Справа № 200/476/20-а
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2020-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2020 р. Справа№200/476/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Троянової О.В. за участю секретаря Котова С.Ю., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (вул. Італійська, 59, м Маріуполь, 87515, ) про визнання протиправною та скасування вимоги № Ф-410766-46у від 11.05.2019 року про сплату боргу (недоїмки),-

за участю сторін:

від позивача - не з`явився,

від відповідача - Ярова С.Е. (згідно витягу)

ВСТАНОВИВ:

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання протиправною та скасування вимоги № Ф-410766-46у від 11.05.2019 року про сплату боргу (недоїмки).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.

В установлений судом строк позивач усунув недоліки в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду 07 лютого 2020 року суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

04.03.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позов від відповідача.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду 11 березня 2020 року зобов`язано Головне управління ДПС у Донецькій області надати розрахунок зобов`язань зі сплати ЄСВ, на підставі яких прийнято оскаржувану вимогу № Ф-410766-46у від 11.05.2019 року, докази вручення спірної вимоги адвокату Тюменцевій Т.Ю. відповідно до листа від 11.12.2019 року №32665/10/05-99-54-10; та зобов`язано ОСОБА_1 надати: інформацію щодо сплати єдиного внеску ТОВ "ЛБ Сервістранс" за позивача за період з 02.11.2016 року (довідка форми ОК-5); інформацію щодо укладених трудових відносин позивача до 02.11.2016 року (договорів, копію трудової книжки), відомості щодо сплати ЄСВ, звітів; інформацію стосовно дати повідомлення податкового органу про зміну адреси місцезнаходження позивача.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду 07 квітня 2020 року призначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 06 травня 2020 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду 06 травня 2020 року відкладено підготовче засідання до 20 травня 2020 року, витребувано повторно у Головного управління ДПС у Донецькій області (вул. Італійська, 59, м Маріуполь, 87515, ) розрахунок зобов`язань зі сплати ЄСВ, на підставі яких прийнято оскаржувану вимогу № Ф-410766-46у від 11.05.2019 року, докази вручення спірної вимоги адвокату Тюменцевій Т.Ю. відповідно до листа від 11.12.2019 року №32665/10/05-99-54-10.

20 травня 2020 року судом відкладено підготовче засідання до 17 червня 2020 року.

16 червня 2020 року на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника за наявними доказами у справі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання на 08 липня 2020 року.

У судове засідання, призначене на 08 липня 2020 року, позивач не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, враховуючи раніше надану позивачем заяву, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності позивача.

Так, в обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що вимогою від 11 травня 2019 року Ф-410766-46у нараховано борг з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування. Зазначив, що не здійснює діяльності як фізична особа-підприємець, дохід не отримує. За час нарахування недоїмки позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «ЛБ Сервістранс», ТОВ «Київбудмоноліт», які в свою чергу нараховували та сплачували єдиний внесок. Вважає, що нарахування відповідачем недоїмки зі сплати єдиного внеску призводить до подвійного оподаткування. Зазначив, що спірна вимога посилається на суму боргу, яка призначена в результаті проведення документальної перевірки оформленої актом, проте в самій вимозі не зазначено номер Акту та дату проведення перевірки, що є порушенням вимог до оформлення вимог. Вважає вищевказану вимогу незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідачем через канцелярію суду у встановлені судом строки, надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти позовних вимог, вважає вимоги, викладені у позовній заяві, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати єдиного внеску ГУ ДФС у Донецькій області сформовано та направлено оскаржувану вимогу. Вимогу направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення та повернуто до контролюючого органу за закінченням терміну зберігання. Крім того, зазначив, що позивач пропустив 10-денний строк на оскарження вимоги.

Розглянувши питання щодо пропущення позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом суд зазначає наступне.

Положеннями статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

За змістом цієї норми процесуальним строком є також строк звернення до суду.

Так, частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно частини 4 статті 25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Тобто спеціальним Законом встановлено десятиденний строк оскарження вимоги про сплату боргу.

При цьому, суд, за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія стосовно якої пропущено строк.

Оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на звернення до суду, на які позивач посилається як на поважні, суд виходить з оцінки та аналізу всіх наведених у адміністративному позові доводів і з того, чи мав позивач за таких обставин можливість своєчасно реалізувати право на звернення до суду (чи відсутні були вагомі перешкоди, труднощі для реалізації цього права).

Враховуючи те, що позивач не отримав оскаржувану вимогу, та те, що позивач дізнався про зазначену вимогу з відповіді ГУ ДПС у Донецькій області від 11.12.2019 року, яку отримала представник позивача 20.12.2019 року, та відповідно подано адміністративний позов 28.12.2019 року , про що свідчить печатка поштового відділення на конверті, встановлений строк на оскарження податкової вимоги не вважається пропущеним.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянином України, був зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця з 19.12.2006 року по 26.02.2020 року, перебував на обліку у Головному управлінні ДПС у Донецькій області (Маріупольське управління, Лівобережна ДПІ (Лівобережний район м. Маріуполь) як платник єдиного внеску. (а.с. 120-121)

Відповідач - Головне управління Державної податкової служби у Донецькій області () - суб`єкт владних повноважень, на якого чинним законодавством покладені владні управлінські функції стосовно контролю у сфері податкових взаємовідносин.

З 2013 року позивач не подає податкової та іншої звітності, оскільки, як стверджує, не здійснював підприємницьку діяльність.

Згідно з відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форми ОК-5) за позивача у період з грудня 2017 року нараховувся та сплачувався єдиний соціальний внесок ТОВ «ЛБ Сервістранс».

Відповідно до протоколу №2 загальних зборів учасників ТОВ «ЛБ Сервістранс» від 18 грудня 2017 року ОСОБА_1 призначено на посаду директора з 20 грудня 2017 року. (а.с. 15-16)

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 є керівником ТОВ «ЛБ Сервістранс». (а.с. 18-19)

Згідно з відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форми ОК-5) за позивача протягом 2017 року нараховувався та сплачувався єдиний соціальний внесок ТОВ «КИЇВБУДМОНОЛІТ».

Судом встановлено, що 11 травня 2019 року відповідно статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VІ відповідачем була винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-410766-46, відповідно до якої станом на 30 квітня 2019 року за позивачем рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 21 030 грн. 90 коп., з яких недоїмка у сумі 21 030 грн. 90 коп., штрафи у сумі 0 грн., пеня у сумі 0 грн. (а.с. 10)

Відповідно до розрахунку оскаржуваної вбачається, що заборгованість з єдиного внеску станом на 19 квітня 2019 року в сумі 21 030 грн. 90 коп. виникла за період з лютого 2018 року по квітень 2019 року (а.с. 81)

Щодо наявної заборгованості суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з ст. 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Підпунктом 4 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове регулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

При цьому, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 04.12.2019 року по справі № 440/2149/19, що враховується судом, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Як свідчать встановлені обставини справи, заборгованість за спірною вимогою утворилась внаслідок щомісячного нарахування позивачу суми єдиного соціального внеску за 1, 2, 3 та 4 квартали 2017 року у загальному розмірі 8448,00 грн. (704 грн. за місяць), за за 1, 2, 3 та 4 квартали 2018 року у загальному розмірі 9828,72 грн. (819.06 грн. за місяць) (819.06 грн. за місяць), за 1 квартал 2019 року у загальному розмірі 2754,18 грн. (918,06 грн. за місяць).

Між тим, як вбачається з пояснень позивача, останній, починаючи з 2016 року працевлаштований найманим працівником, доказів на спростування цього факту, відповідачем не надано.

При цьому, такі докази могли б бути отримані під час проведення перевірки.

Більше того, 26.02.2020 року здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

В цей же час, згідно з відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форми ОК-5) за позивача сплачувався єдиний внесок ТОВ «ЛБ Сервістранс» та ТОВ «КИЇВБУДМОНОЛІТ».

Відтак, з огляду на встановлені обставини справи та приписи чинного законодавства, податковим органом протиправно нараховано єдиний внесок як фізичній особі-підприємцю за період з 2017 по 2019 рік, що свідчить про безпідставність спірної вимоги та необхідності її скасування.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Враховуючи положення ч.1 ст. 139 КАС України понесені судові витрати позивача зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетного асигнувань.

На підставі положень Податкового кодексу України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (вул. Італійська, 59, м Маріуполь, 87515, ) про визнання протиправною та скасування вимоги № Ф-410766-46у від 11.05.2019 року про сплату боргу (недоїмки) - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-410766-46у від 11.05.2019 року.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (вул. 130-Таганрозької дивізії, 144, м. Маріуполь, Донецька область, 87526, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення прийнято 08 липня 2020 року, складено в повному обсязі та підписано в нарадчій кімнаті 20 липня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Перший апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя О.В. Троянова