Справа № 440/2990/19
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2020-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 р.Справа № 440/2990/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Русанової В.Б. ,

за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.

позивача - ОСОБА_1

представників відповідачів - Ясніцької Т.С., Фоменка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.01.2020 року (суддя Костенко Г.В.; м. Полтава) по справі № 440/2990/19

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Полтавській області, Полтавської державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області, в якому, з урахуванням уточнень (т. 1 а.с.15-21), просив суд:

- визнати незаконними, протиправними, нечинним, скасованим повністю рішення ДФС України від 01.07.2019 №29828/6/99-99-11-05-02-25 про результати розгляду скарги від 28.05.2019 на вимогу ГУ ДФС у Полтавській області від 13.05.2019 №Ф-35874-17 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 21031,08 грн станом на 30.04.2019, а як наслідок, скаргу від 28.05.2019 про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДФС у Полтавській області від 13.05.2019 № Ф-35874-17 повністю задоволеною, саме з 29.06.2019 на користь ОСОБА_1 , шляхом скасування вказаної вимоги ГУ ДФС у Полтавській області від 13.05.2019 №Ф-35874-17 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 21031,08 грн станом на 30.04.2019;

- зобов`язати ДФС України, ГУ ДФС України у Полтавській області, Полтавську державну податкову інспекцію ГУ ДФС України у Полтавській області невідкладно видалити із інформаційної системи з інтегрованої картки позивача, як платника єдиного внеску, відомості про заборгованість по сплаті єдиного внеску станом на 30.04.2019 у розмірі 21031,08 грн і не формувати та не направляти нову вимогу щодо сплати єдиного внеску у розмірі 21031,08 грн, як заборгованості станом на 30.04.2019.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито апеляційне провадження в адміністративній справі № 440/2990/19 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 замінено відповідача у справі № 440/2990/19 з Головного управління ДФС у Полтавській області на його правонаступника - Головне управління ДПС у Полтавській області (надалі також - ГУ ДПС у Полтавській області, відовідач-1).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09.01.2020 замінено відповідача у справі № 440/2990/19 з Державної фіскальної служби України на Державну податкову службу України (надалі також - ДПС України, відповідач-2).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09 січня 2020 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог позивача.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішенням Державної фінансової служби України від 05.04.2019 року № 16/19/6/99-9-4-02-25 про результати розгляду скарги позивача від 04.03.2019 року на вимогу Головного управління Державної фінансової служби у Полтавській області від 14 грудня 2019 року № Ф - 35874-17 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 15819,54 грн. станом на 31.10.2018 року в частині того, що не було задоволено вимогу невідкладно видалити із інформаційної системи відомості про заборгованість позивача по сплаті єдиного внеску станом на 31.10.2018 року у розмірі 15819,54 грн., а також у частині зобов`язання Головного управління Державної фіскальної служби України у Полтавській області сформувати та направити нову вимогу позивачу, порушено права та інтереси позивача. Саме по собі оскаржуване рішення є юридично значимим для позивача, оскільки має безпосередній вплив на суб`єктивні права позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належні йому права та інтереси обов`язки позивача шляхом покладення на нього обов`язку. Вказаним рішенням відповідача позивача позбавлено можливості реалізувати належні йому права та інтереси (не виконувати незаконну та безпідставну вимогу про сплату незаконно на безпідставно нарахованого боргу (недоїмки) із сплати ЄСВ, на належний розгляд скарги, на законне рішення по скарзі, на приведення у відповідність до вимог законодавства ІКП позивача шляхом видалення із інформаційної системи відомостей про заборгованість позивача по сплаті єдиного внеску станом на 31.10.2018 року у розмірі 15819,54 грн., не отримувати від Головного управління Державної фіскальної служби України у Полтавській області сформувати нову вимогу Головного управління Державної фіскальної служби України у Полтавській області сформувати та направити нову вимогу, та ін. І хоча вказане рішення відповідача і не містить приписів вчинити обов`язкові дії позивачу та не створює для нього жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення прав, але воно спрямоване на вчинення позивачем обов`язкових дій (виконання нової вимоги і сплату незаконного нарахованого ЄСВ), а також спрямоване на створення для позивача правових наслідків у вигляді припинення права не сплачувати незаконно нарахованого ЄСВ. Таким чином, позивач вважає, що вказане рішення відповідача є таким, що порушує права та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин, відтак безпосередньо порушує права та інтереси позивача.

Відповідачем-1 подано відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 10.12.2008 зареєстрований як фізична особа - підприємець з правом ведення підприємницької діяльності, окрім іншого, за видом 69.10 Діяльність у сфері права, а 11.12.2008 позивач взятий на облік як платник податків в Полтавській міжрайонній ДПІ (а.с.39).

15.02.2013 позивач отримав свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю (а.с.37 зворотній бік) і 08.05.2013 позивач взятий на облік у Полтавській міжрайонній ДПІ як адвокат.

Головним управлінням ДФС у Полтавській області 14.12.2018 сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-35874-17, якою позивача повідомлено про необхідність сплати єдиного внеску станом на 31.10.2018 року у розмірі 15819,54 грн.

Позивач оскаржив вказану вимогу до ДФС України, просив її скасувати та невідкладно видалити із інформаційної системи відомості про заборгованість по сплаті єдиного внеску станом на 31.10.2018 року у розмірі 15819,54 грн.

Рішенням ДФС України від 05.04.2019 вих. № 16149/6/99-99-11-05-02-25 скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області від 14.12.18 №Ф-35874-17 скасовано, зобов`язано Головне управління ДФС у Полтавській області сформувати та надіслати позивачу нову вимогу про сплату боргу.

ГУ ДФС у Полтавській області 13.05.2019 сформовано та надіслано позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-35874-17, якою позивача повідомлено про необхідність сплати єдиного внеску станом на 30.04.2019 у розмірі 21031,08 грн (а.с.76)

Недоїмка у розмірі 21031,08 грн нарахована позивачу як самозайнятій особі (адвокату) та складається з визначеного фіскальним органом зобов`язання зі сплати єдиного внеску за 2017 рік у розмірі 8448,00 грн., за І-ІV квартали 2018 року загалом у розмірі 9828,72 грн. (по 2457,18 грн. за кожний квартал) та І квартал 2019 року у розмірі 2754,18 грн.

Не погоджуючись із вказаною вимогою ОСОБА_1 звернувся до ДФС України зі скаргою (а.с.66-69).

Рішенням ДФС України від 01.07.2019 № 29828/6/99-99-11-05-02-25 про результати розгляду скарги вирішено вимогу від 13.05.2019 № Ф-35874-17 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 21031,08 грн залишити без змін, а скаргу ОСОБА_1 від 28.05.2019 - без задоволення (а.с.62-63).

Вважаючи рішення ДФС України від 01.07.2019 № 29828/6/99-99-11-05-02-25 протиправним та стверджуючи про відсутність підстав для нарахування та сплати єдиного внеску, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Порядок розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 за №1124 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 03.02.2016 за №178/28308 (надалі по тексту також Порядок №1124).

Порядок №1124 визначає процедуру подання та розгляду контролюючим органом скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - вимога) та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, передбачених частинами десятою, одинадцятою статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон); скарг банків на рішення про накладення фінансових санкцій, передбачених частиною дванадцятою зазначеної статті.

Відповідно пункту 2 розділу 1 Порядку №1124 не підлягають адміністративному оскарженню зобов`язання зі сплати єдиного внеску, самостійно визначені платником єдиного внеску у звіті про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб.

Згідно до пункту 3 розділу 1 Порядку №1124 скаржник має право оскаржити в суді вимогу, рішення про нарахування пені та накладення штрафу в будь-який момент після отримання відповідної вимоги або рішення. Вимога або рішення контролюючого органу про нарахування пені та накладення штрафу, щодо яких подано позов до суду, не підлягають оскарженню відповідно до вимог цього Порядку. Одночасно скаржник письмово повідомляє контролюючий орган, який розглядає його скаргу, про кожний випадок судового оскарження його вимог або рішень про нарахування пені та накладення штрафу.

Відповідно до пункту 1 розділу 4 Порядку №1124 контролюючий орган, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під підпис. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення контролюючим органом не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Згідно пункту 4 розділу 4 Порядку №1124 контролюючий орган при розгляді скарги перевіряє законність і обґрунтованість винесення вимоги або рішення, що оскаржується, і приймає одне з таких рішень: залишає вимогу або рішення, що оскаржується, без змін, а скаргу - без задоволення; скасовує в певній частині вимогу або рішення, що оскаржується, не задовольняє скаргу в певній частині; скасовує в повному обсязі вимогу або рішення, що оскаржується, і задовольняє скаргу; направляє скаргу на новий розгляд до відповідного територіального контролюючого органу; залишає скаргу без розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу 4 Порядку №1124 рішення, прийняте за розглядом скарги, може бути менш сприятливе для скаржника, ніж вимога або рішення, яка(е) оскаржувалася(ося).

Згідно пункту 1 розділу 5 Порядку №1124 рішення за розглядом скарги приймає керівник контролюючого органу, його заступник відповідно до розподілу функціональних повноважень або уповноважена особа.

Відповідно до пункту 2 розділу 5 Порядку №1124 рішення про результати розгляду скарги (додаток 4) оформлюється відповідно до вимог законодавства про мови. Рішення складаються зі вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частин.

Рішення оформлюється на бланку контролюючого органу, який розглядав скаргу.

У вступній частині рішення зазначаються: повне найменування юридичної особи, код ЄДРПОУ, реєстраційний (обліковий) номер платників єдиного внеску, який присвоюється інвесторам (операторам) за угодою про розподіл продукції, дипломатичним представництвам і консульським установам іноземних держав, прізвище, ім`я, по батькові посадової особи, яка подала скаргу; прізвище, ім`я, по батькові громадянина або фізичної особи - підприємця, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті; відомості про предмет оскарження, якого стосується скарга; дата прийняття скарги до розгляду (дата і номер зазначаються за даними журналу реєстрації вхідної кореспонденції).

Описова частина рішення повинна містити перелік документів, які були взяті до уваги при розгляді скарги, дату і номер акта перевірки або вимоги про сплату недоїмки або оскаржуваного рішення, стисле викладення вимог і клопотання особи, яка подала скаргу.

У мотивувальній частині рішення мають бути наведені результати дослідження матеріалів скарги та докази, на яких ґрунтуються висновки посадової особи контролюючого органу, яка розглядала скаргу, а також посилання на конкретні пункти та статті законів України та інших нормативно-правових актів, якими обґрунтовано прийняте рішення.

Резолютивна частина рішення повинна містити висновок про задоволення чи часткове задоволення скарги або про відмову в задоволенні скарги.

У рішенні також зазначається, що в разі незгоди особи, яка подала скаргу, з прийнятим рішенням, воно може бути оскаржене до контролюючих органів вищого рівня (із зазначенням строку такого оскарження) або в судовому порядку.

Матеріали справи свідчать, що ФОП ОСОБА_1 звернувся до Державної фіскальної служби України із скаргою від 28.05.2019 № б/н щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.05.2019 № Ф-35874-17 ГУ ДФС у Полтавській області. Зазначена скарга надійшла до фіскального органу 30.05.2019 за вих. № 6682/ФОП, відтак останній день 30-денного строку для розгляду скарги припадає на 29.06.2019.

Відповідно до абз. 3 п. 2 розділу IV Порядку, у разі якщо останній день строків, зазначених у п.1 розділу, припадає на вихідний або святковий день, останнім днем таких строків вважається перший наступний робочий день.

Оскільки, 29.06.2019 субота, то останній день прийняття рішення за скаргою вважається 01.07.2019.

Таким чином, оскаржене позивачем рішення Державної фіскальної служби України від 01.07.2019 № 29828/6/99-99-11-05-0225 про результати розгляду скарги від 28.05.2019 року № б/н, прийнято відповідачем з дотриманням встановленого Порядком № 1124 строку, отже твердження позивача про те, що його скарга від 28.05.2019 вважається задоволеною з 29.06.2019 є помилковими.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що незважаючи на закріплене законодавством право платника на оскарження рішення податкового органу, прийнятого за результатами розгляду його скарги до суду, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості.

Так, завданням адміністративного судочинства, згідно ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Згідно з п.п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пунктом 18 ч. 1 ст. 4 КАС України передбачено, що нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Зі змісту наведених норм слідує, що для цілей кваліфікації спору як юридичного предмет оскарження повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Тобто, обов`язковою ознакою нормативно-правового акту чи правового акту індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень є створення ними юридичних (негативних) наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення про результати розгляду скарги, само по собі не має юридичного значення для цілей створення правових наслідків для позивача, оскільки не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, а відтак рішення ДФС України від 01.07.2019 № 29828/6/99-99-11-05-02-25 про результати розгляду скарги від 28.05.2019 на вимогу ГУ ДФС у Полтавській області від 13.05.2019 №Ф-35874-17 безпосередньо не створює будь-яких наслідків та не порушує права та інтереси позивача, на відмінну від вимоги ГУ ДФС у Полтавській області від 13.05.19 №Ф-35874-17, яка була предметом адміністративного оскарження до фіскального органу вищого рівня.

Така ж сама правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема в постановах від 31 травня 2019 у справі № 826/1023/16, від 11 червня 2019 року № 826/45/18, від 24 червня 2019 року у справі № 826/11001/15.

При цьому судом встановлено, що позивач скористався правом оскарження вимоги ГУ ДФС у Полтавській області від 13.05.19 №Ф-35874-17 в судовому порядку.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.09.2019, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2019, у справі № 440/1887/19 визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області від 13.05.19 №Ф-35874-17.

В ході розгляду справи № 440/1887/19 суд дійшов висновку про безпідставність доводів фіскального органу щодо наявності у позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску за 2017-2018 роки, а також І квартал 2019 року, що нарахований йому як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність (адвокату), оскільки позивач реалізує право на ведення такої діяльності як фізична особа - підприємець.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога ОСОБА_1 про визнання незаконними, протиправними, нечинним, скасованим повністю рішення ДФС України від 01.07.2019 №29828/6/99-99-11-05-02-25 про результати розгляду скарги від 28.05.2019 на вимогу ГУ ДФС у Полтавській області від 13.05.2019 № Ф-35874-17 задоволенню не підлягає, оскільки обраний позивачем спосіб захисту не призведе до відновлення його прав у сфері публічно-правових відносин. Належним способом захисту прав позивача є саме визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДФС у Полтавській області від 13.05.2019 №Ф-35874-17 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 21031,08 грн. та на час розгляду даної справи судом першої інстанції вказане право позивача було захищено судом в межах справи № 440/1887/19.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідачів невідкладно видалити із інформаційної системи з інтегрованої картки позивача, як платника єдиного внеску, відомості про заборгованість по сплаті єдиного внеску станом на 30.04.2019 у розмірі 21031,08 грн і не формувати та не направляти нову вимогу щодо сплати єдиного внеску у розмірі 21031,08 грн, як заборгованості станом на 30.04.2019, колегія суддів зазначає наступне.

Організацію діяльності з ведення оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що затверджений наказ Міністерства фінансів України від 07 квітня 2016 року № 422 (далі - Порядок № 422).

Відповідно до пункту 2 Розділу I Порядку № 422, інтегрована картка платника - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Згідно з пунктом 3 Розділу I Порядку № 422, оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС.

Пунктом 4 Розділу I означеного Порядку встановлено, що відповідальними за достовірність відображення в інформаційній системі органів ДФС первинних показників є працівники структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи.

За змістом пункту 2 Глави 1 Розділу II Порядку № 422, з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

Пунктом 1 Глави 1 Розділу III Порядку № 422 передбачено, що для забезпечення контролю за повнотою та своєчасністю розрахунків платників органи ДФС проводять оперативний облік надходжень за податками, зборами на підставі документів, визначених порядком взаємодії органів ДФС та органів Казначейства у процесі виконання державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями, а саме: відомостей про зарахування та повернення коштів з аналітичних рахунків за надходженнями у вигляді технологічного файлу; виписок з рахунків у вигляді електронного реєстру розрахункових документів; звітів про виконання державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями.

Тобто, у картках особових рахунків відображається повна хронологія нарахувань податкових зобов`язань, їх сплата тощо.

Контроль достовірності первинних показників за податками і зборами, митними та іншими платежами до бюджетів та єдиним внеском здійснюється керівниками структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи.

Загальний контроль за достовірністю відображення в ІКП облікових показників забезпечується підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень.

Дії працівників органів ДФС при відображенні в інформаційній системі органів ДФС первинних показників фіксуються із зазначенням ідентифікатора користувача, дати та часу дії.

При виявленні некоректних базових записів структурними підрозділами за напрямами роботи готується коригуючий документ з обов`язковим посиланням на первинний документ, показники якого виправляються. Коригування даних в інформаційній системі органів ДФС здійснюється підрозділами, відповідальними за введення таких даних з первинних документів, за поточною датою.

При цьому, відповідно до змісту пункту 5 розділу I Порядку № 422, у разі необхідності коригування облікових показників ІКП у ручному режимі таке коригування здійснюється виключно за рішенням керівника (заступника керівника) органу ДФС, підготовленим відповідним структурним підрозділом за напрямом роботи.

Отже, з наведеного слідує, що відповідач має можливість здійснювати відповідні коригування облікових показників інтегрованої картки платника податку у ручному режимі у разі необхідності і таке коригування здійснюється виключно за рішенням керівника (заступника керівника) органу ДФС.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.01.2020 року по справі № 440/2990/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Т.С. Перцова В.Б. Русанова
Повний текст постанови складено 11.08.2020 року