Справа № 420/7339/19
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2020-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7339/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

за участю секретаря - Ляшенко Ю.В.,

за участю сторін: позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Тимофєєнко О.А.,

представника відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу (65114, м. Одеса, 12 лінія 6 станції Люстдоррфської дороги, 22, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу, в якому просила:

визнати протиправним та скасувати наказу Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу № 335-0 від 30.10.2019 року;

поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору державного екологічного нагляду (контролю) атмосферного повітря відділу державного екологічного нагляду (контролю) природних ресурсів - старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Кримсько-Чорноморського округу Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу;

стягнути із Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу на користь ОСОБА_1 заробітну плату за весь період вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначила, що нею під тиском з боку керівництва було написано заяву про звільнення за угодою сторін, проте без дати, з якої ОСОБА_1 просила звільнити її з посади за угодою сторін, а також без дати її подання до відділу кадрів.

Наказом Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу № 335-О від 30.10.2019 року ОСОБА_1 була звільнена 04.11.2019 року із займаної посади відповідно до ч. 2 ст. 86 Закону України «Про державну службу».

Після отримання у відповідь на запит адвоката засвідченої Інспекцією копії заяви про звільнення ОСОБА_1 встановила, що на власноручно написаній нею заяві невстановленими особами було дописано дві дати: дату 04.11.2019 - з якої вона просила її звільнити із публічної служби та дату 28.10.2019 - дату начебто написання та подання заяви до відділу кадрів. Позивач зазначає, що жодна із вказаних календарних дат на заяві про звільнення не була написана нею особисто.

Позивач зазначає, що визначення дати звільнення за згодою сторін є обов`язковою умовою такого звільнення, а вона не проставляла власноручно будь-яких календарних дат в заяві про звільнення, що свідчить про відсутність згоди та волевиявлення службовця на звільнення за угодою сторін.

Крім того, з 04.11.2019 по 08.11.2019 ОСОБА_1 перебувала на лікарняному, а отже, відповідач не мав права звільняти позивачку із займаної посади із дати, станом на який вона перебувала на лікарняному.

Таким чином позивач вважає, що спірний наказ належить до скасування а позивача слід поновити на посаді та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 19.12.2020 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку загального провадження та, серед іншого, було витребувано з Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу оригінал заяви ОСОБА_1 про її звільнення за угодою сторін з 04.11.2019 року.

08.01.2020 року від представника Відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що заява про звільнення за угодою сторін була написана власноруч ОСОБА_1 , що не заперечується Позивачем. Позивач зазначає в позовній заяві про те, що нею нібито не були вказані дати 04.11.2019 - дата звільнення зі служби та 28.10.2019 - дата написання заяви.

Відповідач зазначає, що сама Позивач констатує та підтверджує факт власноруч написаного тексту заяви про звільнення і всі її подальші дії свідчать про обізнаність з датами написання заяви та звільнення із займаної на той час посади. Відповідач, в свою чергу, наголошує на тому, що заява була надана саме із вказаними датами і особисто Позивачем. Жодних сумніві і здогадів того, що саме Позивач зазначила вказані дати у Відповідача не було. Цілком ймовірно, враховуючи подальші дії Позивача, якщо припустити вірогідність проставляння підписів іншою особою, що це було сплановано заздалегідь саме Позивачем.

Крім того, відповідач зазначив, що ОСОБА_1 в якості обґрунтування протиправності оскаржуваного наказу зазначає про звільнення її з публічної служби під час знаходження на лікарняному з 04.11.2019 року по 08.11.2019 року. Разом з цим, відповідно до Журналу обліку робочого часу, 04.11.2019 року ОСОБА_1 проставлений підпис, що є доказом того, що вона знаходилася на своєму робочому місці. Крім того, 04.11.2019 року після оголошення наказу Інспекції від 30.10.2019 року № 335-0 «Про звільнення ОСОБА_1 », вона відмовилася від ознайомлення з цим наказом під підпис та покинула кабінет в.о. начальника Державної екологічної інспекції Кримсько - Чорноморського округу о 10 годин 15 хвилин, про що складений Акт про відмову від ознайомлення з наказом Інспекції від 30.10.2019 року № 335-О. Крім того, 04.11.2019 року ОСОБА_1 особисто підписала акт щодо передачі майна довіреного у зв`язку з виконанням службових обов`язків. В акті прийому-передачі, за підписами голови та членів комісії, ОСОБА_1 власноруч засвідчила передачу матеріальних цінностей у вказаній сумі, а також посилання на наказ Інспекції від 30.10.2019 року № 335 - О. Позивачем також проставлений особистий підпис в Пам`ятці, яка стосується подання декларації і як вбачається з розміщеної у вільному доступі декларації Позивач 04.11.2019 року подала електронну декларацію за період 01 січень 2019 - 03 листопад 2019, що знову свідчить про обізнаність Позивача про її звільнення саме 04.11.2019 року.

Відповідач вважає, що вищевказана хронологія подій свідчить про те, що 28.10.2019 року ОСОБА_1 написала заяву на ім`я начальника Інспекції Ставнійчука О.П. в якій вона просила звільнити її з займаної посади за угодою сторін з 04.11.2019 року. На даній заяві Ставнійчуком О.П. була проставлена резолюція «До наказу». Таким чином відповідач вважає між Позивачем та начальником Державної - екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу досягнута взаємна домовленість, щодо звільнення Позивача саме з 04.11.2019 року.

При цьому відповідач зазначає, що Позивачем в підтвердження не надано до суду жодних доказів чинення збоку Відповідача на Позивача тиску, погроз, примушування до написання заяви. При цьому, Позивач, в подальшому, не вчинив ніяких дій для відкликання заяви, яка, нібито, була написана під тиском і без дат.

21.01.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач додатково зазначила, що 04.11.2019 ОСОБА_1 з`явилась на своє робоче місце у час, встановлений для явки відповідно до правил трудового розпорядку. Через погане самопочуття ОСОБА_1 була вимушена покинути робоче місце через необхідність відвідування лікаря. З 04.11.2019 по 08.11.2019 ОСОБА_1 перебувала на лікарняному. 05.11.2019 року представники відповідача з`явились додому до ОСОБА_3 та саме у цей день вручили їй трудову книжку і надали для ознайомлення наказ про звільнення, що підтверджується власноручним підписом ОСОБА_1 , на ньому. Копію самого наказу позивачці вручено не було.

Що стосується посилань відповідача на факт подання позивачем 04.11.2019 електронної декларації позивач зазначила, що 04.11.2019 позивачці, яка вже перебувала на лікарняному, зателефонували представники відповідача із вимогою з`явитись для вручення наказу про звільнення. Оскільки декларація перед звільненням подасться не пізніше дня припинення діяльності, пов`язаної з виконання функцій держави і наслідком неподання такої декларації було б вчинення позивачкою злочину, передбаченого ст. 366-1 Кримінального кодексу України, позивачем і було подано відповідну декларацію.

21.01.2020 року до суду від відповідача надійшли заперечення в яких додатково зазначено, що ОСОБА_1 була відсутня 04.11.2019 року на своєму робочому місці після оголошення наказу Інспекції від 30.10.2019 року № 335-0 «Про звільнення ОСОБА_1 », в період з 10 годин 15 хвилин до 17 годин 55 хвилин, про що складений Акт про відсутність на робочому місці. Про причини своєї відсутності на робочому місці ОСОБА_1 не повідомляла, свого безпосереднього керівника, чим порушила Правила внутрішнього службового розпорядку Державної екологічній інспекції Кримсько-Чорноморського округу.

Позивач стверджує, що за період перебування 04.11.2019 року на роботі, ніяких наказів про звільнення до відома ОСОБА_1 не було доведено, але це спростовується тим, що під час оголошення наказу Інспекції від 30.10.2019 року № 335-О були присутні інші працівники Інспекції та Позивач 04.11.2019 року подала електронну декларацію за період 01 січень 2019 - 03 листопад 2019, що знову ж таки свідчить про обізнаність Позивача про її звільнення саме 04.11.2019 року.

Відповідач зазначає, що матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 саме 04.11.2019 року була на своєму робочому місці, в присутності інших працівників Інспекції вона знала про наказ Інспекції про своє звільнення та відмовилася від ознайомлення з ним та отриманням трудової книжки.

Стосовно твердження Позивача, що 05.11.2019 року до неї додому навідалися працівники Державної екологічної інспекції Кримсько - Чорноморського округу, відповідач зазначив, що враховуючи, що ОСОБА_1 04.11.2019 року відмовилася отримати копію наказу від 30.10.2019 року № 335-0 «Про звільнення ОСОБА_1 » та відмовилася отримати трудову книжку, беручи до уваги її фактичну відсутність на робочому місці з 10 годин 15 хвилин унеможливили вручення ОСОБА_1 копії наказу про звільнення та трудової книжки, адже ні керівництво Інспекції та підпорядковані Позивачу працівники Інспекції не знали і не могли знати про факт відсутності ОСОБА_1 на своєму робочому місці.

Суд зазначає що у запереченнях та у клопотанні від 13.01.2020 року відповідач просив залишити позовну заяву без розгляду, оскільки місячний строк на звернення до суду для захисту прав Позивача сплинув 04.12.2019 р., оскільки саме з цієї дати Позивачу стало відомо про існування Наказу про її звільнення, а до суду позивач звернулася 05.12.2020 року.

Ухвалою суду від 21.01.2020 року, занесеною до протоколу судового засідання, судом відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення без розгляду позовної заяви з підстав пропуску строку звернення до суду, оскільки позивач з оскаржуваним наказом була ознайомлена 05.11.2019 року, що підтверджується її особистим підписом, і саме з цієї дати дізналася про підстави свого звільнення, а тому останнім днем на звернення до суду з даним адміністративним позовом є саме 05.12.2019 року.

Крім того, у зв`язку з ненаданням відповідачем до суду оригіналу заяви ОСОБА_1 про її звільнення за угодою сторін з 04.11.2019 року, ухвалою суду від 21.01.2020 року, занесеною до протоколу судового засідання повторно було витребувано у відповідача оригінал вищезазначеної заяви.

Ухвалою суду від 04.02.2020 року судом, у зв`язку з ненаданням відповідачем оригіналу заяви ОСОБА_1 про її звільнення за угодою сторін з 04.11.2019 року, повторно було витребувано оригінал вищезазначеної заяви та зобов`язано надати її у строк до 11.02.2020 року.

Ухвалою суду від 11.02.2020 року судом, у зв`язку з ненаданням відповідачем оригіналу заяви ОСОБА_1 про її звільнення за угодою сторін з 04.11.2019 року, повторно було витребувано оригінал вищезазначеної заяви та зобов`язано надати її у строк до 16.03.2020 року.

В судовому засіданні 16.03.2020 року судом було розглянуто клопотання позивача про призначення почеркознавчої експертизи з питання «чи виконано написання календарних дат " 04.11.2019" та " 28.10.2019" на заяві ОСОБА_1 про звільнення за угодою сторін особисто ОСОБА_1 або іншими особами?». В судовому засіданні позивач та її представник підтримали вказане клопотання та просили призначити по справі експертизу. Представник відповідача заперечував щодо задоволення клопотання.

Ухвалою суду від 16.03.2020 року було задоволено клопотання позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи, призначено по справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України, який знаходиться за адресою: вул. Прохорівська, 35, м.Одеса, 65000. Перед судовим експертом поставлено питання «чи виконано написання календарних дат " 04.11.2019" та " 28.10.2019" на заяві ОСОБА_1 про звільнення за угодою сторін особисто ОСОБА_1 або іншими особами?» та, з огляду на той факт, що оригінал заяви ОСОБА_1 про її звільнення за угодою сторін з 04.11.2019 року так і не було надано до суду, а позивач та його представник наполягали на проведенні експертизи, судом було зобов`язано Державну екологічну інспекцію Кримсько-Чорноморського округу надати до Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України оригінал заяви ОСОБА_1 про її звільнення за угодою сторін з 04.11.2019 року. Крім того, провадження по справі на час проведення експертизи було зупинено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2020 року по справі №420/7339/19 було скасовано ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16.03.2020 року у справі № 420/7339/19, а справу направлено до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 16.06.2020 року, занесеною до протоколу судового засідання, було закрито підготовче провадження а справу призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні 28.07.2020 року позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі та просили задовольнити його з підстав, викладених в тексті позовної заяви.

В судове засідання 28.07.2020 року представник відповідача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно. Жодних клопотань від відповідача на адресу суду не надходило.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов та заперечення на нього, судом встановлено наступне.

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 ОСОБА_1 з 20.02.2019 року працювала у Державній екологічній інспекції Кримсько-Чорноморського округу на посаді начальника відділу державного екологічного нагляду (контролю) водних ресурсів та атмосферного повітря Кримсько-Чорноморського округу - старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Кримсько-Чорноморського округу.

На підставі наказу № 120-О від 01.04.2019 року позивачку було переведено на вакантну посаду начальника відділу державного екологічного нагляду (контролю) природних ресурсів - старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Кримсько-Чорноморського округу Державної екологічній інспекції Кримсько-Чорноморського округу.

16.09.2019 року ОСОБА_1 було переведено на посаду завідувача сектору державного екологічного нагляду (контролю) атмосферного повітря відділу державного екологічного нагляду (контролю) природних ресурсів - старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Кримсько-Чорноморського округу Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу за її згодою (наказ № 287-О від 16.09.2019).

Наказом Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу № 335-О від 30.10.2019 року ОСОБА_1 була звільнена 04.11.2019 року із займаної посади за угодою сторін відповідно до ч. 2 ст. 86 Закону України «Про державну службу».

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За приписами частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Однією із підстав припинення трудового договору є угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України).

Підстави для припинення державної служби визначено статтею 83 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 1995 року №889-VIII (далі Закон №889-VIII).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.83 Закон №889-VIII державна служба припиняється за ініціативою державного службовця або за угодою сторін.

Відповідно до статті 86 Закону №889-VIII державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення. Державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом. Суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З матеріалів справи вбачається, що єдиною підставою для прийняття оскаржуваного наказу була особиста письмова заява позивача, що містила прохання звільнити її із займаної посади за угодою сторін.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін щодо підстави припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (стаття 38 КЗпП України).

За такого правового регулювання основними умовами угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення угоди сторін та строк, з якого договір припиняється. Визначення дати звільнення за згодою сторін є обов`язковою умовою такого звільнення, оскільки сприяє свідомому волевиявленню працівника щодо звільнення з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Відсутність належного волевиявлення не дає підстави вважати наявність наміру працівника звільнитись саме за згодою сторін, а сама по собі згода роботодавця задовольнити прохання працівника про звільнення також не означає наявність угоди про припинення трудового договору за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін).

Угода - це дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків і розуміє під собою вільне волевиявлення обох сторін.

Волевиявлення - це засіб, яким особа має намір досягти певних юридичних результатів і пов`язується із вчиненням фактичних дій.

Дія - це зовнішнє вираження волі і свідомості людей.

Як зазначає позивач, нею було написано заяву про звільнення за угодою сторін, проте без дати, з якої ОСОБА_1 просила звільнити її з посади за угодою сторін, а також без дати її подання до відділу кадрів. Позивач зазначає, що дата подання заяви та дата звільнення зазначені не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Відповідач в свою чергу наголошує на тому що на заяві була зазначена дата її подання та дата звільнення, а ОСОБА_1 знала про майбутнє звільнення.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З метою всебічного та об`єктивного встановлення обставин судом неодноразово було витребувано у відповідача оригінал заяви ОСОБА_1 про її звільнення за угодою сторін з 04.11.2019 року, з метою призначення по справі судової почеркознавчої експертизи з питання чи виконано написання календарних дат "04.11.2019" та "28.10.2019" на заяві ОСОБА_1 про звільнення за угодою сторін особисто ОСОБА_1 або іншими особами?

Разом з цим відповідачем до суду оригінал заяви ОСОБА_1 про її звільнення за угодою сторін з 04.11.2019 року так і не було надано.

Суд зазначає, що заява позивача про звільнення із займаної посади за угодою сторін повинна містити волевиявлення (пропозиції) позивача та визначення строку, з якого трудовий договір пропонується розірвати за угодою сторін.

Недосягнення сторонами згоди щодо припинення трудового договору та відсутність узгодженої дати звільнення, позбавляє роботодавця права на звільнення працівника за угодою сторін.

Таким чином, за відсутності оригіналу заяви ОСОБА_1 про її звільнення за угодою сторін з 04.11.2019 року, суд позбавлений можливості встановити чи написані відповідні календарні дати у заяві про звільнення особисто позивачем, тобто чи містила заява волевиявлення (пропозиції) позивача та визначення строку, з якого трудовий договір пропонується розірвати за угодою сторін.

При цьому суд відхиляє інші доводи відповідача стосовно того що позивач знала про своє звільнення, оскільки 04.11.2019 року ОСОБА_1 знаходилася на своєму робочому місці, особисто підписала акт щодо передачі майна довіреного у зв`язку з виконанням службових обов`язків та подала електронну декларацію.

Зазначені обставини не спростовують того факту, що заява позивача про звільнення за угодою сторін повинна містити волевиявлення позивача та строк, з якого вона бажає розірвати трудовий договір.

Відповідач, в свою чергу не виконав власний обов`язок, покладений на нього ч. 2 ст. 77 КАС України, щодо доказування правомірності свого рішення, а саме не надав до суду витребуваний оригінал заяви ОСОБА_1 про її звільнення за угодою сторін з 04.11.2019 року, з аналізу змісту якого, шляхом проведення почеркознавчої експертизи, було б за можливе встановити волевиявлення позивача про звільнення саме з 04.11.2020 року.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що наказ Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу № 335-о від 30.10.2019 року є протиправним та належить до скасування.

У зв`язку з наведеним суд вважає, що ОСОБА_1 слід поновити на посаді завідувача сектору державного екологічного нагляду (контролю) атмосферного повітря відділу державного екологічного нагляду (контролю) природних ресурсів - старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Кримсько-Чорноморського округу Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу з 04.11.2019 року.

Щодо позовних вимог про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України в постанові від 14.01.2014 р. по справі № 21-395а13, суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у порядку.

Середній заробіток працівника згідно з ч.1 ст. 27 Закону України Про оплату праці визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. (далі - Порядок № 100).

Відповідно до абз 3 п. 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Зі змісту пункту 5 Порядку № 100 вбачається, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

З урахуванням зазначеного середньоденна заробітна плата позивача за останні 2 календарні місяці роботи (вересень та жовтень 2020) склала 623,21 грн.

Період вимушеного прогулу в робочих днях складає 182 дні.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 04.11.2019 по 28.07.2020 року у розмірі 113424,22 грн.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 371 КАС України рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягають негайному виконанню, рівно як і рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць підлягають негайному виконанню.

Відповідно до зазначеної норми суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу (65114, м. Одеса, 12 лінія 6 станції Люстдоррфської дороги, 22, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу № 335-о від 30.10.2019 року.

Поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору державного екологічного нагляду (контролю) атмосферного повітря відділу державного екологічного нагляду (контролю) природних ресурсів - старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Кримсько-Чорноморського округу Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу з 04.11.2019 року.

Стягнути з Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.11.2019 по 30.06.2020 року у розмірі 113424 (сто тринадцять тисяч чотириста двадцять чотири) грн. та 22 коп.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та в частині стягнення з Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 07.08.2020 року.

Суддя А.А. Радчук.

.