Справа № 440/1290/20
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2020-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: С.С. Сич
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 р. Справа № 440/1290/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Бершова Г.Є.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.06.2020, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 09.06.20 по справі № 440/1290/20

за позовом ОСОБА_1

до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 /надалі - позивач; ОСОБА_1 / звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області /надалі - відповдіач/ про визнання протиправною бездіяльності Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області, що полягає у невиплаті ОСОБА_1 заборгованості по щомісячним страховим виплатам, призначеним у зв`язку з отриманням професійного захворювання, що призвело до втрати працездатності, за період з 01.04.2001 по 30.06.2014 в сумі 108235,80 грн. та зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість по щомісячним страховим виплатам, призначеним у зв`язку з отриманням професійного захворювання, що призвело до втрати працездатності, за період з 01.04.2001 по 30.06.2014 в сумі 108235 грн. 80 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 02.08.2017 у справі №541/1795/15-ц, з урахуванням ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 04.10.2017 у справі №541/1795/15-ц про роз`яснення судового рішення, яке залишено без змін постановою Верховного Суду від 04.12.2019, встановлено, що розмір недоплати по щомісячним страховим виплатам відділення виконавчої дирекції Фонду в м. Краснодоні Луганської області за період з 01.04.2001 по 30.06.2014 становить 108235 грн. 80 коп., станом на 01.04.2001 розрахункова сума щомісячних страхових виплат 20% середньої заробітної плати ОСОБА_1 становила 424 грн. 13 коп. Вказує, що у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №541/1795/15-ц зроблено правовий висновок про те, що оскільки відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Краснодоні Луганської області не було переміщено на контрольовану територію України, особою, яка повинна виплатити вказану заборгованість по страховим виплатам є відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області, правонаступником якого є Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області. Зазначає, що 25.12.2019 звернувся з відповідною заявою про виплату заборгованості по страховим виплатам до Миргородського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області, проте, отримав відповідь листом від 11.01.2020 про відмову у задоволенні вказаної заяви, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.06.2020 року позовні вимоги було задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області, що полягає у не перерахунку щомісячних страхових виплат, призначених у зв`язку з отриманням професійного захворювання, що призвело до втрати працездатності, за період з 01 квітня 2001 року по 30 червня 2014 року та не виплаті ОСОБА_1 заборгованості по щомісячним страховим виплатам, призначеним у зв`язку з отриманням професійного захворювання, що призвело до втрати працездатності, за період з 01 квітня 2001 року по 30 червня 2014 року в сумі 108235 грн. 80 коп.

Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області провести перерахунок щомісячних страхових виплат, призначених у зв`язку з отриманням професійного захворювання, що призвело до втрати працездатності, за період з 01 квітня 2001 року по 30 червня 2014 року та виплатити ОСОБА_1 заборгованість по щомісячним страховим виплатам, призначеним у зв`язку з отриманням професійного захворювання, що призвело до втрати працездатності, за період з 01 квітня 2001 року по 30 червня 2014 року в сумі 108235 грн. 80 коп. (сто вісім тисяч двісті тридцять п`ять гривень вісімдесят копійок).

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, рішення суду першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 01.02.1982 року по 18.04.2007 року працював на шахті «Суходільська-Східна», яка на час звільнення була відокремленим структурним підрозділом «Шахтоуправління «Суходільське-Східне» ПАТ «Краснодонвугілля» (нині ПрАТ «Краснодонвугілля»), за професіями гірничий майстер, помічник начальника дільниці, старший гірничий майстер, заступник начальника дільниці на підземних роботах, виконуючий обов`язки начальника дільниці на підземних роботах. В період роботи на посаді заступника начальника дільниці на підземних роботах, на яку він був призначений 30.09.1986 року відповідно до наказу №348/к від 30.09.1986 року, за результатами огляду ВТЕК від 04.07.1994 року позивачу був встановлений ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 20% з 07.06.1994 року по 01.07.1996 року у зв`язку з професійним захворюванням пильовим бронхітом. Висновком ВТЕК від 04.10.1996 року йому повторно був встановлений ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 20% з 01.07.1996 року по 07.06.1998 року. Висновком ВТЕК від 03.11.1998 року йому встановлений ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 25% з 01.11.1998 року по 03.10.2000 року. Останнім висновком ВТЕК від 20.03.2001 року позивачу був встановлений ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 20% з 01.11.2000 року безстроково. Наказом директора шахти «Суходільска-Східна» виробничого об`єднання «Краснодонвугілля» від 11.07.1994 року №391, в зв`язку з частковою втратою професійної працездатності, ОСОБА_1 були призначені та виплачувалися з 07.06.1994 року щомісячні виплати на відшкодування втрати працездатності в розмірі 20% в сумі 998717 крб.

Вказані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 02 серпня 2017 року у справі №541/1795/15-ц, яке набрало законної сили /а.с. 4-7/.

При цьому, рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 02 серпня 2017 року у справі №541/1795/15-ц, яке набрало законної сили, також встановлено, що відділення виконавчої дирекції Фонду в м.Краснодоні на підставі виданої роботодавцем невірної довідки про розмір втраченого заробітку здійснювало виплату щомісячного відшкодування шкоди не в повному розмірі. Згідно розрахунку ОСОБА_1 розмір недоплати по щомісячним страховим виплатам відділення виконавчої дирекції Фонду в м. Краснодоні Луганської області за період з 01.04.2001 по 30.06.2014 року становить 108 235, 80 грн., що також підтверджується вищезазначеним висновком експертного економічного дослідження № 14 від 27.07.2017 року.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 04 жовтня 2017 року у справі №541/1795/15-ц роз`яснено рішення Апеляційного суду Полтавської області від 02 серпня 2017 року в частині визначення розміру щомісячних страхових виплат на 01.04.2001 року, вказавши, що станом на 01.04.2001 року розрахункова сума щомісячних страхових виплат 20% середньої заробітної плати ОСОБА_1 становила 424,13 грн. /а.с. 8/.

Згідно довідки від 27.10.2014 № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, виданої ОСОБА_1 , останній постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 і перемістився з тимчасово окупованої території в АДРЕСА_2 /а.с. 154/.

Постановою ВВД в Миргородському районі Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 06.11.2014 продовжено потерпілому ОСОБА_1 номер справи 5570, номер випадку 5570, раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку (вид виплати 410, КЕКВ 2730.03) в розмірі 1651,39 грн. /а.с. 40/.

Згідно довідки від 05.10.2016 № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої ОСОБА_1 01.10.2016, зареєстрованим місцем проживання якого є АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_3 /а.с. 18/.

Постановою Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №541/1795/15-ц касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 02 серпня 2017 року залишено без змін. /а.с. 9-16/.

27.12.2019 позивач звернувся до Миргородського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області із заявою про виплату заборгованості по страховим виплатам за період з 27.08.2001 по 30.06.2014 в сумі 108235,80 грн. /а.с. 104/, на яку позивачу надано відповідь листом Миргородського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області від 11.01.2020 №07-20 /а.с. 25, 110/, де зазначено, що з травня 2018 року здійснюються поточні виплати потерпілим на виробництві та членам їх сімей, а заборгованість за минулий період буде виплачена з урахуванням вимог пункту 4 статті 47 Закону №1105 після затвердження Кабінетом Міністрів України окремого порядку. На сьогоднішній день такий порядок не затверджено.

Позивач не погодився з такою відповіддю, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що не перерахувавши щомісячні страхові виплати, призначені позивачу у зв`язку з отриманням професійного захворювання, що призвело до втрати працездатності, за період з 01 квітня 2001 року по 30 червня 2014 року та не виплативши ОСОБА_1 заборгованість по щомісячним страховим виплатам, призначеним у зв`язку з отриманням професійного захворювання, що призвело до втрати працездатності, за період з 01 квітня 2001 року по 30 червня 2014 року в сумі 108235 грн. 80 коп., відповідач діяв не на підставі законодавства України, необґрунтовано та недобросовісно, тобто без наміру щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції з огляду на таке.

Так, на час виникнення спірних правовідносин питання відшкодування шкоди, завданої працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, були врегульовані Законом України «Про охорону праці» та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, із наступними змінами. Обов`язок по відшкодуванню такої шкоди було покладено на власника підприємства, установи, організації, з якими потерпілий працівник перебував у трудових відносинах.

Відповідно до пункту 28 вказаних Правил (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 18 липня 1994 року № 492) перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку, витрат на соціальну і медичну допомогу) проводиться у разі: зміни ступеня втрати професійної працездатності; зміни складу сім`ї померлого; підвищення мінімального розміру заробітної плати в порядку, визначеному законодавством; підвищення тарифних ставок /окладів/ працівників госпрозрахункових підприємств, а також заробітної плати відповідно до колективного договору.

Згідно зі змінами, внесеними до вказаного пункту постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 1997 року № 1100 це перерахування повинне було здійснюватися у разі підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових і бюджетних підприємств.

Пунктом 3 постанови Кабінету міністрів України від 20 жовтня 1994 року № 720 «Про підвищення заробітної плати на державних підприємствах, в установах і організаціях», яка набрала чинності з 01 жовтня 1994 року, зобов`язано підприємства, установи і організації провести перерахунок розміру відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ними трудових обов`язків, одночасно з переглядом тарифних ставок і посадових окладів на величину їх фактичного підвищення.

Відповідно до пункту 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 14 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 05 червня 2014 року) передбачено, що у районі проведення АТО можуть вводитися тимчасові обмеження прав і свобод громадян.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення АТО на території Донецької та Луганської областей.

Національний банк України (далі - НБУ) постановою від 23 липня 2014 року № 436 на території Донецької та Луганської областей з 24 липня 2014 року запровадив надзвичайний режим роботи банківської системи.

Постановою від 06 серпня 2014 року № 466 «Про призупинення здійснення фінансових операцій» НБУ зобов`язав банки України, небанківські установи та національного оператора поштового зв`язку, які є учасниками платіжних систем, призупинити здійснення усіх видів фінансових операцій на території, яка не контролюється українською владою.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р м. Краснодон включено в перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Частиною 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 02 серпня 2017 року у справі №541/1795/15-ц, яке набрало законної сили, встановлено, що Управлінням виконавчої дирекції Фонду у Луганській області видано наказ № 506 від 19.11.2014 року «Про виконання наказу виконавчої дирекції Фонду від 17.11.2014 року № 882 «Про роботу робочих органів виконавчої дирекції Фонду в Луганській області» та наказ управління № 514 від 26.11.2014 року «Про переїзд робочих органів Фонду в містах та районах Луганської області», якими відділення виконавчої дирекції Фонду, які знаходяться на території на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження було зобов`язано переміститись на територію підконтрольну Українській владі та вжити усіх необхідних заходів пов`язаних з таким переміщенням в строк до 01 грудня 2014 року. Однак, як вбачається з матеріалів справи, відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Краснодоні не виконано вказані накази, та не здійснено переміщення з тимчасово неконтрольованої території, в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Крім того, не здійснена зміна місцезнаходження відділення, евакуація працівників та вивезення майна й документації, не здійснено заходів щодо відкриття рахунків в органах державної казначейської служби на підконтрольній Українській владі території, працівники відділення звільнені.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» від 07 листопада 2014 року № 595 у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, видатки з бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» установлено, що призначення та продовження виплати усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509.

Порядок надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення АТО, встановлено постановою правління Фонду від 11 грудня 2014 року № 20, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12 січня 2015 року за № 6/26451.

У пункті 1 розділу III цього Порядку зазначено, що особи, які тимчасово переміщені, мають право на продовження раніше призначених та нарахованих страхових виплат у робочому органі виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування).

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №541/1795/15-ц, позивачем у якій був ОСОБА_1 , та який є обов`язковим для застосування судом першої інстанції в силу частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області від 06.11.2014 продовжено потерпілому ОСОБА_1 номер справи 5570, номер випадку 5570, раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку (вид виплати 410, КЕКВ 2730.03) в розмірі 1651,39 грн. /а.с. 40/.

Верховним Судом у постанові від 04.12.2019 у справі №541/1795/15-ц зроблено висновки про те, що доводи касаційної скарги про відсутність необхідності залучення до участі у справі відповідачем відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області спростовуються пунктом 1 розділу ІІІ Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб встановлено постановою правління Фонду від 11 грудня 2014 року № 20, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12 січня 2015 року за № 6/26451 відповідно до якого мають право на продовження раніше призначених та нарахованих страхових виплат у робочому органі виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування).

Отже, Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 у справі №541/1795/15-ц дійшов висновку, що у спірних правовідносинах належним відповідачем мало бути відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області, яке було залучено до участі у справі №541/1795/15-ц третьою особою та не було залучено відповідачем.

Пунктом 5 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що Фонд соціального страхування України та його робочі органи є правонаступниками Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції цього Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділень у районах і містах обласного значення, а також Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, його виконавчої дирекції, відділень цього Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі та їх робочих органів.

Таким чином, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області, відокремленим структурним підрозділом якого є Миргородське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області, є правонаступником відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області, що визнається відповідачем.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання страхових виплат, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

За приписами статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на час продовження позивачу раніше призначених та нарахованих виплат) страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Зазначені грошові суми складаються із, зокрема, страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата).

Згідно частини 2 статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на час продовження позивачу раніше призначених та нарахованих виплат) перерахування сум щомісячних страхових виплат провадиться також у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки за даними центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики. Таке перерахування провадиться з 1 березня наступного року. При цьому визначена раніше сума щомісячної страхової виплати зменшенню не підлягає.

Частиною 1 статті 34 цього Закону визначено, що сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров`я. Сума щомісячної страхової виплати не повинна перевищувати середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров`я.

Згідно постанови відділення виконавчої дирекції Фонду в м.Краснодоні №5570 від 27.08.2001, розмір відшкодування втраченого потерпілим заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати професійної працездатності визначено в сумі 205 грн. /а.с. 194/, тобто 20% із середнього заробітку 1025 грн.

Позивачем надано суду висновок експерта №14 експертного економічного дослідження, складений 27.07.2017 /а.с. 19-24/, згідно якого розрахунковий розмір недоплати ОСОБА_1 по щомісячним страховим платежам за період з 01.04.2001 року по 30.06.2014 Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань у м. Краснодоні Луганської області, ПАТ "Краснодонвугілля" підтверджується в сумі 108235,80 грн.

Вказаний висновок №14 експертного економічного дослідження, складений 27.07.2017 /а.с. 19-24/, містить детальний розрахунок розміру недоплати ОСОБА_1 по щомісячним страховим виплатам за період з 01.04.2001 по 30.06.2014.

Розмір зазначеної суми недоплати (108235,80 грн.) також підтверджено рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 02 серпня 2017 року у справі №541/1795/15-ц, яке набрало законної сили.

Копії постанов про продовження раніше призначеної страхової виплати та про призначення перерахованої щомісячної страхової виплати, копії виписок з особистих рахунків по заробітній платі, копії довідки про заробіток для обчислення пенсії ОСОБА_1 від 21.02.2006 №407, виданої ВАТ "Краснодонвугілля" Відокремлений підрозділ Шахтоуправління "Суходільське-Східне", та довідки про заробітну плату для обчислення пенсії, виданої ОСОБА_1 від 10.01.2012 №1/11 ПАТ "Краснодонвугілля №8", які враховані при здійсненні розрахунку та описані у висновку №14 експертного економічного дослідження, складеному 27.07.2017, містяться у матеріалах справи /а.с. 192-209/.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано суду жодних доказів, якими б спростовувалися висновки, розрахунки чи розміри коефіцієнтів, враховані експертом при здійсненні розрахунків вказаного експертного дослідження №14, складеного 27.07.2017.

Таким чином, судовим розглядом підтверджено, що розмір недоплати по щомісячним страховим виплатам ОСОБА_1 за період з 01.04.2001 по 30.06.2014 року становить 108235 грн. 80 коп.

Стосовно доводів відповідача про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, суд зазначає наступне.

Частиною 1 стаття 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 02 серпня 2017 року у справі №541/1795/15-ц, яке залишено без змін постановою Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №541/1795/15-ц, встановлено, як вбачається з довідки МСЕК № 8 від 20.03.2001 року було здійснено огляд за результатами якого було встановлено ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 у відсотках, а саме 20% з 01.11.2000 року. Звідси слідує, що ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 20% було встановлено з листопада 2000 року, але сам факт встановлення даного ступеню мав місце лише в березні 2001 року, а отже перебіг позовної давності не міг розпочатися раніше дати огляду, а саме 20.03.2001 року. Відповідно виплати, у урахуванням 20% втрати професійної працездатності за листопад - грудень 2000, січень - лютий 2001 року були нараховані в березні 2001 року на підставі довідки МСЕК № 8 від 20.03.2001 року, оскільки до визначення відповідного відсоткового розміру втрати працездатності такі виплати були б незаконними, адже попереднім висновком від 03.11.1998 року ОСОБА_1 був встановлений ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 25%. Таким чином, перебіг позовної давності розпочався 20.03.2001 року, а не в листопаді 2000 року, як помилково вважав суд першої інстанції, і відповідно право на звернення до суду зберігалося до 20.03.2004 року, тобто вже після вступу в силу нового Цивільного кодексу України, а згідно правил п. 6 його Прикінцевих та Перехідних, до даних правовідносин слід застосовувати положення п.п. 3, 5 ст. 268 ЦК України, які визначають, що позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; на вимогу страхувальника (застрахованої особи) до страховика про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування).

Судом встановлено, що 27.12.2019 позивач звернувся до Миргородського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області із заявою про виплату заборгованості по страховим виплатам за період з 27.08.2001 по 30.06.2014 в сумі 108235,80 грн. /а.с. 104/, на яку отримав відповідь листом Миргородського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області від 11.01.2020 №07-20 /а.с. 25, 110/, де зазначено, що з травня 2018 року здійснюються поточні виплати потерпілим на виробництві та членам їх сімей, а заборгованість за минулий період буде виплачена з урахуванням вимог пункту 4 статті 47 Закону №1105 після затвердження Кабінетом Міністрів України окремого порядку. На сьогоднішній день такий порядок не затверджено.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності відповідача 06.03.2020.

Таким чином, позивачем не пропущено строк звернення до суду з даним позовом.

Пунктом 1 частини 2 статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що Фонд зобов`язаний забезпечувати фінансування та виплачувати матеріальне забезпечення, страхові виплати і надавати соціальні послуги, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.

Суд вважає необґрунтованим посилання відповідача у листі від 11.01.2020 №07-20 на частину 4 статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відповідно до якої виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням, оскільки у даному випадку виплати не були призначені позивачу у належному розмірі, а тому і відсутня вина позивача у несвоєчасному одержанні таких виплат.

Частиною 5 статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них.

Відповідно до частини 7 статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

Таким чином, колегія суддів зазначає, що оскільки позивачу своєчасно не виплачено суми страхової виплати саме з вини Фонду, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відсутність законодавчого врегулювання окремого порядку виплати заборгованості по соціальним виплатам не може ставити в залежність особу-отримувача страхових виплат, як єдиного джерела існування цієї особи.

Суд також вважає необґрунтованим посилання відповідача на частину 3 статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якою передбачено, якщо справи про страхові виплати розглядаються вперше по закінченню трьох років з дня втрати потерпілим працездатності внаслідок нещасного випадку або з дня смерті годувальника, страхові виплати провадяться з дня звернення, зважаючи на те, що постановою від 06.11.2014 потерпілому ОСОБА_1 було продовжено раніше призначену щомісячну страхову виплату у зв`язку з тимчасовим місцем проживання /а.с. 40/, а не розглянуто справу вперше про страхові виплати.

Таким чином, на підставі викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що не перерахувавши щомісячні страхові виплати, призначені позивачу у зв`язку з отриманням професійного захворювання, що призвело до втрати працездатності, за період з 01 квітня 2001 року по 30 червня 2014 року та не виплативши ОСОБА_1 заборгованість по щомісячним страховим виплатам, призначеним у зв`язку з отриманням професійного захворювання, що призвело до втрати працездатності, за період з 01 квітня 2001 року по 30 червня 2014 року в сумі 108235 грн. 80 коп., відповідач діяв не на підставі законодавства України, необґрунтовано та недобросовісно, тобто без наміру щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів.

Як встановлено частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність з метою ефективного захисту прав позивача виходу за межі позовних вимог, визнання протиправною бездіяльності Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області, що полягає у не перерахунку щомісячних страхових виплат, призначених у зв`язку з отриманням професійного захворювання, що призвело до втрати працездатності, за період з 01 квітня 2001 року по 30 червня 2014 року та не виплаті ОСОБА_1 заборгованості по щомісячним страховим виплатам, призначеним у зв`язку з отриманням професійного захворювання, що призвело до втрати працездатності, за період з 01 квітня 2001 року по 30 червня 2014 року в сумі 108235 грн. 80 коп. та зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області провести перерахунок щомісячних страхових виплат, призначених у зв`язку з отриманням професійного захворювання, що призвело до втрати працездатності, за період з 01 квітня 2001 року по 30 червня 2014 року та виплатити ОСОБА_1 заборгованість по щомісячним страховим виплатам, призначеним у зв`язку з отриманням професійного захворювання, що призвело до втрати працездатності, за період з 01 квітня 2001 року по 30 червня 2014 року в сумі 108235 грн. 80 коп.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.06.2020 по справі № 440/1290/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Г.Є. Бершов
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов