Справа № 200/16635/16-а(2а/200/646/16)
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2020-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 серпня 2020 року м. Дніпросправа № 200/16635/16-а

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційні скарги Дніпропетровської міської ради, Громадської організації «Платформа Громадський Контроль»

на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2016 року (суддя Єлісєєва Т.Ю.) в адміністративній справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИЛКОМСЕРВІСДНІПРО»

до Дніпропетровської міської ради

про часткове скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

До суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИЛКОМСЕРВІСДНІПРО», в якому позивач просив визнати протиправним та скасувати п. 2.1. Положення про застосування системи електронних закупівель товарів, робіт і послуг у Дніпропетровській міській раді, затвердженого рішенням Дніпропетровської міської ради № 30/9 від 08.06.2016.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2016 року позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач та Громадська організація «Платформа Громадський Контроль» подали апеляційні скарги, в яких просили його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційні скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року скасовано постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2016 року, у задоволенні позову ТОВ «ЖИЛКОМСЕРВІСДНІПРО» відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 29 квітня 2020 року скасовано постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року, справу направлено на новий розгляд до Третього апеляційного адміністративного суду.

Судом апеляційної інстанції справу прийнято до провадження, призначено її розгляду у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Від позивача до суду повернувся з конверт, в якому було направлено судову повістку та копію ухвали про призначення справи до розгляду, що стало підставою для відкладення розгляду справи. При цьому суд встановив, що під час розгляду справи як в суді першої інстанції, так в судах апеляційної та касаційної інстанції, від позивача поверталися поштові відправлення без вручення, а тому з метою забезпечення права позивача бути присутнім у судовому засідання судом було повідомлено позивача про дату та час наступного судового засідання за допомогою телефонограми.

Проте позивач та відповідач до суду у призначене судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подали.

Представник Громадської організації подав клопотання про відкладення розгляду справи, в обґрунтування якого зазначив, що не може бути присутній у судовому засіданні у зв`язку з непогодженням дати засідання з представником та участю останнього в іншому судовому процесі.

Суд апеляційної інстанції не знайшов обґрунтованим таке клопотання, адже процесуальний закон не вимагає від суду погодження дати та часу судового засідання з учасниками справи. Крім того, представник Громадської організації не заявив, що бажає надати у судовому засідання додаткові пояснення, крім тих, які викладені в апеляційній скарзі.

Враховуючи наведені обставини, з метою дотримання критерію розумності строку розгляду справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що справу може бути розглянуто за наявними у ній матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що рішенням Дніпропетровської міської ради № 30/9 від 08.06.2016 затверджено Положення про застосування системи електронних закупівель товарів, робіт і послуг у Дніпропетровській міській раді, пунктом 2.1. якого встановлено, що це Положення застосовується з 01.08.2016 замовниками закупівлі товарів, робіт і послуг, які здійснюються за кошти міського бюджету м. Дніпропетровська, коштів комунальних підприємств, закладів, підпорядкованих Дніпропетровській міській раді та її виконавчим органам, за умови, що вартість таких товарів, робіт і послуг становить не менше три тисячі гривень та не перевищує межі, встановлені ч. 1 ст. 2 Закону України «Про здійснення державних закупівель», ч. 1 ст. 2 Закону України «Про публічні закупівлі».

В обґрунтування позову ТОВ «ЖИЛКОМСЕРВІСДНІПРО» зазначає, що відповідач оскаржуваним рішенням змінив правове регулювання публічних закупівель, тоді як у Дніпропетровської міської ради відсутні повноваження змінювати нормативне регулювання, визначене Законом України «Про публічні закупівлі», що свідчить про перевищення відповідачем повноважень.

На думку позивача, оскаржуване в частині рішення створює штучні перешкоди для участі у закупівлях, звужує права суб`єктів господарювання та суперечить чинному законодавству.

Крім того Положення про застосування системи електронних закупівель товарів, робіт і послуг у Дніпропетровській міській раді містить посилання на Закон України «Про здійснення державних закупівель», який втратив чинність, а тому фактично неможливо визначити сферу застосування п. 2.1. вказаного положення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції погодився з доводами позивача та дійшов висновку, що зміст п. 2.1. Положення про застосування системи електронних закупівель товарів, робіт і послуг у Дніпропетровській міській раді, затвердженого рішенням Дніпропетровської міської ради № 30/9 від 08.06.2016, не відповідає ч. 1 ст. 2 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки ним імперативно розширено дію закону на всі закупівлі, якщо їх вартість дорівнює або перевищує три тисячі гривень.

Проте суд апеляційної інстанції доходить висновку про помилковість таких висновків суду першої інстанції.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади визначені Законом України «Про публічні закупівлі», метою якого є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про публічні закупівлі» цей Закон застосовується: до замовників, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1,5 мільйона гривень; до замовників, які здійснюють діяльність в окремих сферах господарювання, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 1 мільйон гривень, а робіт - 5 мільйонів гривень.

Під час здійснення закупівлі товарів, робіт і послуг, вартість яких є меншою за вартість, що встановлена в абзацах другому і третьому цієї частини, замовники повинні дотримуватися принципів здійснення публічних закупівель, установлених цим Законом, та можуть використовувати електронну систему закупівель з метою відбору постачальника товару (товарів), надавача послуги (послуг) та виконавця робіт для укладення договору.

У разі здійснення закупівель товарів, робіт і послуг без використання електронної системи закупівель, за умови, що вартість предмета закупівлі дорівнює або перевищує 50 тисяч гривень та є меншою за вартість, що встановлена в абзацах другому і третьому цієї частини, замовники обов`язково оприлюднюють звіт про укладені договори в системі електронних закупівель відповідно до статті 10 цього Закону.

Пунктом 4 Розділу IX «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону замовникам, для яких цей Закон вводиться в дію з 1 серпня 2016 року, дозволено використовувати електронну систему закупівель з метою відбору постачальника товару (товарів), надавача послуги (послуг) та виконавця робіт для укладення договору, у разі здійснення закупівлі товарів, робіт і послуг, вартість яких є меншою за вартість, що встановлена в абзаці першому частини першої статті 2 Закону України «Про здійснення державних закупівель».

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що замовники, до яких віднесено відповідача як орган місцевого самоврядування, мають право використовувати електронну систему закупівель з метою відбору постачальника товару (товарів), надавача послуги (послуг) та виконавця робіт для укладення договору, якщо їх вартість є меншою за вартість, що встановлена в абзацах другому і третьому ч. 1 ст. 2 Закону України «Про публічні закупівлі». Тобто фактично використання чи невикористання електронної системи закупівель віднесено на власний розсуд замовника послуг/робіт.

Щодо висновків суду першої інстанції про імперативне розширення відповідачем дії закону на всі закупівлі, якщо їх вартість дорівнює або перевищує три тисячі гривень та посилання позивача на зміну відповідачем норм Закону України «Про публічні закупівлі», колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Таким чином, органи місцевого самоврядування наділенні повноваженнями щодо прийняття рішень з метою вирішення питань місцевого значення та управління майном, яке перебуває у комунальній власності.

Колегія суддів зазначає, що Законом України «Про публічні закупівлі» встановлено обов`язкову вимогу щодо застосування електронної системи закупівель із визначенням відповідної вартості предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг). При цьому закон не забороняє застосування такої системи, якщо вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) є нижчою за ціну, яка є граничною для виникнення обов`язку щодо продажу товарів/послуг із застосуванням електронної системи закупівель.

Суд апеляційної інстанції знаходить обґрунтованими доводи апелянтів, що Дніпропетровською міською радою не вносилися зміни до Закону України «Про публічні закупівлі», натомість лише упорядковано проведення закупівель товарів, робіт і послуг, вартість яких є меншою за вартість, що встановлена в абзацах другому і третьому ч. 1 ст. 2 Закону України «Про публічні закупівлі».

Щодо доводів позивача, що Положення про застосування системи електронних закупівель товарів, робіт і послуг у Дніпропетровській міській раді містить посилання на Закон України «Про здійснення державних закупівель», який втратив чинність, колегія суддів зазначає, що пункт 4 Розділу IX «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про публічні закупівлі» також містить посилання на вказаний нормативно-правовий акт та його положення, що обґрунтовує посилання на нього в оскаржуваному пункті рішення.

Враховуючи сукупність викладених обставин, колегія суддів доходить висновку, що при прийнятті рішення № 30/9 від 08.06.2016, яким затверджено пункт 2.1. Положення про застосування системи електронних закупівель товарів, робіт і послуг у Дніпропетровській міській раді, Дніпропетровська міська рада діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому підстави для його скасування відсутні.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 243, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Дніпропетровської міської ради, Громадської організації «Платформа Громадський Контроль» задовольнити.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2016 року в адміністративній справі № 200/16635/16-а скасувати.

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИЛКОМСЕРВІСДНІПРО» відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з 11 серпня 2020 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 11 серпня 2020 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров