена відмітка державної виконавчої служби про повернення виконавчого документу стягувачу 15 липня 2019 року.

У зв`язку з цим позивач мав право повторно пред`явити постанову Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 12 жовтня 2018 року до виконання до 15 жовтня 2019 року.

Позивач стверджує, що в чергове пред`явив виконавчий документ до виконання 21 серпня 2019 року. Доказів вказаного до матеріалів адміністративної справи не надано, разом з тим, на примірнику виконавчого документа зроблена відмітка державної виконавчої служби про повернення виконавчого документу стягувачу 06 вересня 2019 року.

У зв`язку з цим позивач мав право повторно пред`явити постанову Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 12 жовтня 2018 року до виконання до 06 грудня 2019 року.

13 листопада 2019 стягувач звернувся повторно із заявою про примусове виконання Кіровського районного суду від 12 жовтня 2018 року № 203/3246/18, тобто в межах тримісячного строку, однак повідомленням від 28 листопада 2019 повернуто виконавчий документ без прийняття до виконання.

З дня попереднього повернення виконавчого документу стягувачу, а саме з 06 вересня 2019 року поновився строк його пред`явлення, який згідно з частиною 1 статті 12 Закону №1404-VIII, становить три місяці.

Отже, чергове повторне звернення позивача 13 листопада 2019 року до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відбулось в межах поновленого тримісячного строку.

Відтак, повідомлення від 28 листопада 2019 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання у зв`язку з пропущенням встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання прийнято державним виконавцем всупереч приписам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки строк переривався пред`явленням виконавчого документу до виконання.

З урахуванням наведеного, суд не погоджується з твердженням відповідача щодо пропуску митним органом строку пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання, про які зазначено у повідомленні про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 28.11.2019 року, оскільки матеріалами справи вказані обставини спростовані.

Також, суд критично ставиться до позиції відповідача щодо необхідності звернення митного органу до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення, оскільки необхідність у такому зверненні може виникати після відкриття виконавчого провадження та у зв`язку із наявністю обставин, що ускладнюють виконання судового рішення. Між тим, виконавче провадження по виконанню рішення Кіровського районного суду від 12 жовтня 2018 року № 203/3246/18 не відкрито, у зв`язку із чим, такі вимоги є передчасними.

Щодо тверджень відповідача про відсутність в поданому митним органом пакеті документів заяви про прийняття до примусового виконання виконавчого документа - постанови Кіровського районного суду від 12 жовтня 2018 року № 203/3246/18, суд відзначає, що виконавчий документ був повернутий стягувачу лише з мотивів, визначених п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з чим відсутні підстави для надання судом оцінки вказаній обставині.

Як вбачається з прохальної частини позову, позивач просить визнати бездіяльність державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області протиправною.

Між тим, саме повідомлення від 28.11.2019 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання є рішенням, яким були порушені права та інтереси Дніпровської митниці Держмитслужби з боку відповідача.

Частиною 2 статті 9 КАС України закріплено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

З метою повного та всебічного захисту прав та інтересів позивача у спірних відносинах, суд вважає за необхідне викласти резолютивну частину рішення відмінну від прохальної частини позову, при цьому не вважає це виходом за межі позовних вимог.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відкрити виконавче провадження в частині конфіскації товарів, суд зазначає, що у відповідності до приписів Закону №1404-VIII, право вирішувати питання про прийняття виконавчого документу до виконання та відкриття виконавчого провадження належить до компетенції органів державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Зважаючи, що вирішення питання щодо відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом належить до виключної компетенції відповідача, та не належить до компетенції адміністративного суду, отже, суд не повноважний перебирати функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта, та зобов`язувати його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, а тому, суд відмовляє у задоволенні вказаної позовної вимоги.

Згідно з частиною 4 статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи те, що в даному випадку судом встановлено протиправність прийняття відповідачем повідомлення від 28.11.2019 та приймаючи до уваги той факт, що повноваження щодо прийняття виконавчого документу до виконання та відкриття виконавчого провадження належать до виключної компетенції відповідача у справі, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача в цьому випадку буде зобов`язання відповідача вирішити питання про прийняття постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 203/3246/18 від 12.10.2018 до примусового виконання у порядку та у спосіб, що передбачений Законом України «Про виконавче провадження» з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, у зв`язку з чим витрати по справі стягненню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 3, 4, 12, 23 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 139, 241 - 246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов Дніпровської митниці Держмитслужби (5, адреса: 49038, м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, буд. 22) до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (, адреса: 52005, Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт Слобожанське, вул. Теплична, буд. 2) про визнання незаконним та скасування повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати повідомлення державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ващинської Марини Миколаївни від 28.11.2019 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання щодо примусового виконання постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 203/3246/18 від 12.10.2018 про конфіскацію предметів правопорушення.

Зобов`язати Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), з урахуванням висновків суду у цій справі, вирішити питання про прийняття постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 203/3246/18 від 12.10.2018 про конфіскацію предметів правопорушення до примусового виконання у порядку та у спосіб, що передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

В решті адміністративного позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги в строк, передбачений ч. 6 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Єдаменко