Справа № 140/1857/19
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції : Каленюк Ж.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/1857/19 пров. № А/857/8454/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Улицького В.З., Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання: Герман О.В.

представника апелянта: Пивовара В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Волинській області на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 року у справі № 140/1857/19 за клопотанням Головного управління Державної податкової служби у Волинській області про заміну сторони виконавчого провадження, поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа, -

ВСТАНОВИВ :

10.06.2019р. позивач Головне управління Державної фіскальної служби у Волинській області звернувся в суд з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі ФОП ОСОБА_1 ) про стягнення податкового боргу в сумі 58 845,31 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06.08.2019р. позов задоволено. Суд стягнув з ФОП ОСОБА_1 в дохід місцевого бюджету міста Луцька Волинської області податковий борг із сплати єдиного податку в сумі 58 845,31 грн.

03.06.2020р. на адресу Волинського окружного адміністративного суду надійшло клопотання Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області про заміну сторони виконавчого провадження, поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 12.06.2020р. клопотання Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області задоволено частково. Суд замінив стягувача у виконавчому провадженні № 315/2020 Головне управління ДФС у Волинській області на його правонаступника - Головне управління ДПС у Волинській області. В задоволенні клопотання про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та про видачу його дублікату суд відмовив.

Не погоджуючись із даною ухвалою, апелянт Головне управління Державної фіскальної служби у Волинській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 12.06.2020р. скасувати та прийняти нове рішення, яким клопотання задовольнити повністю.

Представник апелянта Пивовар В.В. в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу із підстав у ній зазначених.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06.08.2019р. позов задоволено. Суд стягнув з ФОП ОСОБА_1 в дохід місцевого бюджету міста Луцька Волинської області податковий борг із сплати єдиного податку в сумі 58 845,31 грн. Дане рішення набрало законної сили 06.09.2019р. (а.с 65)

06.02.2020р. виконавчий лист у справі № 140/1857/19 за заявою стягувача Головного управління Державної податкової служби у Волинській області отримав його представник Ярошик Т.В. що підтверджується письмовою розпискою останнього .(а.с.40).

03.06.2020р. на адресу Волинського окружного адміністративного суду надійшло клопотання про заміну сторони виконавчого провадження, поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа. Заявник свої вимоги обґрунтовує тим, що втратив виконавчий лист та боржник добровільно не виконував судове рішення у справі № 140/1857/19.

ч.1, ч.2 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в ч.1 цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Отже, виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду в адміністративній справі, може бути пред`явлений до примусового виконання протягом трьох місяців з дня наступного після набрання рішення законної сили.

Згідно ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

ч.2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягувач має право подати заяву про видачу дубліката виконавчого документа, про поновлення строку його пред`явлення до виконання, про відмову від стягнення і повернення виконавчого документа.

ст.376 КАС України, ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовані процесуальні питання поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, відповідно до частини 1 якої стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Тобто, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання може бути поновлено стягувачу за наявності поважних причин пропуску такого строку.

Як видно із матеріалів справи, позивач (стягувач) за отриманням виконавчого листа звернувся лише 06.02.2020р. ( рішення суду набрало законної сили 06.09.2019р.), тобто після спливу трьохмісячного строку з дня наступного після набрання рішення законної сили на пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Не приймає до уваги колегія суддів доводи апелянта про те, що поважною причиною для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання є та обставина що боржник не виконав рішення суду в добровільному порядку. Оскільки, Законом України «Про виконавче провадження» надано право боржнику виконати рішення суду саме в добровільному порядку. Дана обставина, не є об`єктивно непереборною та не залежала від волевиявлення стягувача та не пов`язана з дійсними перешкодами чи труднощами для своєчасного пред`явлення виконавчого листа до виконання. Принцип належного урядування зобов`язує орган державної влади чітко дотримуватись встановлених процедур та своєчасно вживати заходи на реалізацію встановлених законом повноважень.

Із змісту рішення Європейського суду у справі «Устименко проти України» від 9.10.2015р. видно що безпідставне поновлення процесуальних строків судом є протиправним та порушує принцип юридичної визначеності.

Колегія суддів також не приймає до уваги доводи апелянта про те, що заява про видачу виконавчого листа у справі № 140/1857/19 вперше направлена в суд в межах строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, а саме 01.11.2019р., що підтверджується списком поштових відправлень від 01.11.2019р. № 4567 № 76 та з невідомих причин не надійшла на адресу суду. Оскільки, всупереч ст. 77 КАС України в матеріалах справи відсутнє рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та дані доводи є непереконливими. При цьому, пасивна позиція стягувача в даній справі - не вжиття заходів для звернення до виконання судового рішення вказує на те, що він не виявляв зацікавленості в реалізації процесуальних прав у порядку та в спосіб, визначений законом.

Інших поважних причин пропуску строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа стягувачем не наведено та апеляційним судом не встановлено.

В пп.18.4 п.18 розділу VII «Перехідні положення» КАС встановлено, що до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядає справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Тобто, питання щодо видачі дубліката виконавчого листа на виконання судового рішення в адміністративній справі поставлено в залежність від строку, протягом якого такий виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання.

Таким чином, вимогу про поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчого документа може бути заявлено одночасно з проханням видати дублікат такого виконавчого документу. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано та чи не втратило судове рішення законної сили.

Висновки колегії суддів узгоджуються з позицією яка викладена в постановах Верховного суду від 29.08.2018р. у справі № 344/5708/15-ц; від 17.10.2018р. у справі № 1304/8184/12; від 12.06.2019р. у справі № 2-1316/736/11.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки строк стягувач пропустив без поважних причин. Відсутні докази втрати виконавчого листа, а тому відсутні підстави для видачі дубліката виконавчого листа. В іншій частині судове рішення не оскаржується.

Інші доводи які викладені в апеляційних скаргах не спростовують висновки колегії суддів.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

В ст.242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Волинській області залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 року у справі № 140/1857/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Бруновська

Суддя В.З. Улицький

Суддя Р.М. Шавель

Постанова складена в повному обсязі 07.08.2020р.