Справа № 595/775/20
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 рокуЛьвівСправа № 595/775/20 пров. № А/857/7802/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів- Качмара В. Я., Курильця А. Р.,

з участю секретаря судового засідання - Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 19 червня 2020 року про повернення позовної заяви у справі №595/775/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

суддя в 1-й інстанції - Федорончук В. Б.,

час ухвалення судового рішення - 19.06.2020 року,

місце ухвалення судового рішення - м. Бучач,

дата складання повного тексту судового рішення - 19.06.2020 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції, в якому просив поновити строк для оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 11 серпня 2019 року серія НК №528742; скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 11 серпня 2019 року серія НК №528742 про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Ухвалою судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 19 червня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення повернуто позивачу.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала судді прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. Ч.2 цієї ж статті передбачає, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. Оскільки позивач у 2019 році не мав доходу, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, а також згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 не має у власності нерухомого майна, яке б приносило йому дохід, тому суддя суду першої інстанції дійшов помилкового висновку про необґрунтованість клопотання про звільнення від сплати чи відстрочення сплати судового збору за подання позовної заяви та повернення позовної заяви у зв`язку з невиконанням вимог ухвали судді про залишення позовної заяви без руху (не сплачено судовий збір). У зв`язку з цим, просить скасувати ухвалу про повернення позовної заяви та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому з врахуванням наведеного вище суд вважає можливим проведення розгляду справи у їхній відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржувану ухвалу - скасувати з таких підстав.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, виходив з того, що позивач у встановлений судом строк не усунув недоліки позовної заяви, яка залишено без руху, оскільки не відповідала вимогам ч.3 ст.161 КАС України (не додано документа про сплату судового збору).

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом, в якому просив поновити строк для оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 11 серпня 2019 року серія НК №528742; скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 11 серпня 2019 року серія НК №528742 про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Разом з позовною заявою, позивач подав клопотання про звільнення від сплати судового збору, до якого долучив відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, згідно з якими ОСОБА_1 у 2019 році не мав доходу, а також інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої у позивача відсутнє нерухоме майно.

Ухвалою судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 09 червня 2020 року позовну заяву залишено без руху, оскільки вона не відповідала ч.3 ст.160 КАС України; у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору відмовлено.

16 червня 2020 року представником позивача подано заяву про усунення недоліків із долученим клопотанням про звільнення від сплати судового збору та додатковими доказами. Зокрема, додано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно з яким ОСОБА_1 у вказаному реєстрі не значиться. Крім того, у вказаній заяві позивач просив відстрочити сплату судового збору, якщо суддя дійде висновку про неможливість звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ч.1 ст.5 КАС України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно з ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

За змістом ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Ст.73 КАС України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч.3 ст.161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з позовною заявою, яка ухвалою судді від 09 червня 2020 року залишена без руху із покликанням на ч.3 ст.161 КАС України та відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.

16 червня 2020 року позивачем на виконання вимог ухвали судді від 09 червня 2020 року направлено заяву про усунення недоліків із долученими доказами та повторним клопотання про звільнення від сплати чи відстрочення сплати судового збору.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Ч.1 ст.133 КАС України передбачає, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Згідно з ч.2 ст.132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Ч.2 цієї ж статті передбачає, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Таким чином, Законом України «Про судовий збір» вказано про можливість звільнення від сплати судового збору, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Згідно з відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_1 з 1 кварталу 2019 року по 4 квартал 2019 року інформація про доходи відсутня. Крім того, у позивача згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відсутнє нерухоме майно, що виключає можливість отримання ним доходу від наявності такого майна у власності.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що доводи, наведені позивачем у клопотанні про звільнення від сплати судового збору, є обґрунтованими, а надані докази достатніми, оскільки підтверджують те, що майновий стан ОСОБА_1 не дає йому можливості сплатити судовий збір у розмірі, встановленому законом. Крім того, у клопотанні про звільнення від сплати судового збору позивач просив у випадку відмови відстрочити сплату судового збору. Разом з тим, суд першої інстанції на це не звернув уваги.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики Європейського Суду з прав людини як джерела права.

Європейський суд з прав людини вказує, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У справі «Мушта проти України» (Заява № 8863/06) від 18 листопада 2010 року в п.32 Європейський суд з прав людини нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану ухвалу необхідно скасувати як передчасну і таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки доводи апеляційної скарги спростовують висновки судді суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, оскаржувана ухвала, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі скасуванню, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 229, 242, 243, 246, 250, 310, 315, 317, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 19 червня 2020 року про повернення позовної заяви у справі №595/775/20 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Мікула
Судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 12 серпня 2020 року.