Справа № 420/1805/20
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2020-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1805/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення в частині і зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

03.03.2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Одеської міської ради, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської міської ради № 5673-VІІІ від 06.02.2020 року в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки кадастровий номер :35:001:0008 для « 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» орієнтовною площею 0.0934га, за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Одеську міську раду надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки кадастровий номер :35:001:0008 для « 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» орієнтовною площею 0.0934га, за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що з метою реалізації свого права на отримання земельної ділянки у власність, ОСОБА_1 , звернувся до Одеської міської ради з клопотанням у відповідності до вимог статей 116, 118, 121 та 122 Земельного кодексу України про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки "02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)" орієнтовною площею 0.0934га (кадастровий номер :35:001:0008), яка розташована на території територіальної громади міста Одеси (АДРЕСА_1 ) з зазначенням бажаного (орієнтованого) місця розташування земельної ділянки, копією паспорта та ІПН. Позивач вказує, що на сесії Одеської міської ради 06.02.2020 року наведене клопотання позивача було розглянуто та рішенням відповідача №5673-VII від 06.02.2020 року відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки :35:001:0008 у зв`язку з тим, що наведена земельна ділянки не відповідає ст. 118 ЗК України (Не відповідає зонінгу. Зона установ відпочинку та туризму КВТ. Будівництво індивідуальних житлових та дачних будинків не передбачено).

Позивач вважає, вказане рішення протиправним зважаючи на наступне.

Як зазначено у позові, земельна ділянка з кадастровим номером :35:001:0008 знаходиться в межах категорії земель: «Землі житлової та громадської забудови». Наведений факт, на думку позивача, підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку :35:001:0008 за номером НВ-019 від 28.10.2019 року (наявний в додатках), а також Витягом з ДЗК від 02.03.2020 року. Згідно наведеного витягу, земельна ділянка розміщена в Категорії земель: «Землі житлової та громадської забудови» з цільовим призначенням «В.02.01 Для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)». Тобто земельній ділянці наданий відповідний статус для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що означає можливість позивача в подальшому використати її за цільовим призначенням. Відповідно до наведених витягів не зареєстровані відомості про обмеження у використанні земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17.10.2012 № 1051.

У позові позивач зазначає, що відповідно до наданого витягу державна реєстрація земельної ділянки відбулася 09.07.2008 року. Генеральний план м. Одеса затверджений рішенням ОМР від 25.03.2015 року, а план зонування території м. Одеси було затверджено рішенням ОМР від 19.10.2016 року.

Враховуючи вищевикладене та посилаючись на положення ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, позивач вважає, що саме по собі розташування/існування сформованої та виділеної земельної ділянки не може вважатися порушенням містобудівної документації (плану зонування території), так як виділення та формування земельної ділянки було раніше ніж прийнятий план зонування території і не може бути належною підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землевідводу відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Також, у позові зазначено, що посилання відповідача на невідповідність розташування земельної ділянки плану зонування території є помилковим, оскільки автоматична зміна категорії земель у разі прийняття плану зонування території - не передбачена законодавством.

Нормативно обґрунтовуючи власні доводи положеннями ст.14, ч.2 ст.19 Конституції України, ст.5, ст.19, ч.1 ст.20, ст.38, ст.39, п. «б» ч.1 ст.81, ч.1 ст.116, ст.118 Земельного кодексу України, ст.1, ст.50 Закону України «Про землеустрій», позивач вказує, що зміна цільового призначення земельних ділянок (тобто переведення земельної ділянки з однієї категорії, визначеної ч.1 ст.19 ЗК в іншу) здійснюється за проектами землеустрою та з дотриманням відповідної процедури. На думку позивача, наявність Плану зонування території не може автоматично змінювати ані цільового використання земельної ділянки, ані «категорію земель» на яких розміщена раніше сформована земельна ділянка. Законодавством не передбачено такої автоматичної зміни. Натомість Земельним кодексом України встановлений відповідний порядок, який передбачає обов`язкову наявність проекту землевідводу для зміни цільового призначення або «категорії земель» на яких розташована земельна ділянка, а також рішення органу виконавчої влади

З посиланням на положення ч.4 ст.83 Земельного кодексу України, ОСОБА_1 вказує, що ЗК України встановлений вичерпний перелік випадків, коли забороняється передача земельних ділянок у приватну власність. Земельні ділянки стосовно яких ОСОБА_1 просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою не відноситься до жодної з категорій земель, які визначені вищевказаною нормою. Позивач вважає, що відповідачем відмовлено у задоволенні клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав, які не передбачені законодавством. Також, у позові вказано, що аналізуючи оскаржене рішення на предмет його правомірності у контексті статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, ОСОБА_1 вважає, що таке рішення, не було законним, оскільки не ґрунтувалось на підставах, визначених чинним національним законодавство, є таким, що прийнято з порушенням принципу «Доброго урядування».

Як зазначено у позові, план зонування території визначає умови використання, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зоні населеного пункту та не може бути підставою для відмови в наданні дозволу на розробку проекту землевідводу, відповідно до ст. 118 ЗУ України. Відомості щодо цільового призначення земельної ділянки, відображаються у державному земельному кадастрі, а не генеральному плані населеного пункту, зонінгу, який, в силу приписів ч. 2 статті 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», розробляється з урахуванням його даних. Підставу відмови у наданні дозволу у зв`язку з порушенням зонінгу м. Одеси, позивач вважає протиправною.

Позивач вказує, що план зонування території є містобудівною документацією, яка регулює планування, забудову та інше використання територій розробляється з метою визначення умов та обмежень, саме при використанні території згідно її цільовим призначенням. На думку позивача, оскаржувана підстава відмови у наданні дозволу є передчасною, так як ОСОБА_1 не використовує відповідну земельну ділянку та звернувся до відповідача лише з метою отримання такого права разом з правом власності. Крім того, наведена земельна ділянка вже сформована та виділена на місцевості. ОСОБА_1 вважає, що така підстава для відмови можлива лише у випадку, якщо земельна ділянка не сформована на місцевості і заінтересована особа звернулася з проханням виділити земельну ділянку на місцевості з таким цільовим призначенням, яке не відповідає зонінгу.

У позові також зазначено, що на думку позивача відмова з підстав того, що будівництво житлових та дачних будинків не передбачено - є передчасною, оскільки ОСОБА_1 звернувся з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а не за наданням дозволу на будівництво житлового будинку на земельній ділянці.

Ухвалою суду від 10.03.2020 року позов залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позову.

17.03.2020 року (вх. №12196/20) від позивача до суду надійшла заява на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху разом із додатками, згідно переліку, зазначеного у ньому.

Ухвалою від 23.03.2020 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст.262 КАС України.

15.04.2020 року (вх.№ЕП/5339/20) від представника відповідача до суду надійшла заява про призначення розгляду справи в порядку загального позовного провадження та зупинення провадження по справі (т.1 а.с.55-58).

15.04.2020 року (вх.№ЕП/5347/20) та 17.04.2020 року (вх.№15981/20) від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву разом із додатками, в тому числі, із електронними доказами (т.1 а.с.59 - 139, 142-200).

Так, у відзиві відповідач вказує, що Одеська міська рада заперечує проти задоволення позовної заяви, вважає її безпідставною та необґрунтованою, а тому такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У 2019 році ОСОБА_1 звернувся до Одеської міської ради із проханням надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовною площею 0.0934 га (кадастровий номер :35:001:0008), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Уповноваженим органом міської ради у сфері земельних правовідносин, до компетенції якого належить розгляд заяв про надання дозволів на розробку проектів землеустрою та підготовка відповідних проектів рішень міської ради, є департамент комунальної власності Одеської міської ради. З метою перевірки відповідності місця розташування земельної ділянки вимогам містобудівної документації департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради як до спеціально уповноваженого органу містобудування та архітектури Одеської міської ради. Листом від 12.12.2019 року № 01-11/4863-474оп департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради повідомив департамент комунальної власності Одеської міської ради про те, що місце розташування бажаної земельної ділянки не відповідає плану зонування території (зонінгу) м. Одеси, оскільки остання розміщена в межах зона установ відпочинку та туризму КВТ, де не передбачено будівництво індивідуальних житлових та дачних будинків.

Так, згідно з генеральним планом м. Одеси, затвердженим рішенням Одеської міської ради від 25.03.2015 року № 6489-VІ, земельна ділянка із кадастровим номером :35:001:0008 зазначена як озеленена територія загального користування.

Відповідно до плану зонування території (зонінгу) м. Одеси, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 19.10.2016 року № 1316-VІІ, зазначена земельна ділянка розташована в межах зони установ відпочинку та туризму - КВТ, яка призначена для розміщення пансіонатів, курортних готелів, туристичних баз, оздоровчих таборів, кемпінгів, об`єктів обслуговування, ландшафтних парків.

Рішення про розробку детального плану території, у межі якої входить земельна ділянка із вказаним кадастровим номером Одеською міською радою не приймалось.

З урахуванням того, що підставою для прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою стала невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам плану зонування території, відповідач звертає увагу на наступне.

Так, відповідно до Пояснювальної записки до Плану зонування території міста Одеси, яка є невід`ємною його частиною, зона установ відпочинку та туризму призначена для розміщення пансіонатів, курортних готелів, туристичних баз, оздоровчих таборів, кемпінгів, об`єктів обслуговування, ландшафтних парків.

Переважні види використання:

1) пансіонати;

2) готелі, мотелі, готельні комплекси;

3) туристичні бази:

4) оздоровчі табори;

5) кемпінги.

Супутні види використання:

1) підприємства торгівлі;

2) підприємства громадського харчування;

3) культу рно-видовищні, мистецькі заклади, заклади дозвілля;

4) спортивні та фізкультурно-оздоровчі споруди;

5) відділення зв`язку;

6) екскурсійні бюро, агенції;

7) пункти прокату;

8) підприємства побутового обслуговування;

9) малі архітектурні форми декоративного та технологічного призначення;

10) зелені насадження обмеженого користування, парки, сквери, бульвари;

11) квітники, газони.

12) споруди інженерної інфраструктури, пов`язані з функціонуванням закладів.

Допустимі види використання (потребують спеціального Розеолу або погодження):

1) громадські вбиральні;

2) гостьові автостоянки для тимчасового зберігання транспортних засобів.

Відповідач акцентуємо увагу на тому, що ані у переважних видах використання, ані у супутніх чи допустимих видах використання вказаної зони не передбачено будівництво житлових будинків, господарських будівель чи споруд, з метою розміщення та обслуговування яких позивач звернувся до Одеської міської ради з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

З урахуванням висновку департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради, зважаючи на невідповідність розміщення бажаної позивачем земельної ділянки вимогам містобудівної документації, департаментом комунальної власності Одеської міської ради підготовлено проект рішення Одеської міської ради про відмову у наданні дозволу ОСОБА_1 , за результатами розгляду якого на пленарному засіданні сесії Одеської міської ради, що відбулося 06.02.2020 року, прийнято відповідне рішення.

При цьому, відповідач вважає недоцільними посилання позивача щодо звернення останнього із трьома клопотаннями про надання дозволу на розроблення проектної документації, оскільки всі вказані звернення стосувалися одного і того ж самого питання, а саме надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення однієї і тієї ж самої земельної ділянки із кадастровим номером :35:001:0008, яке вирішено рішенням Одеської міської ради від 06.02.2020 року «Про надання дозволів громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок».

Враховуючи вищевикладене, зокрема, наявність законодавчо закріпленої підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою у разі невідповідності бажаної заявником земельної ділянки вимогам містобудівної документації, оскаржуване рішення Одеської міської ради прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, встановлений законодавством.

Щодо зазначення у Державному земельному кадастрі цільового призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд відповідач зазначає, що Одеською міською радою не приймалось будь яких рішень щодо визначення цільового призначення земельної ділянки, тоді як реєстрація останньої у Державному земельному кадастрі була здійснена іншою особою на підставі рішення суду.

З посиланням на рішення Київського районного суду м.Одеси по справі №520/6630/14-ц, відповідач зазначає, що Одеською міською радою не розглядалося питання відведення земельної ділянки, та вказує, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.04.2008 року скасовано, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02.12.2014 року у справі № 520/6630/14-ц частково задоволено позов заступника прокурора Київського району м. Одеси та витребувано у Приватного підприємства «Каліпсо-2007» земельну ділянку (кадастровий номер :35:001:0008) площею 0,0934 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , на користь територіальної громади міста Одеси.

При цьому, реєстрація бажаної позивачем земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд була проведена саме ОСОБА_2 па підставі рішення суду, яке в подальшому було скасовано.

Натомість, з метою виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.12.2014 року у справі № 520/6630/14-ц державну реєстрацію права власності на відповідну земельну ділянку за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради проведено від 14.05.2018 року, саме з тим цільовим призначенням, яке було їй встановлено раніше. Проте, знову ж таки, зміна цільового призначення земельної ділянки здійснюється у встановленому законом порядку та під час реєстрації права власності Одеською міською радою такі обставини не мали місця. У свою чергу, як стверджує відповідач, наведені у відзиві обставини підтверджують те, що таке цільове призначення не відповідає вимогам містобудівної документації, з урахуванням чого відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд є неможливим, що і стало підставою для відмови у наданні дозволу на його розробку.

При цьому, всупереч доводам позивача, відповідач зауважує, що перевірка відповідності місця розташування земельної ділянки здійснюється саме на етапі надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що прямо визначено законодавством. Поряд з цим, у відзиві вказано на необгрунтове ототожнення позивачем у позовній заяві понять функціонального призначення території та цільового призначення земельної ділянки.

Так, ані план зонування території (зонінг), ані генеральний план населеного пункту, ані детальний план території безпосередньо не визначають цільове призначення земельної ділянки, не змінюють його, не відносять земельні ділянки до певних категорій та видів земель чи відповідних територій, не включають земельні ділянки до меж відповідних територій, не визначають та не встановлюють жодного статусу земельної ділянки, в тому числі форму власності, а згідно із Законом України «Про містобудівну діяльність» визначають принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту, умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон та планувальну організацію і розвиток території, відповідно.

Відповідач вказує, що якщо цільове призначення є способом, що встановлюється уповноваженим органом влади, відносно того, як саме повинна використовуватись та чи інша земельна ділянка, тобто імперативно встановленою або «призначеною» метою використання землі, то сутність зонування полягає насамперед в поділі території населеного пункту на функціональні зони, для кожної з яких встановлюються обмеження по використанню землі для забудови. Таким чином, планування територій м. Одеси, в тому числі, передбачає вирішення питань розробки та затвердження генерального плану міста Одеси, плану зонування території та детальних планів територій в межах м. Одеси, чинним законодавством віднесено до компетенції Одеської міської ради та її виконавчих органів, на які законом фактично покладено обов`язок щодо реалізації регулювання планування територій.

З урахуванням наведеного відповідач зазначає, що за своєю правовою природою функціональне призначення території та цільове призначення земельної ділянки мають різні цілі та джерела регулювання, натомість розташування в межах території із функціональним призначенням для розміщення пансіонатів, курортних готелів, туристичних баз, кемпінгів, об`єктів обслуговування, ландшафтних парків виключає можливість відведення в межах останньої земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, оскільки приписами чинного законодавства прямо встановлена заборона відведення земельної ділянки, у разі її невідповідності містобудівній документації.

Зважаючи на вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

21.04.2020 року (вх.№ЕП/5633/20) та 23.04.2020 року (вх.№16508/20) від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

30.04.2020 року (вх.№ЕП/6265/20) та 04.05.2020 року (вх.№17334/20) від представника відповідача до суду надійшли заперечення.

Ухвалою суду від 21.05.2020 року судом доручено Одеській міській раді надати до суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання даної ухвали (з урахуванням пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року №540-ІХ) належним чином засвідчені копії:

1) електронних доказів, які надані до суду разом із відзивом на позовну заяву (дата підписання 14.04.2020 року);

2) листа департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради від 12.12.2019 року №01-11/4863-474оп;

3) повного перелік розглянутих звернень, наданих департаментом архітектури та містобудування Одеської міської ради разом із листом від 12.12.2019 року №01-11/4863-474оп.

Вказаною ухвалою судом також зупинено провадження по справі №420/1805/20 за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення в частині і зобов`язання вчинити певні дії до надходження відповіді на доручення.

10.06.2020 року (вх.№22266/20) від позивача до суду надійшли додаткові письмові пояснення.

12.06.2020 року (вх.№22542/20) від представника відповідача до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів.

Ухвалою суду від 10.08.2020 року судом поновлено провадження по справі.

Станом на 10.08.2020 року інших заяв, клопотань на адресу суду не надходило.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Частиною 10 статті 120 КАС України визначено, що зупинення провадження в адміністративній справі зупиняє перебіг усіх процесуальних строків у цій адміністративній справі. Перебіг процесуальних строків продовжується з дня поновлення провадження.

Отже, дана адміністративна справа вирішується судом 10.08.2020 року у межах строку, визначеного ст. 258 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

16 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Одеської міської ради з клопотанням ЗВ - 019, в якому керуючись статтями 116, 118, 121 та 122 Земельного кодексу України просив надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для « 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» орієнтовною площею 0,0934 га. (кадастровий номер :35:001:0008), яка розташована на території Територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради, а саме: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.42, 82, 167).

До вказаного клопотання позивачем було додане бажане місце розташування земельної ділянки.

17 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Одеської міської ради з клопотанням ЗВ - 930002, в якому керуючись статтями 116, 118, 121 та 122 Земельного кодексу України просив надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для « 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» орієнтовною площею 0,0934 га. (кадастровий номер :35:001:0008), яка розташована на території Територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради, а саме: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.43, 84, 169).

До вказаного клопотання позивачем було додане бажане місце розташування земельної ділянки, копію паспорта ОСОБА_1 та ІПН.

13 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Одеської міської ради з клопотанням ЗВ - 01, в якому керуючись статтями 116, 118, 121 та 122 Земельного кодексу України просив надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для « 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» орієнтовною площею 0,0934 га. (кадастровий номер :35:001:0008), яка розташована на території Територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради, а саме: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.41, 90, 175).

До вказаного клопотання позивачем було додане бажане місце розташування земельної ділянки, копію паспорта ОСОБА_1 та ІПН.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не розгляді його клопотання щодо надання дозволу на розробку проекту землевідводу, що порушує його право на безоплатне отримання земельної ділянки, звернувся з адміністративним позовом по справі №420/6292/19.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/6292/19 від 11.12.2019 року судом:

- частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльність щодо розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою та зобов`язання вчинити певні дії;

- визнано протиправною бездіяльність Одеської міської ради щодо розгляду клопотання ЗВ-390002 від 17.09.2019 року про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки;

- зобов`язано Одеську міську раду, враховуючи висновки суду, розглянути клопотання ОСОБА_1 ЗВ-930002 від 17 вересня 2019 року, про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки « 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» орієнтовною площею 0,0934 га., за адресою: АДРЕСА_1 з урахуванням документів наданих до зазначеного клопотання;

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Одеської міської ради () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 1536 грн. 80 коп. (одна тисяча п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок);

- відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.

З листа Департаменту архітектури та містобудування від 12.12.2019 року №01-11/4863-474ОП (т.1 а.с.92, 177) судом встановлено, що Департаментом архітектури та містобудування розглянуто запит департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 02.11.2019 року №01-13/5430 про розгляд проектів Одеської міської ради щодо надання дозволу на громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в м.Одесі на відповідність місця розташування земельних ділянок Генеральному плану м.Одеси, плану зонування території (зонінгу) м.Одеси та іншій містобудівній документації.

Так, щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки кадастровий номер :35:001:0008 для « 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» орієнтовною площею 0.0934га, за адресою: АДРЕСА_1 за заявою ОСОБА_1 (п.17 Переліку громадян, яким надається дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у м.Одесі (т.2 а.с.24-35) зазначено: «Не відповідає зонінгу. Зона установ відпочинку та туризму КВТ. Будівництво індивідуальних житлових та дачних будинків не передбачено».

Судом встановлено, що 06.02.2020 року Одеською міською радою прийнято рішення № 5673-VІІІ «Про надання дозволів громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» пунктом 3 якого вирішено відмовити у наданні дозволу громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок згідно з переліком (додаток 2) (т.1 а.с.14, 94, 179).

Так, згідно п.5 додатку №2 до рішення Одеської міської ради № 5673-VІІІ ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки кадастровий номер :35:001:0008 для « 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» орієнтовною площею 0.0934га, за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.102, 187).

Підставою для прийняття рішення в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки кадастровий номер :35:001:0008 визначено: «Невідповідність ст.118 Земельного кодексу України. Не відповідає зонінгу. Зона установ відпочинку та туризму КВТ. Будівництво індивідуальних житлових та дачних будинків не передбачено».

Вважаючи рішення Одеської міської ради № 5673-VІІІ від 06.02.2020 року в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки кадастровий номер :35:001:0008 для «02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» орієнтовною площею 0.0934га, за адресою: АДРЕСА_1 - протиправним, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 2 статті 4 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Згідно ст. 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Частиною 1 статті 38 Земельного кодексу України передбачено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Згідно з ст.40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Пунктом "б" ч.1 ст.81 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно п. "г" ч.1 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара;.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

За змістом статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність встановлені статтями 118, 122 ЗК України.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст. 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до п. 6, 7, 8 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Таким чином, Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні такого дозволу, який розширеному тлумаченню не підлягає, а саме, невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року у справі №21-358а13 та в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі №545/808/17, від 05 березня 2019 року у справі №360/2334/17.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не заперечується конституційне право позивача щодо безоплатної передачі земельної ділянки із земель комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

В той же час, суд зазначає, що визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого "земельного" питання. У світлі вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

Як встановлено судом, відповідач посилається на невідповідність заяви позивача ст.118 Земельного кодексу України, не відповідність зонінгу, на те, що місце розташування земельної ділянки знаходиться в зоні установ відпочинку та туризму КВТ, а також те, що будівництво індивідуальних житлових та дачних будинків не передбачено.

Суд зазначає, що відповідно до п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 16 вказаного Закону планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них. Затвердження оновленої містобудівної документації на місцевому рівні здійснюється згідно із статтями 17, 18 та 19 цього Закону.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»:

- генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту;

- план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон;

- детальний план території - містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон. План зонування території розробляється з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, запобігання надмірній концентрації населення і об`єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об`єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» план зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.

Згідно з положеннями п.4.7 ДСТУ-НББ.1.1-12:2011 «Настанова про склад та зміст плану зонування території (зонінг)» основним документом зонінгу є схема зонування, яка розробляється в цифровій формі у місцевій системі координат, прив`язаній до державної системи координат, що дозволяє формувати її електронне зображення або отримувати її аналоговий документ на паперових носіях необхідного масштабу. На схемі зонування територія населеного пункту поділяється на територіальні зони, для кожної з яких встановлюється містобудівний регламент, яким визначаються види дозволеного (переважні та супутні) використання. Зонінг розробляється на основі генерального плану населеного пункту, плану земельно-господарського устрою та містобудівного кадастру.

Крім того, згідно зі ст.19 вказаного Закону детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації І функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції, та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

Детальний план території визначає: 1) принципи планувально-просторової організації забудови; 2) червоні лінії та лінії регулювання забудови; 3) функціональне призначення, режим та параметри забудови однієї чи декількох земельних ділянок, розподіл територій згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами; 4) містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території; 5) потребу в підприємствах і закладах обслуговування населення, місце їх розташування; 6) доцільність, обсяги, послідовність реконструкції забудови; 7) черговість та обсяги інженерної підготовки території; 8) систему інженерних мереж; 9)порядок організації транспортного і пішохідного руху; 10) порядок комплексного благоустрою та озеленення, потребу у формуванні екомережі; 11) межі прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об`єктів (у разі відсутності плану зонування території).

Детальний план території складається із графічних і текстових матеріалів.

Склад, зміст, порядок розроблення та затвердження детального плану території визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Внесення змін до детального плану території допускається за умови їх відповідності генеральному плану населеного пункту та плану зонування території.

Рішенням Одеської міської ради від 15.03.2015 року №6489-VІ було затверджено Генеральний план м. Одеси.

Згідно з генеральним планом м. Одеси, затвердженим рішенням Одеської міської ради від 25.03.2015 року № 6489-VІ, земельна ділянка із кадастровим номером :35:001:0008 зазначена як озеленена територія загального користування.

Рішенням Одеської міської ради від 19.10.2016 року №1316-VII було затверджено план зонування території (зонінг) м. Одеси, яке було оприлюднено на офіційному сайті Одеської міської ради.

Як вбачається із роздруківки плану зонування території (зонінгу) м.Одеси в межах 13 станції В.Фонтану, земельна ділянка, яку просив надати ОСОБА_1 у безоплатну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), знаходиться в межах зони КВТ- зони установ відпочинку та туризму, яка призначена для розміщення пансіонатів, курортних готелів, туристичних баз, оздоровчих таборів, кемпінгів, об`єктів обслуговування, ландшафтних парків (т.1 а.с. 202-211).

Суд погоджується з відповідачем, що зонінг фактично становить собою планувальний поділ території міста на певні території з визначенням переліку дозволених (переважних та супутніх) об`єктів забудови, що забезпечує реалізацію довгострокової стратегії комплексного розвитку міста з урахуванням всіх його потреб та стримує хаотичну забудову.

Таким чином, відведення земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в межах даної зони не передбачено.

Отже, згідно з генеральним планом м. Одеси, затвердженим рішенням Одеської міської ради від 25.03.2015 року № 6489-VІ, планом зонування території (зонінгу) м.Одеси, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 19.10.2016 року №1316-VII, земельна ділянка із кадастровим номером :35:001:0008 не відноситься до земель житлової забудови.

Разом з цим, суд зазначає, що згідно з ч. 1, 3, 4, 9 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Згідно з ч.1 ст.20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду м.Одеси перебувала справа №520/6630/14-ц за позовом заступника прокурора Київського району м.Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_3 , Приватного підприємства "Каліпсо-2007", третя особа - реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції, управління Державного агентства земельних ресурсів у м.Одесі Одеської області про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси по справі №520/6630/14-ц, яке набрало законної сили 12.02.2015 року:

- позов заступника прокурора Київського району м.Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_3 , Приватного підприємства "Каліпсо-2007", третя особа реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції, управління Державного агентства земельних ресурсів у м.Одесі Одеської області про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку - задовольнити частково.

- витребувано у приватного підприємства "Каліпсо-2007" земельну ділянку (кадастровий номер :35:001:0008) площею 0,0934 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 на користь територіальної громади міста Одеси.

- визначити порядок виконання судового рішення, вказавши що воно є підставою для скасування Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції (вул.Старицького, 10, м.Одеса, 65036) реєстрації права власності ПП "Каліпсо-2007" на земельну ділянку (кадастровий номер :35:001:0008) площею 0,0934 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та для внесення Управлінням Державного агентства земельних ресурсів у м.Одесі Одеської області (вул.Космонавтів, 36, м.Одеса, 65078) відповідних змін у Поземельну книгу.

- відмовлено в решті позовних вимог.

На підставі вказаного рішення суду по справі №520/6630/14-ц 14.05.2018 року було здійснено реєстрацію права комунальної власності за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради на земельну ділянку (кадастровий номер :35:001:0008) площею 0,0934 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.218).

Так, рішенням Київського районного суду м.Одеси по справі №520/6630/14-ц, яке набрало законної сили 12.02.2015 року, зокрема встановлено:

«…рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 17.04.2008 по справі №2-2070/2008 задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 до Одеської міської ради, ДП «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах в особі Одеської регіональної філії Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності, визнання права власності на земельну ділянку, загальною площею 934,24 кв.м., розташовану за адресою АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 934,24 кв.м для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ДП «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах в особі Одеської регіональної філії, зареєструвати за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 934,24 га за вищевказаною адресою.

Зобов`язано Управління земельних ресурсів м. Одеси видати та підписати ОСОБА_3 державний акт на право власності на земельну ділянку площею 934.24 кв.м., яка знаходиться за вищевказаною адресою.

На підставі вищевказаного судового рішення ОСОБА_3 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку від 09.07.2008 серії ЯЖ № 308224.

Вказаний державний акт зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійної користування землею, договорів оренди землі за №03.».

Як стверджує відповідача та встановлено судом, реєстрація земельної ділянки кадастровий номер :35:001:0008 орієнтовною площею 0.0934га, за адресою: АДРЕСА_1 із цільовим призначенням « 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» відбулась на підставі рішення суду

Рішенням Київського районного суду м.Одеси по справі №520/6630/14-ц, яке набрало законної сили 12.02.2015 року, також встановлено, що:

«… Згодом, 15 липня 2008 року згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. зареєстрованого в реєстрі за № 11047, гр. ОСОБА_3 передала у власність ПП «Каліпсо-2007» земельну ділянку площею 934,24 кв., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, ПП «Каліпсо-2007» на підставі договору купівлі-продажу від 15.07.2008 року отримало у приватну власність земельну ділянку площею 934, 24 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі вищевказаного договору купівлі-продажу ПП «Каліпсо-2007» отримало державний акт на право власності на земельну ділянку від 20.10.2008 року серії ЯЖ № 474091.

Згідно інформації управління Держземагенства в м. Одесі, Одеської області на даний час ПП «Каліпсо-2007» згідно вищевказаного договору купівлі-продажу є чинним власником земельної ділянки площею 934,24 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, Прокуратурою Приморського району м.Одеси було внесено апеляційну скаргу на вищезазначене рішення, яка ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.09.2011 - задоволена, рішення Приморського районного суду м.Одеси від 17.04.2008 - скасовано, провадження по справі за позовом ОСОБА_3 до Одеської міської ради - закрито».

Таким чином, зроблено висновок у рішенні Київського районного суду м.Одеси по справі №520/6630/14-ц, яке набрало законної сили 12.02.2015 року, на теперішній час скасовано рішення суду, яке стало підставою для незаконного відчуження спірної земельної ділянки у територіальної громади міста Одеси та видачі державного акта на право власності на вказану земельну ділянку ОСОБА_3 .

Як стверджує відповідач, не спростовано позивачем та встановлено судом, рішення про розробку детального плану території, у межі якої входить земельна ділянка із кадастровим номером :35:001:0008 Одеською міською радою не приймалось.

Враховуючи вищевказане, оскільки зміна цільового призначення в установленому законом порядку земельної ділянки кадастровий номер :35:001:0008 площею 0,0934 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 не здійснювалась, суд при вирішенні даної адміністративної справи не приймає до уваги посилання позивача на те, що земельна ділянка кадастровий номер :35:001:0008 орієнтовною площею 0.0934га, за адресою: АДРЕСА_1 , відноситься саме до земель з цільовим призначенням « 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», зважаючи на наступне.

Зважаючи на вищевикладене, оскільки згідно з генеральним планом м. Одеси, затвердженим рішенням Одеської міської ради від 25.03.2015 року № 6489-VІ, земельна ділянка із кадастровим номером :35:001:0008 зазначена як озеленена територія загального користування, враховуючи, що із роздруківки плану зонування території (зонінгу) м.Одеси в межах 13 станції В.Фонтану, земельна ділянка, яку просив надати ОСОБА_1 у безоплатну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), знаходиться в межах зони КВТ- зони установ відпочинку та туризму, яка призначена для розміщення пансіонатів, курортних готелів, туристичних баз, оздоровчих таборів, кемпінгів, об`єктів обслуговування, ландшафтних парків, суд дійшов висновку, що при прийнятті спірного рішення в частині, яка є предметом розгляду у даній справі, суб`єкт владних повноважень - Одеська міська рада, діяв у межах та у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на вищевикладене, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що відповідачем спірне рішення прийнято в межах повноважень, у передбачений законодавством спосіб, з урахуванням всебічного дослідження всіх обставин спірних правовідносин, що мають значення для прийняття рішень, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову довів, з посиланням на відповідні докази правомірності своїх рішень, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241- 246, 250, 255, 262, 295, КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Одеської міської ради № 5673-VІІІ від 06.02.2020 року в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки кадастровий номер :35:001:0008 для « 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» орієнтовною площею 0.0934га, за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язання Одеської міської ради надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки кадастрова й номер :35:001:0008 для « 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» орієнтовною площею 0.0934га, за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

Відповідач - Одеська міської ради (пл.Думська, 1, м.Одеса, 65026; ).

Суддя С.М. Корой

.