Справа № 607/6600/20
Суддя: Грицак Р. М.
Дата ухвалення: 2020-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.08.2020 Справа №607/6600/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого - судді Грицака Р.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Осів І.В.,

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Кондрат Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу №2 роти №3 Управління патрульної поліції в Тернопільській області Гречка Артура Борисовича, Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу серії ДП18 № 646440 від 14.04.2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в до інспектора взводу №2 роти №3 Управління патрульної поліції в Тернопільській області Гречка А.Б., Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, в якому просить суд скасувати постанову серії ДП18 №646440 від 14.04.2020 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вказаною постановою його було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн., за те, що він 14 квітня 2020 року о 13 год. 30 хв. на автодорозі М19 Доманове-Ковель-Тереблече, керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN Sharan д.н.з. НОМЕР_1 порушив правила дорожнього руху та після зупинки працівником поліції не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії на вимогу працівника поліції, чим порушив вимоги п.2.4 а ПДР України.

Вважає, що обставини вказані в оскаржуваній постанові не відповідають дійсності, оскільки він транспортним засобом не керував, а лише знаходився на задньому пасажирському сидінні автомобіля, керування яким здійснював його товариш ОСОБА_2 , який побоюючись відповідальності за порушення ПДР перемістився на заднє пасажирське сидіння та сховався накрившись одіялом.

Відтак вважає, що він не зобовязаний був надавати документи інспектору поліції для встановлення особи з метою початку розгляду справи, оскільки докази керуванням ним транспортним засобом відсутні, а тому просить постанову винесену відповідачем ДП 18 № 646440 від 14.04.2020 року скасувати.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 квітня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за вказаним позовом, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

13.05.2020 року судом зареєстровано надані Управлінням патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції письмові пояснення на позовну заяву з додатком компакт-диском з відеозаписами, в якому представник відповідача вказує на те, що постанова відповідачем винесена на законних підставах а тому в задоволенні позову просить відмовити.

Судом постановлено ухвалу про залучення в процесуальному статусі в якості відповідача Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позовну заяву та

просив задовольнити з підстав викладених в позові, крім того зазначив, що він пред`явив посвідчення водія інспектору поліції після складення оскаржуваної постанови. Також вказав, що автомобіль VOLKSWAGEN Sharan д.н.з. НОМЕР_1 належав йому на праві власності, однак на даний час він його продав, а відтак свідоцтво про реєстрацію транспорного засобу у нього відсутнє.

Представник відповідача Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції в судовому зсіданні в задоволенні позову просить відмовити посилаючись на те, що відеозаписом з авто реєстратора службового автомобіля, що додається до матеріалів справи, чітко зафіксовано, що після зупинення транспортного засобу, водій якого перевищив дозволену швидкість руху, інспекторами було виявлено водія ОСОБА_1 , який з метою уникнення відповідальності за порушення ПДР перемістився на заднє пасажирське сидіння автомобіля та стверджуючи, що він не керував автомобілем відмовився пред`явити посвідчення водія. Позивача було повідомлено про розгляд адміністративної справи по факту вчиненого правопорушення. Поліцейськими позивачу було роз`яснено його права, передбачені ст. 55, 59, 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, положення статей 307, 308 КУпАП, право, порядок та строки оскарження постанови згідно зі статтями 287, 289 КУпАП, що підтверджується відеозаписом, що доданий до матеріалів справи. Вважає, що факти, наведені в позовній заяві, спростовуються доказами поданими відповідачем, а подання позивачем неправдивої інформації розцінює як намагання уникнути відповідальності за скоєне правопорушення. На підставі наведеного в задоволенні позову просить відмовити.

Відповідач інспектор взводу №2 роти №3 Управління патрульної поліції в Тернопільській області Гречка А.Б в судове засідання не з`явився.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, а також наданий стороною відповідача компакт-диск з відеозаписами подій, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову за таких підстав:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом інспектором Управління патрульної поліції в Тернопільській області Гречка А.Б. 14.04.2020 року винесено постанову ДП18 №646440 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Порядок складання постанови позивачем не оскаржується.

Так, в постанові зазначено, що 14 квітня 2020 року о 13 год. 30 хв. на автодорозі М19 Доманове-Ковель-Тереблече, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN Sharan д.н.з. НОМЕР_1 порушив правила дорожнього руху та після зупинки працівником поліції не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії на вимогу працівника поліції, чим порушив вимоги п.2.4 а ПДР України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП.

Зокрема, вона повинна містити інформацію про місце вчинення адміністративного правопорушення та докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Згідно із ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Так, судом встановлено, що зміст постанови відповідає вимогам ст.283 КУпАП.

Як вбачається із долученої відповідачем фототаблиці роздруківці результатів вимірювання технічного засобу «TruCam Serial (серійний номер ТС000750) зафіксовано, що автомобіль позивача VOLKSWAGEN Sharan д.н.з. НОМЕР_1 14 квітня 2020 року о 13 год. 10 хв. проїжджав автомобільною дорогою М-19 331 км зі швидкістю 73 км/год, при цьому дозволена максимальна швидкість на даній ділянці автодороги становить 50 км/год. Таким чином, перевищення швидкості становить 23 км/год.

Відтак зупинення працівником поліції транспортного засобу, який рухався з перевищенням швидкості, вчинено в межах повноважень, зазначених у ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію».

Вимоги відповідача щодо пред`явлення позивачем посвідчення на право керування транспортним засобом відповідають положенням п.2 ч.1 ст. 32 ЗУ «Про національну поліцію» за яким поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках, зокрема: 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; та вимогам п. 2.4 Правил дорожнього руху за яким, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; зокрема: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб.

Згідно з ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988 року, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006 року, «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

Доводи позивача щодо безпідставного притягнення до адміністративної відповідальності за порушення вимог п.2.4 а ПДР повністю спростовуються належними та достовірними доказами, дослідженими судом, а саме відеозаписом подій, які передують складанню простанови про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст.126 ч.1 КУпАП.

Так, із відеозапису переглянутого в судовому засіданні судом встановлено, що 14.04.2020 о 13 годині 30 хвилин на вимогу поліцейських автомобіль VOLKSWAGEN Sharan д.н.з. НОМЕР_1 зупиняється неподалік патрульного автомобіля, з машини ніхто не виходить. Працівники поліції одразу підходять до цього автомобіля, і бодікамера одного із поліцейських фіксує, що на водійському сидінні водій відсутній, однак на задньому пасажирському сидінні знаходиться позивач ОСОБА_1 та на передньому пасажирському сидінні знаходиться особа жіночої статі. Автомобіль VOLKSWAGEN Sharan д.н.з. НОМЕР_1 увесь час з моменту його зупинки знаходиться в полі зору камер працівників поліції, з яких вбачається, що з водійського місця ніхто не виходив. ОСОБА_1 на запитання поліцейського відповідає, що він не є водієм, який був за кермом автомобіля, хто керував транспорним засобом не вказує. Далі ОСОБА_1 неодноразово заперечує щодо керування автомобілем.

Посилання позивача на те що він не керував автомобілем, судом відхиляється, так з відеозапису вбачається, що особа яка сиділа на пасажирському сидінні жіночої статі не представляється (ПІБ не називає), документів які посвідчують її особу не надає, будь якої іншої особи, окрім ОСОБА_1 на задньому пасажирському сидінні автомобіля не вбачається, тоді як доказом у справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. ст.251, 271 ЦК України та положень ст. 384 КК України, можуть бути показання свідка, особу якого встановлено та попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо не правдиві показання.

Відтак належних та допустимих доказів, якіб підтверджували, той факт, що позивач не був за кремом автомобіля, а внаслідок чого не міг порушити правила дорожнього руху, у відповідності до ч.1 ст. 77 КАС України ним не надано.

Позивач не обґрунтував наданими доказами вимоги зазначені у його позові, а саме: що він не порушував вимоги п.п а) 2.4 ПДР України, клопотань про виклик свідків не заявляв.

Враховуючи викладене, проаналізувавши в своїй сукупності докази у справі, що надані сторонами, виходячи з досліджених судом наявних матеріалів справи, оглянутих відеозаписів, що наданий сторонами у справі, та виходячи з норм ст.ст.19,61 Конституції Українита ст.ст.9,73,76,77 КАС України, суд приходить до висновку, що обставини у оскаржуваній постанові викладені чітко, достатньо та «поза розумним сумнівом» підтверджують, що 14.04.2012 року о 13 год. 30 хв. водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN Sharan д.н.з. НОМЕР_1 після зупинки працівником поліції не пред`явив для перевірки посвідчення водія на вимогу працівника поліції, чим порушив вимоги п.2.4 а ПДР України.

При цьому, поліцейським дотримана процедура розгляду справи, розяснені права та можливість надати пояснення, що підтверджується відеозаписом.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що в діях позивача міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.126 КУпАП, оскільки факт порушення водієм п.2.4 а ПДР Правил дорожнього руху України відповідачем доведено та судом під час судового розгляду справи, встановлено.

Стягнення відповідачем накладено в межах санкції ч.1 ст. 126 КУпАП.

Враховуючи, що відповідач при винесенні постанови про адміністративне правопорушення дотримувався всіх вимог, передбачених чиним законодавством, суд вважає, що постанова відповідачем винесена на законних підставах, судом не встановлено порушень при винесені постанови.

Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та відмовляє в задоволені позову.

Постановою Великої Палати Верховного суду від 18.03.2020 року в справі №543/775/17 сформовано правову позицію щодо сплати судового збору при розгляді адміністративних справ щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення.

Велика Палата Верховного Суду вирішуючі подібні правовідносини зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки позивач не сплачував судовий збір при подачі позовної заяви, при відмові в задоволені його позовних вимог, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 420,40 грн підлягають стягненню з позивача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 280, 283, 287-289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керуючись ст.ст. 3, 139, 243-246, 286 Кодексом адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до інспектора взводу №2 роти №3 Управління патрульної поліції в Тернопільській області Гречка Артура Борисовича, Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу серії ДП18 № 646440 від 14.04.2020 року - відмовити.

Стягнути з позивача ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 420 грн 40 коп (чотириста двадцать гривень сорок копійок)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: інспектор взводу №2 роти №3 Управління патрульної поліції в Тернопільській області Гречка Артура Борисовича, Управління патрульної поліції в Тернопільській області, місцезнаходження: вул. Котляревського, 24, м. Тернопіль, .

Повне текст рішення суду складено 12 серпня 2020 року.

Головуючий суддяР. М. Грицак