Справа № 522/5773/19
Суддя: Чернявська Л. М.
Дата ухвалення: 2020-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/5773/19
Провадження № 2а/522/291/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Чернявської Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Пейкова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси адміністративну справу за позовом громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження,

ВСТАНОВИВ:

03 квітня 2019 року громадянин Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №193 від 18.03.2019 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства громадянина ДР Конго ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мотивує вимоги тим, що 18 березня 2019 р. відділом організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області було прийнято рішення №193 про примусове повернення громадянина Демократичної республіки Конго ОСОБА_1 . Відповідно до рішення, Позивача зобов`язано в строк до 16 квітня 2019 р. покинути територію України. Вважає, що зазначене рішення є противоправним та підлягає скасуванню з наступних підстав. 1. Рішення прийнято з порушенням ч.1 ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземці та осіб без громадянства», оскільки іноземець або особа без громадянства не може бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країни де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), незалежності до певної соціальної групи або політичних переконань де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання. Звертає увагу, що він є уродженцем Демократичної республіки Конго та не може повернутися до країни походження через небезпеку. 2. Він має доньку на території України, тому примусове повернення унеможливлюється через порушення прав позивача на сімейне життя та інтересів дитини.

За результатами автоматичного розподілу справа передана для розгляду судді Єршовій Л.С..

09 квітня 2019 року провадження по справі відкрито, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 27 січня 2020 року позовну заяву громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу від 27 січня 2020 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2020 року апеляційну скаргу громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 27 січня 2020 року по справі №522/5773/19 скасовано. Справа за позовом громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження направлена до Приморського районного суду міста Одеси для продовження розгляду.

23 березня 2020 року матеріали справи надійшли до суду першої інстанції, а 24 березня 2020 року за результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана судді Чернявській Л.М.

Ухвалою від 26 березня 2020 року справа прийнята до розгляду.

В судове засідання 03 серпня 2020 року учасники справи повторно не з`явились. Позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. 21 травня 2019 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області надало відзив на позов, в якому просить відмовити задоволенні позову.

Дослідивши наявні у справі матеріали та фактичні обставини, з`ясувавши правові підстави звернення до суду та заперечення проти позову відповідача та за умови що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, суд вважає, шо відсутні перешкоди для розгляду справи по суті, у зв`язку з чим постановляє судове рішення.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 року № 3773-VI (надалі Закон № 3773-VI).

Положення статті 1 Закону № 3773-VI розрізняє два поняття («іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах» та «нелегальний мігрант»).

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які вустановленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

18.03.2019 року співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області спільно із співробітниками СБУ, АДПСУ та УБЗПТЛ за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, ринок 7-ий км, було виявлено громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Перевіркою позивача було встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прибув до України у 2010 році з метою проживання. Кордон України перетинав легально через КПП «Бориспіль» за паспортним документом громадянина ДР Конго, який втратив.

Суди неодноразово розглядали справи щодо дій ГУ ДМС України в Одеській області про відмову ОСОБА_1 у визнанні біженцем, втім рішення ГУ ДМС України в Одеській області про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та наказ про відмову у прийнятті відповідної заяви скасовані не були.

18 березня 2019 ГУ ДМС України в Одеській області було прийняте рішення про примусове повернення в країну походження № 193 громадянина Конго ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 16.04.2019 року.

Як вбачається із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Одесі народилась ОСОБА_3 , про що свідчить актовий запис про народження №10109, вчинений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі Одеського міського управління юстиції (свідоцтво Серії НОМЕР_1 ). Батьком дитини вказаний громадянин Демократичної республіки КонгоОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України).

Згідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Частиною 8 статті Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», встановлено, що примусове повернення з України не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку.

Частиною 2 ст. 51 Конституції України встановлено, що, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 Сімейного кодексу України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України до обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини належить: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ст. 291 Цивільного кодексу України, фізична особа незалежно від віку та стану здоров`я має право на сім`ю. Вона не може бути проти власної волі розлучена з сім`єю, крім випадків, встановлених законом. Вона має право на підтримання зв`язків з членами своєї сім`ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Ніхто не має права втручатися у сімейне життя фізичної особи, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ст. 3 Сімейного кодексу України).

Кожна особа має право на проживання в сім`ї. Особа може бути примусово ізольована від сім`ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя. Держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини ( ст. 4 сімейного кодексу України).

Згідно з приписами ст. 18 Конвенції ООН про права дитини (20.11.1989 р.), батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з приписами Декларації ООН прав дитини (20.11.1959 р.), дитина повинна, коли це можливо, зростати на піклуванні і під відповідальністю свої батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання чи таких посягань.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд зазначає, що відносини позивача з членами його сім`ї, зокрема, дітьми та дружиною, складають «сімейне життя» для цілей застосування статті 8 Конвенції (п.65 постанови у справі «Нунесс проти Норвегії» від 28.06.2011 р. (заява №55597/09)).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що втручання у право на повагу до сімейного життя, передбачене ст.8 Конвенції в контексті ухвалення рішення про примусове повернення в країну походження, не відповідає нормам законодавства, отже, не буде законним.

Матеріали справи не містять доказів асоціальної характеристики позивача.

Варто також зазначити, що таке втручання не є необхідним у демократичному суспільстві для досягнення легітимної мети - в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

При оцінці пропорційності втручання у зазначене вище право позивача, необхідно також оцінити дотримання інтересів дитини позивача, доля яких, вочевидь, потрапляє в залежність від рішення про примусове повернення з України, тим паче, зважаючи на те, що позивач єдиний в сім`ї, хто працює та утримує сім`ю.

У цьому контексті необхідно врахувати статтю 3 Конвенції ООН про права дитини, згідно якої, найкращі інтереси дитини мають бути пріоритетом при прийнятті публічними органами будь-яких заходів відносно дітей (см. постанова Європейського Суду з прав людини «Нойлінгер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), скарга №41615/07, §135, ECHR2010). Таким чином, Європейський суд не впевнений в тому, що влада Норвегії діяла в межах свого розсуду, прагнучи встановити справедливу рівновагу між публічним інтересом у встановленні ефективного міграційного контролю та потребами заявниці у перебуванні в Норвегії з метою підтримання контактів зі своїми дітьми в їх найкращих інтересах».

Отже, втручання у право на повагу до сімейного життя, передбачене статтею 8 Конвенції, в контексті ухвалення рішення про примусове повернення в країну походження, не відповідає нормам законодавства, а отже, не може вважатися законним.

За таких підстав рішення про примусове повернення, вочевидь не є пропорційними легітимній меті забезпечення міграційної політики держави, а тому підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243-246, 250, 251, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №193 від 18.03.2019 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства громадянина ДР Конго ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до П?ятого апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 12 серпня 2020 року.

Суддя Л.М. Чернявська

03.08.2020