Справа № 520/13164/19
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2020-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 р.Справа № 520/13164/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Русанової В.Б. , Перцової Т.С. ,

за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Комунальної установи територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Зміївської районної ради Харківської області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 року (суддя Шляхова О.М., м. Харків) по справі № 520/13164/19

за позовом ОСОБА_1

до Комунальної установи територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Зміївської районної ради Харківської області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Комунальної установи територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Зміївської районної ради Харківської області (надалі також - відповідач), в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Комунальної установи територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Зміївської районної ради Харківської області № 151 від 14.08.2019 року „Про припинення обслуговування ОНГ" в частині припинення безоплатного обслуговування ОСОБА_1 у відділенні соціальної допомоги вдома.

- зобов`язати Комунальну установу територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Зміївської районної ради Харківської області () поновити безоплатне обслуговування ОСОБА_1 у відділенні соціальної допомоги вдома.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивач станом на серпень 2019 року не була одинокою особою та мала II групу рухової активності, тобто не мала право на обслуговування у відділені. Послуги, які давались відповідачем позивачу не мають критеріїв тяжкої праці. ОСОБА_1 пересувається без допоміжних засобів, самостійно пересувається містом Змієвом , самостійно відвідує заклади та організації міста. Тобто, ОСОБА_1 має можливість доставки для себе продовольчих, промислових та господарських товарів, медикаментів, книг і періодичних видань, оплати комунальних платежів. Самостійно, чи при допомозі чоловіка та доньки, давати собі гігієнічні послуги, здійснювати прибирання приміщення, підготовку продуктів для приготування їжі, мити посуд та обробляти присадибну ділянку, має можливість до самостійного обслуговування та вона має в своєму оточені близьких осіб, які мають обов`язок їй допомагати. Зазначає, що після прийняття позивача на обслуговування відповідачем, змінилось законодавство, а саме: 13.11.2013 року Наказом Міністерства соціальної політики раїни № 760 було затверджено Державний стандарт догляду вдома, яким передбачено в якості підстави для припинення надання послуги догляду вдома, зокрема поліпшення стану здоров`я (наявність медичного висновку про здатність до самообслуговування, потребу в постійній сторонній допомозі) або за результатами визначення індивідуальних потреб. Під час визначення ступеню індивідуальних потреб ОСОБА_1 , було встановлено 115 балів за шкалою оцінки виконання елементарних дій, що відповідно до Державного стандарту догляду вдома відповідає II групі рухової активності. Таким чином, з урахуванням результатів оцінювання індивідуальних потреб позивача, відповідачем 14.08.2019 було прийнято рішення про припинення безоплатного обслуговування у відділені соціальної допомоги вдома, що на переконання відповідач, повністю узгоджується з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Позивач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов`язковою, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи по загальному захворюванню, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 від 12.08.2011 року видане пенсійним фондом України видане пенсійним фондом України. Крім того, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 .

17.04.2013 року позивач ОСОБА_1 , подала письмову заяву начальнику управління праці та соціального захисту населення Зміївської РДА про прийняття її на обслуговування відділенням територіального центру соціального обслуговування. В заяві вказала, що має доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (інв. 3 групи), яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Наказом № 69 від 19.04.2013 року, на підставі вказаної заяви, ОСОБА_1 було прийнято на безоплатне обслуговування та укладено договір про соціальне обслуговування (надання соціальних послуг) відділенням соціальної допомоги вдома одинокого (проживаючого самостійно) громадянина.

Також судом встановлено, що кожного року, починаючи з 14.04.2013 року між відповідачем та позивачем переукладався договір про надання соціальних послуг терміном на рік. Останнє переукладення договору було здійснено 14.04.2019 року терміном до 14.04.2020 року, що підтверджується документами наявними у матеріалах справи.

Згідно заповненого бланку щодо визначення ступеня індивідуальних потреб отримувача соціальної послуги у наданні соціальної послуги догляду вдома набрала 115 балів, а у відповідності до Державного стандарту догляду вдома відповідає ІІ групі рухової активності.

З урахуванням результатів оцінювання індивідуальних потреб позивачки, наказом директора Комунальної установи територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Зміївської районної ради Харківської області №151 від 14.08.2019 року, ОСОБА_1 було припинено безоплатне обслуговування у відділені соціальної допомоги вдома з 14 серпня 2019 року.

Не погодившись з прийнятим відповідачем рішенням, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що у відповідача було відсутнє право на припинення з соціального обслуговування, тобто позбавлення права, яке гарантовано йому ст. 6 Закону України "Про соціальні послуги" як інваліду 3 групи, похилого віку, яка проживає одна і не має рідних, які повинні забезпечити їй догляд і допомогу, лише на підставі інформації сусідів та заповненого бланку щодо визначення ступеня індивідуальних потреб отримувача соціальної послуги.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Згідно ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг особам, які перебувають у складних життєвих обставинах та потребують сторонньої допомоги, визначає Закон України "Про соціальні послуги" від 19.06.2003 р. № 966-IV (далі - Закон № 966-IV), згідно зі статтею 1 якого соціальні послуги - комплекс заходів з надання допомоги особам, окремим соціальним групам, які перебувають у складних життєвих обставинах і не можуть самостійно їх подолати, з метою розв`язання їхніх життєвих проблем.

Відповідно до статті 7 Закону № 966-IV соціальні послуги можуть надаватися як за плату, так і безоплатно.

Соціальні послуги державними та комунальними суб`єктами, а також іншими суб`єктами, що надають соціальні послуги із залученням бюджетних коштів, в обсягах, визначених державними стандартами соціальних послуг, безоплатно надаються:

громадянам, які не здатні до самообслуговування у зв`язку з похилим віком, хворобою, інвалідністю і не мають рідних, які повинні забезпечити їм догляд і допомогу;

громадянам, які перебувають у складних життєвих обставинах у зв`язку з безробіттям і зареєстровані в державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, бездомністю, стихійним лихом, катастрофами, особам, яких визнано біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, якщо середньомісячний дохід цих осіб нижчий, ніж встановлений прожитковий мінімум;

дітям та молоді, які знаходяться у складній життєвій ситуації у зв`язку з інвалідністю, хворобою, сирітством, безпритульністю, малозабезпеченістю, конфліктами і жорстоким ставленням у сім`ї.

Особам, крім зазначених у частині п`ятій цієї статті, соціальні послуги в обсягах, визначених державними стандартами, можуть надаватися із встановленням диференційованої плати залежно від доходу таких осіб у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Перелік соціальних послуг, умови та порядок їх надання структурними підрозділами територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2009 р. № 1417 (далі - Перелік соціальних послуг № 1417).

Відповідно до пункті 6, 7 Переліку соціальних послуг № 1417, територіальний центр забезпечує безоплатне в обсягах, визначених державними стандартами, надання соціальних послуг:

громадян похилого віку, інвалідів, хворих (з числа осіб працездатного віку на період до встановлення їм групи інвалідності, але не більш як чотири місяці), які не здатні до самообслуговування і не мають рідних, які повинні забезпечити їм догляд і допомогу, або рідні є громадянами похилого віку чи визнані інвалідами в установленому порядку;

громадян, які перебувають у складній життєвій ситуації у зв`язку з безробіттям і зареєстровані в державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, стихійним лихом, катастрофою (і мають на своєму утриманні неповнолітніх дітей,

дітей-інвалідів, осіб похилого віку, інвалідів), якщо середньомісячний сукупний дохід їх сімей нижчий ніж прожитковий мінімум для сім`ї.

Для окремих структурних підрозділів територіального центру можуть передбачатись особливі умови здійснення безоплатного надання соціальних послуг.

Територіальний центр може надавати платні соціальні послуги (в межах наявних можливостей), визначені постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2004 р. N 12 "Про порядок надання платних соціальних послуг та затвердження їх переліку":

громадянам похилого віку, інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і мають рідних, які повинні забезпечити їм догляд і допомогу;

громадянам, які перебувають у складній життєвій ситуації у зв`язку з безробіттям і зареєстровані в державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, стихійним лихом, катастрофою (і мають на своєму утриманні неповнолітніх дітей, дітей-інвалідів, осіб похилого віку, інвалідів), якщо середньомісячний сукупний дохід їх сімей вищий ніж прожитковий мінімум для сім`ї.

Таким чином, спеціальним законом у сфері надання соціальних послуг, визначено, що соціальні послуги державними та комунальними суб`єктами, а також іншими суб`єктами, що надають соціальні послуги із залученням бюджетних коштів, в обсягах, визначених державними стандартами соціальних послуг, безоплатно надаються, зокрема, громадянам, які не здатні до самообслуговування у зв`язку з похилим віком, хворобою, інвалідністю і не мають рідних, які повинні забезпечити їм догляд і допомогу.

Згідно із п.п. 13-14, 24-26 Переліку № 1417, відділення соціальної допомоги вдома територіального центру (далі - відділення соціальної допомоги вдома) утворюється для надання соціальних послуг за місцем проживання/перебування не менш як 80 одиноким громадянам, які не здатні до самообслуговування у зв`язку з частковою втратою рухової активності (мають III, IV, V групи рухової активності) та потребують сторонньої допомоги, надання соціальних послуг в домашніх умовах згідно з медичним висновком, а саме: похилого віку; інвалідів (які досягли 18-річного віку), крім інвалідів унаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які отримують соціальну допомогу на постійний сторонній догляд, побутове та спеціальне медичне обслуговування відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"; хворих (з числа одиноких осіб працездатного віку на період до встановлення їм групи інвалідності, але не більш як чотири місяці).

Відділення не здійснює надання соціальних послуг громадян, які потребують цілодобового стороннього догляду.

Право на позачергове надання соціальних послуг відділенням соціальної допомоги вдома мають одинокі ветерани війни, особи, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", жертви нацистських переслідувань, особи, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і віднесені до 1, 2 і 3 категорії, особи, депортовані за національною ознакою.

На підставі даних карти визначення індивідуальних потреб отримувача соціальної послуги та медичного висновку складається індивідуальний план надання соціальної послуги, після чого між громадянином і територіальним центром укладається договір, в якому зазначаються зміст та обсяг послуги, порядок оплати, обумовлюються періодичність, строки надання соціальної послуги відділенням соціальної допомоги вдома, інші умови.

Відділення соціальної допомоги вдома згідно з умовами договору, затвердженим графіком роботи та індивідуальним планом надання соціальної послуги з догляду вдома надає соціальну послугу з догляду вдома постійно (III група рухової активності - два рази на тиждень, IV - три рази, V - п`ять разів), періодично (два рази на місяць), тимчасово (визначений у договорі період), організовує надання передбачених договором послуг, контролює їх якість, визначає додаткові потреби, вживає заходів до їх задоволення.

На кожного громадянина, якого обслуговує відділення соціальної допомоги вдома, ведеться особова справа, в якій міститься: 1) письмова заява громадянина; 2) медичний висновок про не здатність до самообслуговування, потребу в постійній сторонній допомозі та догляді в домашніх умовах; 3) карта визначення індивідуальних потреб отримувача соціальних послуг; 4) один примірник договору, укладеного громадянином і територіальним центром про надання соціальних послуг; 5) довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб; 6) інформація з Державного реєстру прав, отримана посадовою особою структурного підрозділу з питань соціального захисту населення місцевої державної адміністрації або виконавчого органу відповідної ради шляхом безпосереднього доступу до цього Реєстру; 7) копія довідки про встановлення групи інвалідності (за наявності); 8) копія рішення (розпорядження) органу, що утворив територіальний центр, або утвореної ним комісії, про звільнення від плати громадян похилого віку, інвалідів (які досягли 18-річного віку), хворих (з числа осіб працездатного віку на період до встановлення їм групи інвалідності, але не більш як чотири місяці), які не здатні до самообслуговування, але мають рідних, що повинні забезпечити їм догляд і допомогу (за наявності); 9) копія наказу про здійснення (припинення) надання соціальних послуг; 10) довідка про доходи за останні шість місяців, що передують місяцю звернення за встановленням диференційованої плати за надання соціальних послуг; 11) індивідуальний план надання соціальної послуги; 12) копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб).

Згідно із п. 11-14 Переліку соціальних послуг № 1417, надання соціальних послуг громадянам, зазначеним у пункті 2 цього переліку, структурними підрозділами територіального центру припиняється за письмовим повідомленням громадян у разі: поліпшення стану здоров`я, виходу із складних життєвих обставин, в результаті чого громадянин втрачає потребу в наданні соціальних послуг; виявлення у громадянина, якого безоплатно обслуговує територіальний центр, працездатних рідних (батьків, дітей, чоловіка, дружини) або осіб, які відповідно до законодавства повинні забезпечити йому догляд і допомогу, або осіб, з якими укладено договір довічного утримання (догляду); направлення громадянина до будинку-інтернату для громадян похилого віку, пансіонату, психоневрологічного інтернату, надання громадянину соціальної послуги з догляду вдома в будинку для ветеранів війни та праці, громадян похилого віку та осіб з інвалідністю, інших закладах постійного проживання; зміни місця проживання/перебування (за межами адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження територіального центру); поліпшення матеріально-побутових умов, у результаті якого громадянин не потребує соціально-економічних послуг (для громадян, які потребували надання цих послуг у відділенні організації надання адресної натуральної та грошової допомоги); грубого, принизливого ставлення громадянина до обслуговуючого персоналу, соціальних працівників, соціальних робітників та інших працівників територіального центру і його структурних підрозділів; порушення громадського порядку (сварки, бійки тощо); систематичного перебування в стані алкогольного, наркотичного сп`яніння; виявлення медичних протипоказань для надання соціальних послуг територіальним центром; надання громадянинові соціальних послуг фізичною особою, якій призначено щомісячну компенсаційну виплату, допомогу на догляд в установленому законодавством порядку (крім обслуговування у відділенні організації надання адресної натуральної та грошової допомоги); надання громадянином соціальних послуг іншій особі та отримання ним щомісячної компенсаційної виплати, допомоги на догляд в установленому законодавством порядку; відмови отримувача соціальних послуг або його законного представника від отримання соціальних послуг; невиконання громадянином без поважних причин вимог щодо отримання соціальної послуги з догляду вдома після письмового попередження про припинення чи обмеження її надання або після обмеження надання такої послуги; припинення діяльності територіального центру. В такому разі місцевий орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування вживає заходів до забезпечення надання соціальних послуг особам, які їх отримували в цьому територіальному центрі (розглядає питання щодо можливості надання соціальних послуг громадськими організаціями, фізичною особою, якій призначається щомісячна компенсаційна виплата відповідно до законодавства, тощо). У разі смерті громадянина надання соціальних послуг також припиняється на підставі доповідної записки соціального робітника та копії свідоцтва про смерть.

Про припинення надання соціальних послуг громадянина видається наказ, на підставі якого вноситься інформація до електронної бази даних територіального центру і робиться позначка в журналі обліку та в особовій справі із зазначенням дати за підписом завідувача відділення, яке обслуговувало громадянина. Повідомлення про припинення надання соціальних послуг громадянина територіальним центром надсилається до відповідного структурного підрозділу з питань соціального захисту населення місцевої державної адміністрації або виконавчого органу міської, районної в місті ради.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 13.11.2013 року № 760, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.11.2013 року за № 1990/24522, затверджено Державний стандарт догляду вдома.

Цей Державний стандарт визначає зміст, обсяг, умови та порядок надання соціальної послуги догляду вдома, показники її якості для суб`єктів незалежно від форм власності, які надають цю послугу.

Цей Державний стандарт застосовується для організації надання соціальної послуги догляду вдома особам похилого віку, інвалідам, хворим (з числа осіб працездатного віку на період до встановлення їм групи інвалідності, але не більше ніж чотири місяці), які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги, здійснення моніторингу й контролю за якістю надання соціальної послуги догляду вдома, визначення тарифу платної послуги догляду вдома.

Згідно з пунктом 1.3 Державного стандарту догляду вдома соціальна послуга догляду вдома в обсягах, визначених цим Державним стандартом, надається безоплатно, за плату або із встановленням диференційованої плати.

Відповідно до п. 3.1 Державного стандарту, соціальна послуга догляду вдома надається суб`єктом, що надає соціальну послугу, після здійснення первинного комплексного визначення індивідуальних потреб отримувача соціальної послуги, складання індивідуального плану та укладення договору на надання соціальної послуги догляду вдома.

Підставою для припинення надання послуги догляду вдома є: відмова отримувача соціальної послуги та/або його законного представника від отримання соціальної послуги догляду вдома; направлення отримувача соціальної послуги до стаціонарної інтернатної установи або закладу, інших установ або закладів для постійного перебування; зміна місця проживання отримувача соціальної послуги; невиконання вимог одержання соціальної послуги догляду вдома та письмового попередження про можливість відмови у її наданні; наявність медичних протипоказань для надання соціальної послуги догляду вдома; поліпшення стану здоров`я (наявність медичного висновку про здатність до самообслуговування, потребу в постійній сторонній допомозі) або за результатами визначення індивідуальних потреб; закінчення строку дії договору на надання послуги догляду вдома; смерть отримувача послуги; ліквідація (припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця) суб`єкта, що надає соціальну послугу догляду вдома. (п. 2.5 Державного стандарту).

Крім того, статтею 15 Закону № 966-IV передбачені обмеження права на соціальні послуги.

Так, у разі якщо особа, що отримує соціальні послуги, без поважних причин не виконує вимоги їх одержання, суб`єкт, що надає соціальні послуги, виносить такій особі письмове попередження про можливість відмови від надання соціальних послуг або обмеження у їх наданні.

У разі якщо особа отримує соціальні послуги та письмово попереджена про можливість відмови від надання соціальних послуг або обмеження у їх наданні, але продовжує не виконувати вимоги їх одержання, відповідний суб`єкт, що надає соціальні послуги, може в односторонньому порядку обмежити або припинити надання соціальних послуг такій особі, про що письмово інформується зазначена особа та місцевий орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування.

Обмеження в отриманні одного виду соціальних послуг не може бути підставою для обмеження в наданні іншого виду соціальних послуг.

Статтею 19 цього закону передбачено, що рішення про відмову в наданні, обмеження обсягу або припинення надання соціальних послуг державними і комунальними суб`єктами може бути оскаржено до центрального чи місцевого органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який видав дозвіл на надання соціальних послуг (для недержавних суб`єктів, що надають соціальні послуги, - до органу, який видав дозвіл на надання соціальних послуг), або суду.

Під час судового розгляду справи відповідач посилався на те, що підставою припинення обслуговування ОНГ ОСОБА_1 , послугувала інформація, що у позивача змінились життєві обставини, які були підставою для надання соціальної послуги "догляд вдома" та позивач має здатність до самообслуговування. А також, працівники відповідача та сусіди були свідками того факту, що позивачка самостійно без сторонньої допомоги ходила по місту Змієву, самостійно відвідувала заклади та організації, здійснювала покупки в магазинах та самостійно працювала на садибі біля свого будинку. Згідно заповненого бланку щодо визначення ступеня індивідуальних потреб отримувача соціальної послуги у наданні соціальної послуги догляду вдома ОСОБА_1 набрала 115 балів, що відповідно до Державного стандарту догляду вдома відповідає ІІ групі рухової активності. Відповідач зазначає, що відповідно до п. 13 Переліку соціальних послуг № 1417 та п. п. 6.2, 8.1 Державного стандарту догляду вдома, соціальна послуга догляду вдома надається громадянам лише ІІІ, IV та V груп рухової активності. Таким чином, з урахуванням результатів оцінювання індивідуальних потреб позивача, наказом директора Комунальної установи територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Зміївської районної ради Харківської області №151 від 14.08.2019 року, ОСОБА_1 було припинено безоплатне обслуговування у відділені соціальної допомоги вдома.

Разом з тим, колегія суддів не приймає вказані посилання відповідача, оскільки вказані обставини не були покладені в основу прийнятого відповідачем наказу № 151 від 14.08.2019 про припинення ОСОБА_1 безоплатного обслуговування у відділенні соціальної допомоги вдома.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За висновком Верховного Суду, викладеному у постанові від 17.12.2018 по справі №509/4156/15-а (адміністративне провадження №К/9901/7504/18) адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності ("виправдання") свого рішення.

Колегія суддів зазначає, що рішення Комунальної установи територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Зміївської районної ради Харківської області від 14.08.2019 № 151 про припинення обслуговування ОНГ є індивідуально-правовим актом і породжує права та обов`язки для позивача, тому має відповідати вимогам, визначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України.

При цьому, колегія суддів зауважує, що загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів, які слугували підставою для прийняття відповідного рішення.

Отже, при вирішені судом спору щодо наявності у позивача права на отримання соціальної допомоги вдома, насамперед, необхідно надати правову оцінку рішенню суб`єкта владних повноважень про припинення обслуговування ОНГ ОСОБА_1 , прийняття якого стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

В даному випадку, в якості фактичної підстави видання оскаржуваного наказу відповідачем зазначено "за результатами оцінювання індивідуальних потреб".

При цьому, в якості юридичної підстави видання оскаржуваного наказу відповідачем взагалі не зазначено підстав його прийняття, а також не наведено жодних переконливих і зрозумілих мотивів з яких відповідач виходив приймаючи спірне рішення.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відтак, невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості прийнятого акта призводить до його протиправності.

З цих підстав, враховуючи невідповідність прийнятого відповідачем рішення вимогам ч.2 ст.2 КАС України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наказ Комунальної установи територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Зміївської районної ради Харківської області від 14.08.2019 № 151 в частині припинення безоплатного обслуговування ОСОБА_1 у відділенні соціальної допомоги вдома, підлягає скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволенню.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунальної установи територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Зміївської районної ради Харківської області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 року по справі № 520/13164/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) В.Б. Русанова Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 11.08.2020 року