Справа № 520/6662/2020
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2020-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2020 р. справа № 520/6662/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горшкової О.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 1 підїзд, к. 16,м. Харків,61022) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаснаб" (вул. 23 Серпня, буд. 12-А, літ. И-2, к. 1,м. Харків,61072) про стягнення адміністративно-господарських санкцій,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Харківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд: стягнути з ТОВ «Мегаснаб» (юридична адреса: 23 Серпня. буд.12-А. літ И-2, к.1 м. Харків, інд. 61072, , МФО: 339500, р/р НОМЕР_1 ,банк: АТ "ТАСКОМБАНК" ) на користь Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (61022, м. Харків, Держпром, 1 під.. 1 пов.. к.16, , одержувач: Казначейство України Р/рахунок: UA0020003, МФО:899998. ЕДРПОУ 37999654 УДКСУ у Шевченківському районі м. Харкова) адміністративно-господарські санкції за незайняті робочі місця, призначені для працевлаштування осіб з інвалідністю, в сумі 28205,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідно до статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте особою з інвалідністю. Відповідач за не зайняті робочі місця інвалідами повинен був сплатити адміністративно господарські санкції у розмірі 28205,50 грн.

Ухвалою суду від 10.06.2020 року відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.

Представник відповідача проти позову заперечив, надав відзив на позов, відповідно до якого зазначив, що товариством не допущено порушень вимог законодавства, оскільки у спірному періоді вживались всі засоби для працевлаштування осіб з інвалідністю, у зв`язку із чим просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Статтею 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 19 вказаного Закону, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Отже, чинним законодавством України передбачено гарантії соціального захисту інвалідів шляхом встановлення особливих вимог щодо організації робочого місця інваліда та покладення на підприємства обов`язку забезпечувати для інвалідів належні та безпечні умови праці з урахуванням медичних показань, але без встановлення для підприємств жодних обмежень щодо обов`язку працевлаштування інвалідів.

Відповідно до абзацу 3 частини 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 31.01.2007 № 70, інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Згідно з пунктом 1 та пунктом 3 «Порядку реєстрації підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, що використовують найману працю», підприємства, що використовують найману працю, в яких кількість працюючих, для яких це місце роботи є основним, збільшилася до восьми і більше осіб, реєструються у відділенні Фонду до 1 лютого року, що настає за роком створенім або збільшення кількості працюючих.

Як зазначив представник відповідача у відзиві на позов, у зв`язку з тим, що з серпня 2019 року кількість працівників відповідача, для яких місце роботи є основним, відповідно збільшилася, відповідач у лютому 2020 року зареєструвався у Харківському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів та отримав довідку про реєстрацію роботодавця у відділенні Фонду соціального захисту інвалідів від 24.02.2020р. №6854.

Згідно з пунктом 2 «Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування», звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавці подають щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінсоцполітики за погодженням з Держстатом.

Згідно з пунктом 2 «Порядку зарахування кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю до виконання нормативу таких робочих місць, визначеного статтею 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні"», виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній частиною першою статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких таке місце роботи є основним.

Судом встановлено, що у січні 2020 року позивачем подано звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів форми №10-ПІ. Так, у спірний період на Товаристві з обмеженою відповідальністю "Мегаснаб" працювало 10 штатних працівники, отже кількість робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів, відповідно до 4% нормативу, становить 1 особа. Середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність становила 1.

Наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31.05.2013, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.06.2013 за № 988/23520, затверджено форму статистичної звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", та порядок її подання (чинний з 31.05.2013).

Пунктом 5 вказаного Порядку передбачено, що форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Як вбачається із пункту 6 Порядку роботодавець визначає вид звітності - первинна або уточнювальна. Первинна звітність подається з метою інформування про наявність попиту на робочу силу (вакансії). Уточнювальна звітність подається в разі необхідності на заміну первинної та містить уточнення характеристик вакансії: умов праці, розміру заробітної плати, вимог до претендента тощо. При цьому не можуть бути змінені дані щодо кількості вакансій та назви професії (посади).

Згідно статті 18-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Проаналізувавши положення вищевказаного законодавства, суд дійшов висновку, що на підприємстві лежить обов`язок щодо подачі до державної служби зайнятості інформацію, необхідної для організації працевлаштування інвалідів.

Як пояснив представник відповідача у відзиві на позов, протягом 2019 року в ТОВ «МЕГАСНАБ» за основним місцем роботи працювала наступна середньооблікова кількість осіб: січень - 6 осіб, лютий - 6 осіб, березень - 6 осіб, квітень - 6 осіб, травень - 6 осіб, червень - 6 осіб, липень - 6 осіб, серпень - 10 осіб, вересень -10 осіб, в тому числі, 1 особа з інвалідністю, жовтень - 13 осіб, в тому числі, 2 особи з інвалідністю, листопад - 19 осіб, в тому числі, 1 особа з інвалідністю, грудень - 19 осіб, в тому числі, 1 особа з інвалідністю.

Зокрема, 01 серпня 2019р. на ТОВ «МЕГАСНАБ» створено одне робоче місце для особи з інвалідністю та 02.08.2019р. ТОВ «МЕГАСНАБ» подано до Харківського міського центру зайнятості звітність «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» за формою №3-ПН, у якій зазначив дані про вакансію: професія (посада) - кур`єр у кількості 1 вакансія.

Представник відповідача вказав, що Харківський міський центр зайнятості не направив до ТОВ «МЕГАСНАБ» особу з інвалідністю для працевлаштування. Вказані обставини не спростовані представником позивача.

Згідно з наказом (розпорядженням) №18-к від 06.09.2019р. «Про прийняття на роботу» на ТОВ «МЕГАСНАБ» прийнято на роботу з 09.09.2019р. ОСОБА_1 на посаду бухгалтера на основне місце роботи ( ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи з 01.08.2018р. (інвалідність встановлена на строк до 01.08.2020р.) згідно довідки до акту медико-соціальної експертної комісії від 25.07.2018р.).

Наказом (розпорядженням) №27-к від 15.10.2019р. «Про припинення трудового договору (контракту)» ОСОБА_1 з 15.10.2019р. було звільнено з роботи за власним бажанням.

Згідно з наказом (розпорядженням) №28-к від 17.10.2019р. «Про прийняття на роботу» Відповідач прийняв на роботу з 18.10.2019р. ОСОБА_2 на посаду кур`єра на основне місце роботи. ОСОБА_2 працював на вказаній роботі до кінця звітного 2019 року ( ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 3 групи з 01.06.2018р. (інвалідність встановлена на строк до 01.06.2020р.) згідно довідки до акту медико-соціальної експертної комісії від 23.05.2018р.).

Представник відповідача вказав, що ще одне робоче місце кур`єра, створене для працевлаштування інваліда, залишалось вакантним, оскільки Харківський міський центр зайнятості не направляв до ТОВ «МЕГАСНАБ» особу з інвалідністю для працевлаштування на дане робоче місце.

Враховуючи вищезазначене, кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, створених ТОВ «МЕГАСНАБ» у 2019 році, складає:

- у серпні 2019р. - 1 робоче місце кур`єра; повідомлено Харківський міський центр зайнятості про наявність 1 вакансії кур`єра шляхом подання форми звітності №3-ПН 02.08.2019р.;

- у вересні 2019р. - 2 робочих місця: 1 робоче місце бухгалтера (на яке прийнята ОСОБА_1 ) та 1 робоче місце кур`єра (вакансія кур`єра згідно форми звітності №3-ПН від 02.08.2019р.);

- у жовтні 2019р. - 3 робочих місця: 1 робоче місце бухгалтера (на яке прийнята ОСОБА_1 ) та 2 робочих місця кур`єра (включаючи: 1 вакансію кур`єра згідно форми звітності №3-ПН від 02.08.2019р. та 1 робоче місце кур`єра, на яке прийнятий ОСОБА_2 );

у листопаді 2019р. - 2 робочих місця кур`єра (включаючи: 1 вакансію кур`єра згідно форми звітності №3-ПН від 02.08.2019р. та 1 робоче місце кур`єра, на яке прийнятий ОСОБА_2 );

- у грудні 2019р. - 2 робочих місця кур`єра (включаючи: 1 вакансію кур`єра згідно форми звітності №3-ПН від 02.08.2019р. та 1 робоче місце кур`єра, на яке прийнятий ОСОБА_2 ).

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що ТОВ "МЕГАСНАБ" забезпечено кількість робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2019 році, відповідно до нормативу, а саме: у кількості одного робочого місця .

Окрім того, судом встановлено, що ТОВ "МЕГАСНАБ" на адресу Харківського міського центру зайнятості 02.08.2019 року (з періоду, коли збільшився штат підприємства та виник обов`язок щодо працевлаштування інвалідів) направлявся звіт за формою 3-ПН про наявність вакансій, що підтверджується наявним в матеріалах справи звітом та відміткою Харківського міського центру зайнятості про його прийняття.

Так, вказаним звітом підприємство інформувало орган державної служби зайнятості про наявність вакантого робочого місця для працевлаштування інвалідів.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази відмови відповідачем у працевлаштуванні особам з інвалідністю за направленням Харківського міського центру зайнятості, а відповідно до листа Харківського міського центру зайнятості від 15.06.2020 № ХМЦ-03-585 відмов з боку підприємства у працевлаштуванні людей з інвалідністю за направленням Харківського центру зайнятості не було (а.с. 21).

Таким чином, вказане вище свідчить про виконання відповідачем вимог щодо створення робочих місць відповідно до нормативів встановлених статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" та належне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць на підприємстві та потребу у направленні йому центром зайнятості осіб з інвалідністю для працевлаштування.

Згідно зі статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів).

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

Згідно з частиною 1 статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Відповідно до частини 1 статті 238 Господарського кодексу України, за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Стаття 218 Господарського кодексу України передбачає, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

В силу частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Доказів того, що відповідач не створив робочі місця для інвалідів, відмовив інвалідам у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавав державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, позивачем не надано, а матеріали справи свідчать, що на підприємстві за період серпень 2019 року - грудень 2019 року включно працювала одна особа з інвалідністю, що відповідає вимогам чинного законодавства, то суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій. Позивачем не надані та в матеріалах справи відсутні докази того, що внаслідок неналежного виконання обов`язку відповідачем інваліди в необхідній кількості не були працевлаштовані.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів є необґрунтованими та безпідставними, а тому, задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаснаб" про стягнення адміністративно-господарських санкцій - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Горшкова