Справа № 810/3213/16
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2020-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 810/3213/16

адміністративне провадження № К/9901/2348/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Хохуляка В.В.,

суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу №810/3213/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 20.09.2018 (суддя Панова Г.В.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2018 (головуючий суддя Кузьменко В.В., судді: Василенко Я.М., Шурко О.І.),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, у якому просила суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.06.2016 №78408-13, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25000грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05.09.2018 адміністративний позов задоволено.

Позивач звернулась до суду з заявою про стягнення судових витрат з відповідача у розмірі 58200,00грн., пов`язаних з наданням їй професійної правничої допомоги.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.09.2018, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2018, в ухваленні додаткового рішення відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суди посилались на те, що позивачем не надано доказів взаємозв`язку між сплаченими позивачем спеціалісту у галузі права коштами та наданою йому правовою допомогою на підставі відповідного договору, зокрема, належним чином укладеного (оформленого) акту виконаних робіт та звіту з детальним описом робіт, здійснених витрат тощо. За таких обставин, оскільки позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції, з позицією якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що зазначена позивачем сума відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 58200,00грн. є необґрунтованою.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в ухваленні додаткового рішення, ОСОБА_1 звернулась з касаційною скаргою до Верховного Суду, у якій просить скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 20.09.2018, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2018 та ухвалити нове рішення на користь позивача. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення сплачених витрат на правову допомогу, з посиланням на те, що така компенсація може бути проведена тільки у тих випадках, якщо вона полягала в участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді - в межах судового розгляду справи. Позивач звертає увагу, що твердження судів не відповідають практиці Великої Палати Верховного Суду. Крім того, позивач зазначає, що іншою підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення слугувала неспіврозмірність суми витрат з ціною позову, з чим позивач також не погоджується, у зв`язку з тим, що вказані обставини є підставою для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а не відмови у такому відшкодуванні.

Ухвалою Верховного Суду від 28.01.2019 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 20.09.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2018 у справі №810/3213/16.

На виконання вимог закону особам, які беруть участь у справі, надіслано копії ухвали про відкриття касаційного провадження та інформація про їхні права та обов`язки, надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Відповідач подав відзив на касаційну скаргу. Податковий орган зазначив, що предметом судового спору у даній справі є податкове повідомлення-рішення з визначенням податкового зобов`язання у розмірі 25000грн., при цьому, розмір витрат на правову допомогу заявлено 58200грн., що є необґрунтовано завищеною сумою. Відповідач звертає увагу, що категорія справ про оскарження податкового повідомлення-рішення з транспортного податку відноситься до категорії незначної складності. Відповідач вважає, що судами попередніх інстанцій постановлено законні та обґрунтовані рішення, підстави для їх скасування відсутні, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів - без змін.

Ухвалою суду від 27.07.2020 призначено розгляд справи у порядку письмового провадження на 04.08.2020.

Верховний Суд, переглянувши ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до положень статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно вимог статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини друга-п`ята статті 134 КАС України).

У справі, що розглядається, рішенням суду першої інстанції від 05.09.2018 позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування податкового повідомлення-рішення задоволено.

При цьому, у додаткових поясненнях до заперечення податкового органу від 29.08.2018 ОСОБА_1 , у тому числі, просила стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з наданням їй професійної правничої допомоги адвоката.

Позивач 10.09.2018 звернулася до суду з заявою (отримано судом 14.09.2018) про стягнення з відповідача судових витрат у розмірі 58200грн., пов`язаних з наданням останній професійної правничої допомоги адвоката та надала копії підтверджуючих документів.

Згідно з частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Надаючи оцінку обставинам, суд звернув увагу, що розгляд даної справи було здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами, всі процесуальні документи у справі підписані позивачем особисто.

Щодо доводів позивача з посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, суд враховує, що у постанові від 28.06.2018 по справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) Великою Палатою Верховного Суду викладено висновок згідно якого, КАС України (у редакції, чинній на момент звернення з заявою) не передбачав, що види правової допомоги, які підлягають компенсації, можуть встановлюватися або обмежуватися іншими законами.

Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначає не види правової допомоги, а виключно граничний розмір їх компенсації.

У справі, що розглядається, суд не приймає до уваги посилання скаржника на рішення Великої Палати Верховного Суду, оскільки Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.06.2018 по справі №826/1216/16 застосовано положення законодавства, що були чинними на момент вирішення справи №826/1216/16, а саме норми статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та приписи статті 90 КАС України (у редакції, чинній до 15.12.2017).

Як вказано судами попередніх інстанцій, у даній справі позивачем на підтвердження витрат надано договір про надання правової допомоги від 30.08.2018, акт приймання-передачі робіт (наданих послуг) від 20.08.2018 та прибутковий касовий ордер від 10.09.2018 № 1-10-09/18 на суму 58200,00грн.

Суд першої інстанції зауважив, що наявний в матеріалах справи акт приймання-передачі робіт (наданих послуг) від 20.08.2018 був складений до укладення договору про надання правової допомоги від 30.08.2018, що є неприпустимим, оскільки відповідний акт є додатком до цього договору.

Крім того, відповідно до приписів частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Згідно вимог статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У свою чергу, підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом з тим, судом вказано, що як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу, також, заявлена позивачем сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 58200,00грн. є неспівмірною, зокрема, ціною позову, оскільки предметом спору у справі є податкове повідомлення-рішення на суму 25000,00грн., що свідчить про необґрунтованість заявленої до відшкодування суми, доказів на підтвердження взаємозв`язку між сплаченими позивачем адвокату коштами у розмірі 58200,00грн. та наданою йому правовою допомогою на підставі відповідного договору позивачем суду надано не було.

З урахуванням викладеного, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивачем не надано доказів, на підставі яких визначено обсяг правової допомоги, що повинно було враховуватись під час визначення обґрунтованого розміру гонорару.

У касаційній скарзі висновки судів позивачем не спростовані.

За правилами частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Як визначено пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 20.09.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2018 у справі №810/3213/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------

В.В. Хохуляк

Л.І.Бившева

Т.М. Шипуліна

Судді Верховного Суду