Справа № 560/4377/18
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2020-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/4377/18

Головуючий у 1-й інстанції: Петричкович А.І.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

10 серпня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Кузьменко Л.В. Смілянця Е. С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про стягнення середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В :

в грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про стягнення з Кам`янець-Подільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2016 по 05.11.2018 в сумі 101 697,12 грн (сто одна тисяча шістсот дев`яносто сім гривень 12 копійок).

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року позов задоволено частково, стягнуто з Головного управління ДПС у Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2016 по 05.11.2018 в сумі 11817,21 (одинадцять тисяч вісімсот сімнадцять гривень двадцять одна копійка) гривень, з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням в частині відмовлених позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що застосування судом першої інстанції висновків Верховного Суду, викладених у справах №825/325/16, №524/1714/16 та №761/9584/15, є протиправним. Крім того, позивач стверджує, що причиною формування затримки розрахунку при звільненні є протиправна бездіяльність відповідача, тому суд першої інстанції необґрунтовано зменшив суму компенсації, яка підлягає виплаті ОСОБА_1 .

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її доводів і зазначив, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати в частині визначення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2016 по 05.11.2018 та ухвалити в цій частині нове рішення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.03.2016 позивача звільнено з посади завідувача сектору відшкодування ПДВ управління оподаткування юридичних осіб згідно з наказом Кам`янець-Подільської ОДПІ від 28.03.2016 року №47-о (а.с.11).

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі №822/1110/16 (залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18.10.2016 та постановою Верховного Суду від 04.04.2018) задоволено позов ОСОБА_1 , визнано протиправною бездіяльність Кам`янець-Подільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України щодо відсутності проведення індексації заробітної плати за період роботи з 01.01.2013 по 31.03.2016 та зобов`язано Кам`янець-Подільську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби України провести нарахування та виплату індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації заробітної плати за період роботи з 01.01.2013 по 31.03.2016 (а.с.12-18).

05.11.2018 на виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі №822/1110/16 Кам`янець-Подільська ОДПІ провела позивачу виплату індексації заробітної плати за період з 01.01.2013 по 31.03.2016 на суму 11812,23 грн (всього нараховано 14673,57 грн, з яких утримано 2861,34 грн податку з доходів фізичних осіб та військового збору), що підтверджується листом відповідача від 13.11.2018 за №5910/С/22-09-05-33 та платіжними дорученнями №491-492 від 01.11.2018 (а.с. 19-20).

07.11.2018 позивач звернувся до Кам`янець-Подільської ОДПІ із заявою про виплату йому середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку (з 01.04.2016 по 05.11.2018) в розмірі 101854,06 грн, виходячи з розрахунку: 156,94 грн середнього заробітку х 648 робочих днів = 101697,12 грн (а.с. 21).

Листом від 06.12.2018 №5967/С/22-09-05-33 Кам`янець-Подільська ОДПІ повідомила позивача про те, що виходячи з положень Закону України "Про оплату праці" та Закону України "Про державну службу" до складової заробітної плати державних службовців не належить індексація грошових доходів населення. На момент звільнення (31.03.2016) було проведено повний розрахунок по заробітній платі, нарахованих та невиплачених сум не було, будь-яка заборгованість була відсутня, спору про розмір сум, належних при звільненні не було. Отже, відсутні правові підстави для задоволення заяви щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку в сумі 101854,06 грн (а.с. 22-23).

Вважаючи вказану відповідь Кам`янець-Подільської ОДПІ протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в день звільнення позивача відповідач не провів остаточний розрахунок всіх виплат, тому ОСОБА_1 має право на застосування статті 117 КЗпП України в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відмовляючи в задоволенні позову в іншій частині, суд першої інстанції виходив з того, що середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 101697,12 грн набагато перевищує розмір невиплаченої індексації, тому слід застосувати принцип співмірності та стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 11 817,21 грн.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог в частині визначення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Ч.1 ст.116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів виходить з наступного.

Обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку проводиться в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі - Порядок № 100).

Згідно з абз.3 п.3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до абз.1 та абз.3 п.2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з розрахунковими листками за січень-лютий 2016 року (а.с. 24) заробітна плата ОСОБА_1 за січень 2016 року склала 3060,00 грн, за лютий 2016 року - 3217,50 грн.

Кількість робочих днів за січень і лютий 2016 року - 40.

З урахуванням наведеного середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 станом на день звільнення (31 березня 2016 року) становить 156,94 грн.

Відповідно до наказу Кам`янець-Подільської ОДПІ від 28.03.2016 року №47-о (а.с.11) ОСОБА_1 звільнено з посади завідувача сектору відшкодування ПДВ управління оподаткування юридичних осіб 31.03.2016 (а.с.34).

При цьому згідно з платіжними дорученнями від 01.11.2018 №491, №492 повний розрахунок з позивачем проведено 01.11.2018 (а.с.20).

Отже, час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2016 по 05.11.2018 складає 648 робочих днів.

Таким чином, сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку за період з 01.04.2016 по 05.11.2018 року складає 101 697,12 грн (156,94 грн х 648 робочих днів)

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц та від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, зважаючи на конкретні обставини справи з урахуванням вказаних вище критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

В межах розгляду справи №822/1110/16 встановлено протиправність дій відповідача щодо невиплати індексації заробітної плати ОСОБА_1 . Крім того, вказаним судовим рішенням зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації заробітної плати за період роботи з 01.01.2013 року по 31.03.2016 року.

Відповідно до ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Таким чином, судове рішення набуває статусу обов`язкового і підлягає виконанню з дати набрання законної сили.

Постанова Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі №822/1537/16 набрала законної сили 18.10.2016.

Водночас, відповідач виконав постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі №822/1537/16 в частині виплати індексації заробітної плати лише 01.11.2018, тобто більш ніж через 2 роки з дати набрання ним законної сили.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що тривалість затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 пов`язана з протиправною бездіяльністю відповідача щодо виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі №822/1537/16.

Згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі - Суд).

У контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції Судом розглядалися справи щодо порушення права власності, де об`єктами були, зокрема, кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, які є остаточними та підлягають виконанню ("Бурдов проти Росії" (Burdov v. Russia), заява № 59498/00, рішення від 7 травня 2002 р., п.40).

В Рішеннях у справах "Бурдов проти Росії" (Burdov v. Russia) від 7 травня 2002 р., заява № 59498/00, п.40; "Ясіуньєне проти Литви" (Jasiuniene v. Lithuania) від 6 березня 2003 р., заява № 41510/98, п. 45 Суд звертає увагу на свою практику, де неможливість для заявника домогтися виконання рішення на його чи її користь становить втручання у право на мирне володінням майном, як вказано у першому реченні пункту першого статті 1 Першого протоколу.

В п.70 рішення у справі "Рисовський проти України" заява № 29979/04 від 20.10.2011 Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі2 (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії2 (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).

Таким чином, під час виплати позивачу присуджених сум індексації відповідач діяв з порушенням принципу належного урядування, а саме: несвоєчасно та не в якомога послідовніший спосіб, що призвело до протиправного втручання у право ОСОБА_1 на мирне володінням майном.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з урахуванням критеріїв, визначених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, колегія суддів дійшла висновку про те, що підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відсутні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю підтверджуються встановленими у справі обставинами.

Висновки суду першої інстанції по суті спору не відповідають встановленим у справі обставинам, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати в частині визначення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2016 по 05.11.2018 та ухвалити нове рішення про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 101697,12 грн.

Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ч.6 ст.139 КАС України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з адміністративним позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 1016,97 грн, що підтверджується квитанцією №33 від 18.12.2018 року (а.с.4). Відповідно до квитанції №0.0..1 від 14.05.2020 року (а.с.117) за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції позивач сплатив судовий збір у розмірі 1526 грн.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат у сумі сплаченого судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 2542,97 грн.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про стягнення середнього заробітку скасувати в частині визначення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2016 по 05.11.2018.

Позов ОСОБА_1 в цій частині задовольнити.

Стягнути з Головного управління ДПС у Хмельницькій області (29000, вул. Пилипчука, 17, м. Хмельницький, код ЄДРПОУ - 43142957) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2016 по 05.11.2018 в сумі 101 697,12 грн (сто одну тисячу шістсот дев`яносто сім гривень 12 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 2542,97 грн (дві тисячі п`ятсот сорок дві гривні дев`яносто сім копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області (29000, вул. Пилипчука, 17, м. Хмельницький , код ЄДРПОУ - 43142957)

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку з підстав, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду складена в повному обсязі 11 серпня 2020 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Кузьменко Л.В. Смілянець Е. С.