Справа № 234/7795/20
Суддя: Кравченко О. Ю.
Дата ухвалення: 2020-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 234/7795/20
Провадження № 2-а/234/130/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області

у складі головуючого судді Кравченко О.Ю.

секретар судового засідання Малушка С.В.

за участю представника позивача - адвоката Ващенко О.В.

справа №234/7795/20

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону №2 управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції В`юнника Олексія Васильовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти №3 батальйону №2 управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції В`юнника Олексія Васильовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 12.05.2020 року відповідачем винесено постанову серії ЕАМ №2520921 за ст.122 ч.2 КУпАП, в якій зазначено, що ОСОБА_1 о 10:12 годин, керуючи автомобілем «Renault duster», державний номер НОМЕР_1 у м.Харків, шосе Полтавське 96 км, проїхав перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофору, чим скоїв правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. Вказує, що зазначене поліцейським в постанові порушення є лише його припущеннями, постанова є незаконною та підлягає скасуванню. Під час складання відповідачем протоколу він неодноразово наполягав на тому, що не порушував ПДР та пропонував відповідачу надати докази (відео-фіксацію) адміністративного правопорушення, але відповідач йому відмовив. Відповідачем ухвалено постанову без складання протоколу, що суперечить вимогам ст.251 КУпАП. Також він неодноразово заперечував стосовно розгляду справи за місцем зупинки автомобіля та просив відповідача розглянути адміністративну справу у відділі поліції з наданням йому можливості користуватися послугами фахівця у галузі адміністративного права. Незаконно розглянувши справу на місці знаходження транспортного засобу поліцейський не надав йому можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП. Крім того поліцейський порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме - проігнорував порядок, встановлений ст.ст.278, 279 КУпАП.

Просить суд визнати дії відповідача незаконними та скасувати постанову серії ЕАМ №2520921 від 12.05.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.122 КУпАП у виді штрафу в сумі 425 грн., провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 2 000 грн., які складаються з витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач надав письмовий відзив, в якому проти задоволення позову заперечував та зазначив, що 12.05.2020 під приблизно о 10.05 на 96 км по Полтавському Шосе в смт Пісочин Харківської області виявлений транспортний засіб RENAULT DUSTER, номерний знак НОМЕР_1 , який проїхав перехрестя на заборонний жовтий сигнал світлофора, що є порушенням пункту 8.7.3. ґ Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР). За кермом перебував громадянин ОСОБА_1 . Ці обставини зафіксовані відеозаписом, який додається до відзиву.

Він підійшов до водія (Позивача), належним чином представився, пояснив суть правопорушення та попрохав пред`явити документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР, відповідно до положень статті 32 Закону України «Про Національну поліцію» та пункту 2.4.А ПДР. Водій виконав законну вимогу та надав запитувані документи для перевірки.

Позивачу було повідомлено про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі - КУпАП) та роз`яснені його права як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, визначені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП.

Позивач висловив бажання скористатися своїм правом та надав письмові пояснення, які долучені до відзиву. Жодних інших клопотань водій не заявляв.

За результатом розгляду справи, з згідно з вимогами статей 251, 252, 268,278, 279,280КУпАП встановлений факт вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУПАП, тому була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 2520921 (далі - постанова).

Під час розгляду справи він дослідив відеозапис, яким зафіксоване вчинення правопорушення позивачем. Цей запис був продемонстрований також водієві, тому його твердження про відмову ознайомити його з доказами, не відповідає дійсності. Ці відомості підтверджуються поясненнями позивача, які він надав йому під час розгляду справи. Позивач жодним чином не був обмежений в можливості скористатися своїми правами

При винесенні оскаржуваної постанови, він керувався положеннями ПДР та КУпАП, в постанові чітко описане правопорушення, яке було скоєне, а тому діяв у межах своїх повноважень і не порушував норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з вищевказаним, вважає, що позовна заява ОСОБА_1 щодо скасування постанови не підлягає задоволенню, оскільки постанова серії ЕАМ № 2544134 винесена у відповідності до норм чинного законодавства та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмовий відзив на позовну заяву.

Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.

Вислухав пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 12.05.2020 року інспектором роти №3 батальйону №2 управління патрульної поліції в Харківській області ДПП В`юнником О.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2520921, якою позивач ОСОБА_1 був притягнутий до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Позивач не погодився з постановою та оскаржив її у судовому порядку.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, 12.05.2020 року о 10-05 у м.Харків, шосе Полтавське 96 км, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Renault duster», державний номер НОМЕР_1 , проїхав перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3 ґ ПДР (здійснення проїзду на заборонний жовтий сигнал, що забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів).

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП настає, зокрема, за проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух», встановлюють ПДР України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001р. (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п.1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

В пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п.1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух

Відповідно до п.8.7.3 ґ) ПДР жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

В свою чергу, згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст.222 цього Кодексу, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ч.2 ст.122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст.258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Таким чином, під час оформлення матеріалів про адміністративні порушення за вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, в тому числі, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, у працівників Національної поліції відсутній обов`язок складати протокол про адміністративне правопорушення.

У разі вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, розгляд якого відповідно до частини першої статті 222 КпАП віднесено до компетенції Національної поліції, протокол про адміністративне правопорушення не складається і розгляд таких справ здійснюється на місці вчинення правопорушення, незалежно від того, чи оспорюватиме особа під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення допущене порушення і адміністративне стягнення.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підтвердження правомірності прийняття спірної постанови, відповідачем надано диск з відеозаписом з нагрудного реєстратора поліцейського, а також відеозапис з місця події, які були досліджені судом.

Суд не приймає дані відеозаписи, як доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки з відеозапису, на якому зафіксовано момент перетину транспортним засобом «Renault duster» білого кольору регульованого перехрестя на жовтий сигнал світлофору, неможливо встановити номер транспортного засобу.

Крім того, частиною 2 статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (в редакції Закону України № 2262 від 21.12.2017 року, що набрав чинності 27.09.2018 року).

Відповідно до підпункту 9 частини 1 статті 31 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580), поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 40 Закону № 580, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Водночас, процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853 (далі - Інструкція).

Згідно із пунктом 5 розділу ІV Інструкції постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Разом з тим, додатком 5 до Інструкції № 1395 передбачено зазначення у постанові про адміністративне правопорушення доказів вчинення правопорушення (пункт 7 - «До постанови додаються…»).

Наданий відповідачем до суду диск із записами з камер поліцейських щодо фіксування факту правопорушення, не зазначений в пункті 7 оскаржуваної постанови (не зазначено відомості про технічний засіб, за допомогою якого здійснено запис), у зв`язку з чим остання не може бути визнана такою, що складена у відповідності до вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення та Інструкції № 1395.

Інших доказів на підтвердження факту вчинення позивачем порушення п.8.7.3 ґ Правил дорожнього руху відповідачем не надано.

Оскільки оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис вчинення адміністративного правопорушення, у матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують вину позивача, що в свою чергу свідчить про відсутність правових підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26.04.2018 (справа № 202/2862/17 (2-а/202/143/2017), від 26.04.2018 (справа № 200/5590/17(2а/200/669/17)), від 20.12.2019 року (справа № 191/1060/17 (2-а/191/94/17)), від 23.12.2019 (справа № 524/253/17).

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи, що відповідач не надав суду переконливих доказів правомірності винесення оскаржуваної постанови, суд вважає, що постанова ЕАМ №2520921 від 12.05.2020 року підлягає скасуванню як неправомірна, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Позовні вимоги в частині визнання дій відповідача незаконними задоволенню не підлягають, оскільки такий спосіб захисту права не передбачений ч.3 ст.286 КАС України.

Що стосується вимог про розподіл судових витрат, суд дійшов наступного висновку.

Так, ч. ч. 1, 3 ст. 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 КАС України).

Згідно із ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат(ч. 3 ст. 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно із п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Таким чином, до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат про що зазначено в постанові Верховного Суду від 22.05.2018р. по справі №826/8107/16 (провадження №К/9901/26989/18).

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги №160320-1 від 16.03.2020 року та акт приймання передачі наданих послуг №2 до договору про надання правової допомоги №160320-1. Однак, документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший документ, що підтверджує оплату послуг) позивачем суду не надано.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів на підтвердження оплати витрат на правову допомогу, вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу у сумі 2000 грн. задоволенню не підлягають.

Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, які не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем під час звернення до суду сплачено судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією №81992 від 01.06.2020 року (а.с.18).

З урахуванням зазначених процесуальних норм сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з суб`єкта владних повноважень за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції.

Керуючись ст.ст.2, 8, 9, 72-77, 90, 134, 139, 241- 246, 286 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону №2 управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції В`юнника Олексія Васильовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ЕАМ №2520921 від 12.05.2020 року, винесену інспектором роти №3 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції В`юнником О.В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн. і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Краматорський міський суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Краматорського міського суду О. Ю. Кравченко