Справа № 140/5260/20
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2020-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/5260/20 пров. № А/857/8457/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Затолочного В.С., Судової-Хомюк Н.М.

з участю секретаря судового засідання Смолинця А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року, ухвалене суддею Плахтій Н.Б. у м. Луцьку об 12 год. 45 хв. у справі № 140/5260/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області, Управління Державної казначейської служби України у місті Луцьку Волинської області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 10 січня 2020 року та зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у місті Луцьку Волинської області повернути сплачений штраф у сумі 88441 грн.

У обґрунтування позовних вимог позивач зазначає те, що 20.12.2019 року відповідач провів фактичну перевірку суб`єкта господарювання - ОСОБА_1 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », про що склав акт.

У акті перевірки відповідач встановив, що позивач здійснив продаж двох банок пива на загальну суму 70 грн без застосування РРО та без видачі розрахункового документа встановленого зразка, а також не облікував товару на загальну суму 44220 грн.

10.01.2020 року позивач звернувся до державного реєстратора із заявою про припинення підприємницької діяльності. В той же день в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань був внесений відповідний запис. 11.01.2020 року на підставі акта перевірки відповідач виніс податкове повідомлення-рішення про застосування штрафу у сумі 88440 грн., який позивач сплатив.

Однак, позивач вважає протиправним вказане податкове повідомлення-рішення з огляду на те, що податкове повідомлення-рішення винесено щодо фізичної особи-підприємця, однак станом на день винесення цього рішення, позивач припинив підприємницьку діяльність.

Крім того, як зазначив позивач, щодо нього складено протоколи про адміністративні правопорушення передбачені ч. 1 ст. 164 КУпАП (провадження господарської діяльності без одержання ліцензії) та ч. 1 ст. 164-5 КУпАП (зберігання алкогольних напоїв з підробленими чи фальсифікованими марками акцизного податку), однак Волинський апеляційний суд постановами від 06.05.2020 року та від 12.05.2020 року справи № 161/655/20 та № 161/656/20 про адміністративні правопорушення закрив, у зв`язку з відсутністю у діях позивача складу адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 164 КУпАП та ч. 1 ст. 164-5 КУпАП. Позивач вважає, що ці судові рішення мають преюдиційне значення у цій справі, щодо обставин чи мало місце певне діяння.

Щодо порушення ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації (відсутні накладні на алкогольні напої) на загальну суму 44220,00 грн., то позивач пояснив, що алкогольні напої у кількості 315 пляшок в картонних коробках зберігав під прилавком магазину для святкування весілля свого брата, які брат мав забрати.

Відповідач, на думку позивача, не встановив факт реалізації цих алкогольних напоїв, а тому безпідставно стверджує, що такі не обліковані, як товар призначений для їх подальшого продажу, в межах господарської діяльності позивача.

Позивач зробив висновок про те, що відповідач протиправно наклав на позивача штраф за порушення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». На думку позивача, належним способом захисту порушеного права є скасування оскарженого податкового повідомлення-рішення та зобов`язання повернути сплачений штраф.

Позиція відповідача у справі зводиться до того, що позивач, 20.12.2019 року об 10 год. 40 хв., в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1», де здійснює господарську діяльність, продав дві пляшки пива Weizenbier об`ємом 0,5 л, вміст спирту 5,4% об. за ціною 35,00 грн за 1 банку на загальну суму 70,00 грн., без застосування реєстратора розрахункових операцій та без видачі розрахункового документа встановленої форми, чим порушив пункти 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Крім того, відповідач встановив порушення ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації (відсутні накладні на алкогольні напої у кількості 315 пляшок) на загальну суму 44220,00 грн, (пункт 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»).

Відповідач вважає, що порушення позивачем Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» зафіксовані належним чином, а припинення позивачем підприємницької діяльності у якості фізичної особи-підприємця не впливає на зобов`язання підприємця, які виникли за час підприємницької діяльності.

Відповідач також зазначив, що відповідно до частини 5 статті 78 КАС України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

При цьому за порушення вимог законодавства, що виявлені в ході перевірки, передбачена як фінансова відповідальність суб`єкта господарювання, встановлена нормами спеціальних законів, так і адміністративна відповідальність фізичних осіб, які безпосередньо вчинили правопорушення, передбачене Кодексом України про адміністративні правопорушення. Тобто зазначені вище порушення мають наслідком різні види юридичної відповідальності.

Відповідач вважає, що постанови Волинського апеляційного суду від 06.05.2020 року по справі № 161/655/20 та від 12.05.2020 року по справі № 161/656/20 не мають преюдиційного значення, оскільки винесені на підставі оцінки інших правопорушень, за які передбачена адміністративна відповідальність.

На підставі вищевикладеного відповідач зазначає те, що податкове повідомлення-рішення прийняте в порядку, спосіб та межах повноважень відповідного органу, які визначені чинним законодавством України, а тому є законним.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, неповно з`ясував обставини справи.

Таку позицію, позивач пояснює тим, що не мав ліцензії на продаж алкогольних напоїв і здійснював лише продаж побутової хімії та продуктів харчування з Європи. Виявлені під прилавком магазину алкогольні напої зберігав для подальшого святкування весілля свого брата. Позивач вважає, що відповідальність у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за місцем реалізації та зберігання не може бути застосована до позивача відповідно до п.12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», оскільки позивач є платником єдиного податку.

Крім того, позивач вважає, що з урахуванням вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» місце зберігання 315 пляшок алкогольного напою не відповідає ні критерію їх зберігання за місцем реалізації, ні ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації.

Позивач також вважає, що суд першої інстанції при оцінці цих обставин проігнорував ту обставину, що позивач не мав ліцензії на продаж алкогольних напоїв.

Тому позивач вважає, що суд безпідставно не взяв ці доводи до уваги, як і відповідач, внаслідок чого зробив помилковий висновок про порушення позивачем Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 20.12.2019 року на підставі наказу про призначення фактичної перевірки № 1409 від 17.12.2019 року, відповідач здійснив фактичну перевірку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ) та належить ФОП ОСОБА_1 . За результатами перевірки відповідач склав акт перевірки № 03/86/32-01/ НОМЕР_1 від 21.12.2019 року.

У акті перевірки відповідач зафіксував порушення позивачем:

- ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального»;

- п.п. 1, 2, 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»;

- ст. 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» та вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 року № 1251 «Про затвердження Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів».

Позивач допустив вказані порушення шляхом продажу двох пляшок пива без застосування реєстратора розрахункових операцій та не облікував товарні запаси (алкогольні напої) за місцем їх реалізації.

На підставі акта перевірки, відповідач 11.01.2020 року прийняв податкове повідомлення-рішення № про застування до позивача штрафних санкцій за порушення п.п.1, 2, 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в сумі 88441 грн.

Вказаний штраф позивач сплатив 20.01.2020 року.

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що вину позивача щодо порушень Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» виявлених під час перевірки, відповідач встановив належним чином, постанови Волинського апеляційного суду від 06.05.2020 року та від 12.05.2020 року у справах про адміністративні правопорушення не мають преюдиційного, для розгляду цієї справи, значення, а припинення господарської діяльності у якості фізичної особи-підприємця не впливає на фінансові зобов`язання такої особи, які виникли за час здійснення нею господарської діяльності.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (далі - Закон № 265/95-ВР), дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі

Згідно із пунктами 1, 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Відповідно до статті 2 Закону № 265/95-ВР розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця; місце проведення розрахунків - місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо.

Статтею 9 Закону № 265/95-ВР передбачені випадки, за яких реєстратори розрахункових операцій не застосовується. Так, пунктом 12 вказаної статті визначено, що реєстратор розрахункових операцій не застосовується, якщо в місці отримання товарів (надання послуг) операції з розрахунків у готівковій формі не здійснюються (оптова торгівля тощо).

Отже, Закон № 265/95-ВР визначає обов`язок суб`єкта господарювання застосовувати реєстратор розрахункових операцій за сукупності таких умов:

- у разі здійснення розрахунків у готівковій (безготівковій) формі при продажу товарів;

- у разі проведення вказаних розрахунків за місцем зберігання готівкових коштів за реалізовані товари (послуги).

Ця умова, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2000 року № 1335 «Про забезпечення реалізації статті 10 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», якою затверджено перелік окремих форм та умов проведення діяльності у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, яким дозволено проводити розрахункові операції без застосування реєстраторів розрахункових операцій з використанням розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, не поширюється на продаж підакцизних товарів.

Згідно з пунктом 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності у юридичних осіб на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання юридичною особою розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: вчинене вперше - 1 гривня; за кожне наступне вчинене порушення - 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим підпунктом, товарів (послуг).

Пунктом 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР встановлено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Відповідальність за невиконання зазначеного вище обов`язку передбачена статтею 20 Закону №265/95-ВР, згідно з якою до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач заперечує вчинення ним вказаних правопорушень посилаючись на те, що на час винесення рішення про накладення штрафу, позивач не перебував у статусі фізичної особи-підприємця, а тому він як фізична особа не може нести відповідальність за дії підприємця.

Даючи оцінку цьому доводу позивача, апеляційний суд зазначає, що відповідно до підпункту 65.10.4 пункту 65.10 статті 65 Податкового кодексу України (далі - ПК України) державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування штрафних санкцій і нарахування пені за їх невиконання.

Отже, припинення підприємницької діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької діяльності.

Верховний Суд у постанові від 12.02.2019 року № 817/429/16 висловивши аналогічну позицію, водночас, зазначив, що особою відповідальною за погашення грошових зобов`язань чи податкового боргу фізичної особи-підприємця є така фізична особа.

Таким чином ці доводи позивача не ґрунтуються на правилах встановлених законодавством України.

Іншим доводом позивача, на підставі якого позивач заперечує вчинення ним вказаних вище правопорушень, є те, що Волинський апеляційний суд виніс постанови від 06.05.2020 року та від 12.05.2020 року у справах про адміністративні правопорушення передбачені ч. 1 ст. 164 КУпАП (провадження господарської діяльності без одержання ліцензії) та ч. 1 ст. 164-5 КУпАП (зберігання алкогольних напоїв з підробленими чи фальсифікованими марками акцизного податку), на підставі яких суд закрив провадження у справах про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю у діях позивача складу адміністративного правопорушення Ці рішення, на думку позивача, мають преюдиційне значення щодо оцінки дій особи при вчиненні податкового правопорушення.

Даючи оцінку цьому доводу позивача, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 6 та 7 статті 78 КАС України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Верховний Суд у постанові від 24.01.2019 року у справі № 0340//1538/18 вказав, що не можна вважати обов`язковими обставини щодо діяння фізичної особи, встановлені під час розгляду справи про її адміністративний проступок, при оцінці правомірності поведінки цієї особи як суб`єкта господарювання.

Обов`язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку в кримінальній справі чи постанові у справі про адміністративний проступок, щодо часу, місця та об`єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі. Адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Як видно з постанов Волинського апеляційного суду від 06.05.2020 року та від 12.05.2020 року, щодо позивача досліджувалось питання про притягнення його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП - провадження господарської діяльності без одержання ліцензії та ч. 1 ст. 164-5 КУпАП - зберігання алкогольних напоїв з підробленими чи фальсифікованими марками акцизного податку.

Апеляційний суд вважає, що предмет доказування у цій адміністративній справі є відмінним від предмету доказування у вищевказаних справах про справ про адміністративні правопорушення.

Крім того, постанова Луцького міськрайонного суду від 23.01.2020 року по справі № 163/62/20, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо продавця, не має значення у цій справі, оскільки не стосується позивача.

Отже, постанови Волинського апеляційного суду від 06.05.2020 року та від 12.05.2020 року у справах про адміністративні правопорушення та постанова Луцького міськрайонного суду від 23.01.2020 року не є преюдиційними для вирішення цієї адміністративної справи.

Що стосується правової оцінки бездіяльності позивача, яка полягає у відсутності обліку підакцизних товарів, а саме 315 пляшок алкогольних напоїв, які знаходились під прилавком у магазині, в якому здійснював підприємницьку діяльність позивач, то апеляційний суд зазначає наступне.

Пунктом 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР встановлено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Відповідальність за невиконання зазначеного вище обов`язку передбачена статтею 20 Закону № 265/95-ВР.

Закон № 265/95-ВР не дає визначення поняттю «місце реалізації товарів», однак зрозуміти його зміст можна виходячи із нормативного визначення поняття «місце торгівлі», дане у Законі України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», згідно з яким, місце торгівлі це місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів та пива - без обмеження площі, для алкогольних напоїв, крім пива, - торговельною площею не менше 20 кв. метрів.

Сторони не заперечують того факту, що у магазині в якому здійснював підприємницьку діяльність позивач знаходилося 315 пляшок алкогольних напоїв на які не було накладних.

Враховуючи цей факт та наведені вище норми матеріального права, на думку апеляційного суду, 315 пляшок алкогольних напоїв знаходилися за місцем реалізації та не були обліковані.

Позивач не довів того, що ці алкогольні напої він придбав у іншому місці і вони були призначені для власного споживання, а не для продажу.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 817/909/17.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04 від 10 лютого 2010 року): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) від 09 грудня 1994 року, серія A,303-A, п. 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційних скарг безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року в справі № 140/5260/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді В. С. Затолочний
Н. М. Судова-Хомюк
Повний текст постанови складений 11.08.2020 року