Справа № 120/3061/20-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2020-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 р. Справа № 120/3061/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Слюсар О.О.

представника позивача: адвоката Гонтара В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Оніщенка Дмитра Степановича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія Управління Активами" про скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року засобами поштового зв`язку до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Оніщенка Дмитра Степановича (далі - відповідач, приватний виконавець) про скасування постанови відповідача від 24.04.2020 року у виконавчому провадженні ВП № 61598868 про арешт коштів боржника ОСОБА_2 .

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані протиправними, на думку позивачки, діями відповідача щодо відкриття виконавчого провадження та прийняття постанови про арешт коштів боржника на підставі виконавчого напису № 8456 виданого приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Харківської області. На переконання позивачки, оскаржувана постанова приватного виконавця про накладення арешту на кошти є незаконною, оскільки в останнього були відсутні правові підстави для прийняття до виконання виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження не за місцем її проживання (перебування), яким є с. Никифоровці Немирівського району Вінницької області, чим порушено ч. 2 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження". З огляду на викладене позивачка вважає, що постанова від 24.04.2020 року про арешт коштів боржника є протиправною та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 09.07.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків.

Після усунення недоліків, ухвалою суду від 27.07.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, з урахуванням особливостей, визначених ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Цією ж ухвалою суд в порядку ч. 2 ст. 49 КАС України залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами».

Окрім цього, зазначеною ухвалою також додатково витребувано у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Оніщенка Д.С. належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 61598868, яке було відкрите на підставі виконавчого напису № 8456 від 27.09.2019 року приватного нотаріуса Харківського нотаріального округу Харківської області Остапенко Є.М.

Повідомлення учасників справи про розгляд справи, а також направлення позовної заяви та доданих до неї документів здійснено судом з особливостями, визначеними статтями 268, 269, 287 КАС України для розгляду справ з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби.

05.08.2020 року у зв`язку з не надання відповідачем у встановлені строки витребуваних доказів, в судовому засіданні була оголошена перерва до 12.08.2020 року, про що повідомлено учасників справи. У цьому ж судовому засіданні постановлено ухвалу про повторне витребування у відповідача належним чином завірених копій матеріалів виконавчого провадження ВП № 61598868.

Наступного дня (06.08.2020 року) засобами поштового зв`язку до суду від відповідача супровідним листом від 30.07.2020 року надійшли витребувані матеріали виконавчого провадження ВП №61598868 (в завірених копіях), а саме: заява про примусове виконання рішення (вих. № 66 174 від 28.02.2020 року), виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 01.10.2015 року, Договір № 011518/0001 про відкриття банківського (карткового) рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту від 24.02.2012 року, Додаток № 1 графіку платежів до кредитного договору від 24.09.2012 року, заяви-анкети позичальника від 24.09.2012 року, виконавчий напис № 8456, виданий 27.09.2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенком Є.М., постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 61598868 від 18.03.2020 року з супровідним листом, постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 6159886 від 24.04.2020 року з супровідним листом, постанова про стягнення з боржника основної винагороди ВП № 61598868 від 24.04.2020 року з супровідним листом, постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП № 61598868 від 24.04.2020 року, а також власне оскаржувана постанова про арешт коштів боржника ВП № 61598868 від 24.04.2020 року з відповідним супровідним листом.

У судове засіданні ні відповідач ні третя особа не прибули, жодних інших заяв по суті справи не подавали.

Згідно з частиною першою та третьою статті 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З урахуванням вищенаведеного, за наявності доказів належного повідомлення відповідача та третьої особи про судовий розгляд справи, на підставі статті 268 КАС України суд здійснює розгляд справи у відсутність таких осіб.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Дослідивши надані сторонами докази, суд встановив такі фактичні обставини справи.

27.09.2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. видано виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 8456, в якому останній запропонував звернути стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» заборгованості за період з 23.05.2016 року по 18.09.2019 року у розмірі 5691,63 (п`ять тисяч шістсот дев`яносто одна) гривня 63 копійки - заборгованість за тілом кредиту, 1134,55 (одна тисяча сто тридцять чотири) гривні 55 копійок - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами, 200,01 (двісті) гривень 01 копійка - заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею, а також 150,00 (сто п`ятдесят) гривень 00 копійок - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 7176,19 (сім тисяч сто сімдесят шість) гривень 19 копійок.

Даний виконавчий документ (виконавчий напис нотаріуса) 18.03.2020 року був пред`явлений стягувачем - ТОВ "Фінансова компанія управління активами" для виконання до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Оніщенка Д.С. разом із відповідною заявою, в якій стягувачем вказано адресу боржника: АДРЕСА_1 .

На підставі вказаних документів, постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Оніщенка Д.С. від 18.03.2020 року відкрито виконавче провадження ВП № 61598868 по примусовому виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» коштів в сумі 7176,19 грн. згідно Договору № 011518/0001 про відкриття банківського (карткового) рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту від 24.02.2012 року.

В подальшому, 24.04.2020 року відповідачем у ВП № 61598868 винесено постанову про стягнення з боржника мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 600 грн., а також винесено наступну постанову про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 717,61 грн.

Також 24.04.2020 року приватний виконавець виніс постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП № 61598868, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках в банківських установах в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів - 8493,8 грн.

Позивачка вважаючи, що постанову про арешт коштів боржника від 24.04.2020 року у виконавчому провадженні ВП № 61598868 прийнято відповідачем з порушенням «територіального» критерію місця виконання рішення, звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 3 частини першої статті 3 названого Закону № 1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, - виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України від 02.06.2016 № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі - Закон №1403-VIII).

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 23 Закону №1403-VIII у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Частиною першою статті 25 Закону №1403-VIII передбачено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя, а відповідно до частини другої цієї статті, приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Місце виконання рішення згідно з пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за № 512/5, визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону № 1404-VIII.

Так, частиною другою статті 24 Закону № 1404-VIII передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

За змістом статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Із аналізу наведених положень статті 24 Закону № 1404-VIII слідує, що вказаною нормою визначено дві підстави для прийняття приватним виконавцем до виконання виконавчих документів: 1) за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи; 2) за місцезнаходженням майна боржника.

Ці підстави для прийняття виконавчих документів приватним виконавцем до виконання є окремими і в законі визначаються за критерієм їх віднесенням до особи чи до майна.

Так, при розгляді даної справи суд першочергово звертає увагу на те, що предметом судового оскарження в межах даного адміністративного позову є постанова приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Оніщенка Дмитра Степановича від 24.04.2020 року у виконавчому провадженні ВП № 61598868 про арешт коштів боржника - ОСОБА_2 .

У той же час, усі доводи позивачки щодо протиправності дій відповідача стосовно прийняття постанови про арешт коштів боржника зводяться виключно до порушення приватним виконавцем територіальності під час прийняття до виконання виконавчого напису нотаріуса, місце виконання якого не поширюється на виконавчий округ, де проводить свою діяльність відповідач.

Однак, в цьому випадку суд наголошує, що питання щодо розмежування місця виконання виконавчого документа вирішується приватним виконавцем виключно на стадії відкриття виконавчого провадження. Тобто, мотиви та підстави заявленого позову стосуються обставин, які підлягають дослідженню при оскарженні постанови про відкриття виконавчого провадження.

Проте, позивачка, оскаржуючи постанову відповідача від 24.04.2020 року про арешт коштів боржника, з підстав проведення виконавчих дій не за місцем виконання, не скористалась своїм правом та не оскаржила постанову про відкриття виконавчого провадження від 18.03.2020 року. Тобто, на час розгляду цієї справи постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 61598868 від 18.03.2020 року не скасована, а відтак у приватного виконавця є певні повноваження та обов`язки вчиняти виконавчі дії щодо примусового виконання виконавчого документа на підставі відкритого виконавчого провадження.

У контексті даного спору суд також враховує, що Закон N 1404-VIII не передбачає можливості передачі приватним виконавцем виконавчого документа після відкриття виконавчого провадження у разі отримання інформації про відсутність у його виконавчому окрузі місця проживання чи майна боржника, а тому перевірка відповідних даних має проводитись саме на стадії вирішення питання про відкриття виконавчого провадження.

Більше того, в силу положень абзацу другого частини 2 статті 24 Закону № 1404-VIII, після відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження, наступні виконавчі дії, в тому числі і накладення арешту на кошти боржника, можуть вчинятися ним на всій території України.

Тобто, за наявності не скасованої постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.03.2020 року, доводи позивача про порушення відповідачем при винесені постанови про арешт коштів боржника від 24.04.2020 року принципу «територіальності» є безпідставними.

При цьому суд враховує, що за змістом частини 4 статті 24 Закону № 1404-VIII виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України. А для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України (ч. 5 ст. 24 Закону № 1404-VIII).

Приписами пункту 1 частини першої статті 10 Закону №1404-VIII встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. (ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника встановлено статтею 48 Закону №1404-VIII.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову (ч. 1 ст. 48 Закону №1404-VIII). Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (ч. 2 ст. 48 Закону №1404-VIII).

Системний аналіз наведених вище правових норм свідчить, що звернення стягнення на кошти, в тому числі шляхом винесення постанови про арешт коштів боржника, не обмежується територією виконавчого округу приватного виконавця, оскільки як уже наголошувалось судом вище, діючі положення Закону №1404-VIII надають право приватному виконавцю після відкритті виконавчого провадження вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на кошти, які перебувають на рахунках боржника у банках на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Таке ж правило встановлено і частиною 6 статті 25 Закону №1403-VIII.

Отже, вищевикладене спростовує доводи позивачки, покладені в основу позовної заяви, у якості обґрунтування підстав протиправності постанови про арешт коштів боржника.

З огляду на це, заявлені позивачкою позовні вимоги задоволеними бути не можуть, позаяк в межах відкритого виконавчого провадження ВП 61598868, дії приватного виконавця щодо накладення арешту на кошти боржника узгоджуються з правовими приписами Закону №1403-VIII, які передбачають обов`язок приватного виконавця вчиняти такі дії з метою належного виконання виконавчого документа.

Щодо аргументів позивачки про незаконність відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження не за місцем її реєстрації і проживання, то при їх аналізі суд наголошує на тому, що саме встановлена в судовому порядку протиправність постанови про відкриття виконавчого провадження буде мати наслідком скасування й похідних від неї рішень приватного виконавця, в тому числі і постанови про арешт коштів боржника.

Однак, позивачкою не враховано, що розглядаючи справу предметом позову у якій є вимога про скасування постанови від 24.04.2020 року про арешт котів боржника, суд не наділений повноваженнями перевіряти правомірність іншого рішення суб`єкта владних повноважень, вимога про скасування якого не є предметом позову у справі, оскільки згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Тому, у випадку незгоди позивачки із постановою про відкриття виконавчого провадження, нею у порядку встановленому Кодексом адміністративного судочинства України може бути подано інший позов про визнання такої постанови протиправною та її скасування. І лише в межах такої справи суд може надати оцінку підставам і умовам прийняття приватним виконавцем до виконання виконавчого документа не за місцем проживання чи перебуванням боржника - фізичної особи.

При цьому суд вважає за необхідним роз`яснити позивачці, що у випадку судового оскарження постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 18.03.2020 року, вона не позбавлена можливості в межах такого позову заявити і похідну вимогу щодо оскарження постанови про арешт коштів боржника від 24.04.2020 року, що є предметом даного позову, позаяк у такому випадку будуть змінені підстави нового позову, які є відмінними від тих, що визначені у цій справі.

У відповідності до положень частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, сплачена позивачем при зверненні до суду сума судового збору відшкодуванню згідно статті 139 КАС України не підлягає.

Керуючись статтями 9,72-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні вимог адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення (ухвалення).

Повне судове рішення складено і підписано 12.08.20.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 );

Відповідач: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Оніщенко Дмитро Степанович (РНОКПП: невідомий; АДРЕСА_3 );

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами» (, місцезнаходження: вул. Стельмаха, буд. 9-а, м. Ірпінь, Київська область, 08200).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович