Справа № 200/5233/20-а
Суддя: Кошкош О.О.
Дата ухвалення: 2020-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2020 р. Справа№200/5233/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кошкош О.О., при секретарі Мурашко Д.О., за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Ярової С.Е., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання незаконною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05.02.2019 №Ф-102749-43,-

В С Т А Н О В И В:

01 червня 2020 року позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій (ідентифікаційний код 43142826, 87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Італіійська, 59). Просив визнати незаконною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.02.2019 №Ф-102749-43. В обґрунтування зазначив, що 10 лютого 2019 року позивачем отримана вимога про сплату боргу від 05.02.2019 №Ф-102749-43, яка винесена протиправно та підлягає скасуванню з огляду на те, що при наявності свідоцтва на право здійснення адвокатської діяльності позивач є найманим працівником, а сплата єдиного соціального внеску здійснюється роботодавцем у розмірі не менше мінімального. Зауважив, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду №200/1167/19-а від 14.03.2019 скасована вимога про сплату боргу від 08.11.2018 №Ф-102749-43 до складу якої входить сума недоїмки (боргу), яка визначена у вимозі від 05.02.2019 №Ф-102749-43.

05 червня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Відповідачем надано відзив в якому зазначено, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність та не отримує дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року від такої діяльності, зобов`язана визначити базу нарахування єдиного внеску, при цьому, ця сума не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464, є недоїмкою. Орган доходів і зборів надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. За даними інформаційної системи органу доходів і зборів заборгованість станом на 31.01.2019 становила 4454,12 грн., у зв`язку з чим була сформована та направлена вимога про сплату боргу (недоїмки) від 05.02.2019 №Ф-102749-43. Вважає вимогу правомірною, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

15 липня 2020 року відповідачем надані додаткові пояснення в яких зазначено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14.03.2019 №200/1167/19-а вимогу від 08.11.2018 №102749-43 на суму 10187,54 грн. визнано протиправною та скасовано. Вимога вважається відкликаною з дати набрання законної сили, тобто з 10.06.2019. Вимога про сплату боргу (недоїмки) від 05.02.2019 №102749-43 вручена особисто ОСОБА_1 11.02.2019.

23 червня 2020 року ухвалою суду відкладено розгляд справи до 28 липня 2020 року.

28 липня 2020 року судове засідання не відбулося, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Кошкош О.О.

У судове засідання призначене на 05 серпня 2020 року представники сторін з`явилися, надали клопотання про розгляд справи по суті в той самий день.

05 серпня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 05 серпня 2020 року.

У судовому засіданні позивач наполягав на задоволені позовних вимог, відповідач просив відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на обставини аналогічні тим, що викладені у позовній заяві та у відзиві відповідно.

Позивачем заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, яке обґрунтовано тим, що спірну вимогу отримано приблизно 10 лютого 2019 року. При цьому, співробітниками контролюючого органу роз`яснено, що вимога від 05.02.2019 №Ф-102749-43 про сплату боргу у сумі 4454,12 грн. є складовою вимоги від 08.11.2018 №Ф-102749-43 про сплату боргу у сумі 10187,54 грн., яка, в свою чергу, скасована рішенням Донецького окружного адміністративного суду №200/1167/19-а від 14.03.2019. На думку позивача, вказане свідчило про те, що вимога від 05.02.2019 №Ф-102749-43 також скасована в судовому порядку. Однак, наразі державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання вимоги від 05.02.2019 №Ф-102749-43, що й спонукало позивача звернутися до суду із позовом про оскарження цієї вимоги. Вважає, що діями працівників податкової служби позивач введений в оману, у зв`язку з чим пропущено строк звернення до адміністративного суду. Просив визнати причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, поновити цей строк.

Так, частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Тобто спеціальним Законом встановлено десятиденний строк оскарження вимоги про сплату боргу.

При цьому, суд, за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія стосовно якої пропущено строк.

Оцінюючи обставини, а також відсутність чіткого роз`яснення посадовими особами податкового органу з приводу чинності вимоги від 08.11.2018 №Ф-102749-43 про сплату боргу у сумі 10187,54 грн. та внесення вимоги від 05.02.2019 №Ф-102749-43 про сплату боргу у сумі 4454,12 грн. після виявлення технічної помилки у програмному забезпеченні, що призвело до неоднозначного усвідомлення платником податку про чинність вимог, суд вважає за необхідне визнати поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновити цей строк.

Заслухавши представників сторін, розглянувши заяви по суті, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 20 жовтня 2010 року отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №3618.

З 10 листопада 2014 року ОСОБА_1 працює в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Дружківської міської ради на посаді юрисконсульта, отримує доходи у вигляді заробітної плати, з якої сплачується єдиний внесок роботодавцем, про що свідчать довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Дружківської міської ради від 20 травня 2020 року №05-35/05, від 22 травня 2020 року №9.

12 вересня 2017 року позивача взято на облік платника податків, платника єдиного внеску, про що свідчать довідка №001, повідомлення від 22.09.2017 №001.

З 02 лютого 2018 року право на заняття адвокатської діяльності зупинено згідно п.1 ч.1 ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» на підставі заяви адвоката, про що свідчить витяг з Єдиного реєстру адвокатів України.

З інтегрованої картки платника податків вбачається, що 19 квітня 2018 року, 02 травня 2018 року, 19 липня 2018 року, 19 жовтня 2018 року здійснено нарахування єдиного внеску фізичній особі, які проводить незалежну професійну діяльність у сумі 2457,18 грн., 2816,00 грн., 2457,18 грн., 2457,18 грн. відповідно.

08 листопада 2018 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області прийнято вимогу №Ф-102749-4, в якій повідомлено, що станом на 31 жовтня 2018 року недоїмка зі сплати єдиного внеску складає 10187,54 грн.

17 січня 2019 року контролюючим органом здійснено коригування шляхом зменшення щоквартальних нарахувань по єдиному внеску на суму 5733,42 грн., про що свідчать відомості в інтегрованій картці платника податків.

22 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом предметом якого була, зокрема, оцінка правомірності вимоги від 08.11.2018 №Ф-102749-4. Вказана вимога скасована рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року по справі №200/1167/19-а, яка набрала чинності 10 червня 2019 року.

Листом від 29.01.2019 №7408/10/05-99-43-11 Головне управлінням ДФС у Донецькій області повідомило про те, що у період з 12.09.2017 по 02.02.2018 ОСОБА_1 перебував на обліку в Дружківській ДПІ Констянтинівсько-Дружківського управління ГУ ДФС у Донецькій області, як особа, що провадить незалежну професійну діяльність, у зв`язку з чим здійснювалось нарахування ЄСВ, зокрема за період з 12.09.2017 по 31.12.2017 у розмірі 2816,00 грн., за період з 01.01.2018 по 02.02.2018 у розмірі 1638,12 грн. Сума недоїмки у розмірі 10187,54 грн., яка зазначена у вимозі №Ф-102749 від 08.11.2018 виникла у зв`язку з технічною недосконалістю програмного забезпечення, тому є некоректною. Ця сума була відкоригована шляхом зменшення відповідно до нарахувань.

05 лютого 2019 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області прийнято вимогу №Ф-102749-4, в якій повідомлено, що станом на 31 січня 2019 року недоїмка зі сплати єдиного внеску складає 4454,12 грн.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Так, відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі-ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дає визначення поняттю «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Статтею 13 Закону № 5076-VI визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Адвокатське об`єднання є юридичною особою, створеною шляхом об`єднання двох або більше адвокатів (учасників), і діє на підставі статуту (частина перша статті 15 Закону № 5076-VI)

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI (станом на час прийняття спірної вимоги) не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Щодо правомірності включення контролюючим органом до вимоги сум єдиного внеску, які підлягають сплаті, суд враховує висновки викладені в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року по справі №160/3114/19 (№К/9901/25439/19). Так, в цьому рішенні зазначено, що єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. При цьому, у разі нарахування та сплати роботодавцем єдиного внеску в розмірі не менше мінімального, виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 у період за який нараховано єдиний внесок (12.09.2017 по 02.02.2018) перебував у трудових відносинах з КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Дружківської міської ради, отримував заробітну плату, з якої відраховано до бюджету єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, що не заперечується відповідачем та підтверджується довідкою про доходи від 22.05.2020 №9.

Доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження адвокатської діяльності індивідуально до суду не надано. Відповідачем про наявність таких доходів суду не повідомлено, отже не є спірною обставиною.

За цих обставин варто зазначити, що наявність у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу.

Не змінює вищенаведеного і факт перебування особи на обліку в органах фіскальної служби, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесена оскаржувана вимога, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування вимоги Головного управління ДФС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) від 05 лютого 2019 року №Ф-102749-43 та задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Крім того, суд зазначає, що сума недоїмки у розмірі 4454,12 грн., що визначена у вимозі №Ф-102749-4 від 05.02.2019 є складовою частиною суми недоїмки, яка зазначена у вимозі №Ф-102749-4 від 08.11.2018.

При цьому, вимога №Ф-102749-4 від 08.11.2018 скасована у повному обсязі рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року по справі №200/1167/19-а, яке набрало чинності 10 червня 2019 року.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує, що позивачем під час подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 841,00 грн., про що свідчить дублікат квитанції від 27.05.2020 №0.0..1.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи повне задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 840,80 грн., тобто суми, яка підлягала сплаті за подання позову з вимогою майнового характеру при загальній сумі позову 4454,12 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 7-11, 17-20, 69-72, 86, 94, 122-124, 126-128, 130, 133-135, 138-140, 143, 150- 154, 158-163, 167, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання незаконною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05.02.2019 №Ф-102749-43 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Донецькій області від 05 лютого 2019 року №Ф-102749-43.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області (ідентифікаційний код 43142826, 87500, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця Італійська, будинок 59) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 05 серпня 2020 року. Повний текст рішення складено 11 серпня 2020 року.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII Перехідні положення КАС України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Суддя О.О. Кошкош