Справа № 380/3724/20
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2020-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/3724/20 пров. № А/857/8316/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Затолочного В.С., Судової-Хомюк Н.М.

з участю секретаря судового засідання Смолинця А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв колишнього Радянського Союзу на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року з питань вжиття заходів забезпечення позову, постановлену суддею Гуликом А.Г. у м. Львові в порядку письмового провадження за заявою Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв колишнього Радянського Союзу у справі № 380/3724/20 за адміністративним позовом Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв колишнього Радянського Союзу до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у місті Львові, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Кабінет Міністрів України, Міністерство культури та інформаційної політики України, Львівська обласна державна адміністрація, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Лемберг Медікал Центр», товариство з обмеженою відповідальністю «Український будівельний центр «Олімп» про скасування рішення про надання дозволу на виконання будівельних робіт,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд: скасувати рішення про надання дозволу на проведення будівельних робіт № ЛВ64 ТзОВ «Лемберг медікал центр» та ТзОВ «Український будівельний центр «Олімп» на вулиці Я. Рапопорта, 6 у місті Львові.

18 травня 2020 року Представництво Американського об`єднання комітетів для євреїв колишнього Радянського Союзу на адресу Львівського окружного адміністративного суду подало заяву про вжиття заходів забезпечення позову. В заяві просить:

- зупинити дію дозволу на проведення будівельних робіт № ЛВ64 замовнику ТзОВ «Лемберг медікал центр» та підряднику ТзОВ «Український будівельний центр «Олімп»;

- заборонити ТзОВ «Лемберг медікал центр» і ТзОВ «Український будівельний центр «Олімп» та будь-яким іншим особам проводити будівельні роботи на земельній ділянці за кадастровим № :01:001:0072.

Заяву про вжиття заходів забезпечення позову, заявник, Представництво Американського об`єднання комітетів для євреїв колишнього Радянського Союзу, обґрунтовує тим, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії дозволу на виконання будівельних робіт істотно ускладнить ефективний захист та поновлення порушеного права на охорону культурної спадщини. Ці наслідки заявник пов`язує з тим, що на території, на якій ТзОВ «Лемберг медікал центр» та ТзОВ «Український будівельний центр «Олімп» здійснюють будівництво, розташований єврейський цвинтар, який має статус пам`ятки місцевого значення.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року в задоволенні заяви Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв колишнього Радянського Союзу про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з цією ухвалою суду, Представництво Американського об`єднання комітетів для євреїв колишнього Радянського Союзу подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував та дослідив обставини справи і дійшов до необґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Приймаючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач (заявник) навів належні обґрунтування та надав докази протиправності оскаржених рішень і дій та наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам позивача, а також ускладнення захисту прав без вжиття заходів забезпечення позову.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї заяви виходить з наступних міркувань.

Так, у відповідності з частинами першою, другою, четвертою статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Види забезпечення позову визначає стаття 151 КАС України, за змістом частини першої якої позов може бути забезпечено, зокрема, зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта чи забороною вчиняти дії.

Частиною другою цієї ж статті КАС України передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, з наслідками, які настануть внаслідок, зокрема, зупинення дії оскаржуваного адміністративного акта.

Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

В цьому контексті апеляційний суд звертає увагу на те, що фактично між сторонами існує спір про право щодо забудови земельної ділянки по вулиці Рапопорта, 6 у місті Львові. Забезпечення позову шляхом заборонити ТзОВ «Лемберг медікал центр» і ТзОВ «Український будівельний центр «Олімп» та будь-яким іншим особам проводити будівельні роботи на земельній ділянці за кадастровим № :01:001:0072 виходить за межі предмету адміністративного позову про скасування рішення на проведення будівельних робіт та не може бути способом забезпечення позову у публічно-правовому спорі, оскільки стосується вчинення (невчинення) дій суб`єктом господарювання.

У той же час необхідною ознакою публічно-правового спору є, зокрема, порушення прав позивача внаслідок виконання (невиконання) суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Апеляційний суд враховує й те, що відповідно до статті 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Своєю чергою, у рішенні ЄСПЛ від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Відтак, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Апеляційний суд вважає, що вжиття заходів забезпечення позову, шляхом зупинення дії дозволу, в цьому спорі є неефективним і не сприятиме тимчасовому захисту права позивача, від порушення якого він намагається знайти захист.

Це пов`язано з тим, що, згідно із фотознімком, який надав суду позивач, будівельні роботи вже розпочаті та частково виконані на рівні другого поверху з прибудовою та надбудовою.

Тобто, у будь-якому випадку, навіть якщо рішення за результатами розгляду цього адміністративного позову буде прийнято на користь позивача, позивач змушений буде відновлювати порушене право в окремому порядку.

Апеляційний суд вважає, що заходи забезпечення позову спрямовані насамперед на те, щоб позивач не вчиняв додаткових дій для відновлення порушеного права, у іншому випадку, заходи забезпечення позову є неефективними.

Така правова ситуація склалася і в цьому спорі, коли забезпечення позову, шляхом зупинення дії дозволу, є не ефективним і не буде гарантувати реальне виконання рішення суду.

При цьому, явну протиправність рішення суб`єкта владних повноважень, суд може оцінити в межах розгляду відповідного адміністративного позову, а не за наслідками розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу суду першої інстанції без змін.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв колишнього Радянського Союзу залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року про відмову у забезпеченні позову у справі № 380/3724/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді В. С. Затолочний
Н. М. Судова-Хомюк
Повний текст постанови складений 11.08.2020 року