Справа № 200/11920/19-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2020-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року справа №200/11920/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сіваченка І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства " Банк Камбіо" на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя Аканов О.О.) від 03 березня 2020 року (повний текст складено 03 березня 2020 року у м.Слов`янську) по справі №200/11920/19-а за позовом Публічного акціонерного товариства " Банк Камбіо" до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги № 128759-47 від 27.06.2019 року; визнання протиправним та скасування Рішення про опис майна у податкову заставу №501/05-99-47-20 від 27.06.2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги № 128759-47 від 27.06.2019 року; визнання протиправним та скасування Рішення про опис майна у податкову заставу №501/05-99-47-20 від 27.06.2019 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач вважає, що судом першої інстанції не було враховано, що у спорах, пов`язаних з виконанням банку, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх повноважень перед його вкладниками/кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Судом не застосовано до спірних правовідносин положення ст.ст.46, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

На адресу суду апеляційної інстанції позивачем надіслано клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного розгляду справи встановлено, що згідно постанови Правління Національного банку України від 04.12.2014 року №782 Публічне акціонерне товариства «БАНК КАМБІО» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 14.12.2014 року №1409 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ«БАНК КАМБІО», згідно з яким з 05 грудня 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних від 02.03.2015 року №46 розпочато процедуру ліквідації ПАТ«БАНК КАМБІО».

Рішеннями виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.02.2016р. №212, 01.02.2018р. від №304, 29.03.2018р. №900, 14.02.2019р. №350 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Камбіо» остаточно до 01.03.2020р. включно.

Відповідачем 27 червня 2019 року винесено податкову вимогу №128759-47, якою повідомлено ПАТ«БАНК КАМБІО», що станом на 26.06.2019р. сума податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, складає 2783,39 грн..

Рішенням №501/05-99-47-20 від 27.06.2019р. про опис майна у податкову заставу начальника Слов`янсько-Лиманського управління ГУ ДФС у Донецькій області вирішено здійснити опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управління) платника податків - Публічне акціонерне товариство «Банк Камбіо».

Згідно картки облікових рахунків платника податків ПАТ«БАНК КАМБІО», за останнім обліковується сума податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості згідно податкової декларації № від 28.05.2019р..

Наведені обставини сторонами не оспорюються. Наявність суми податкового боргу позивачем не оспорюється. Водночас, позивач наголошує на пріоритетності в спірній ситуації норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI, та зазначає, що відповідно до частини третьої статті 46 цього Закону під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 16.1.4 статті 16 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

У відповідності до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу (пункт 59.3 статті 59 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)).

Отже, за своїм змістом податкова вимога є документом, яким контролюючий орган повідомляє платника податків про невиконання ним свого податкового обов`язку та виникнення у нього податкового боргу.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що направлення спірної податкової вимоги не є примусовим стягненням коштів та майна банку та не є зверненням стягнення на майно банку, оскільки відповідно до пункту 95.2 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

При цьому, згідно пункту 95.3 статті 95 цього Кодексу стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу.

Крім того, за змістом статті 88 Податкового кодексу України майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає, зокрема, у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку. При цьому право податкової застави не потребує письмового оформлення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що викладене у спірній податковій вимозі попередження про виникнення права податкової застави на майно позивача не можна вважати накладенням арешту на кошти та майно банку, адже за змістом статті 88 Податкового кодексу України податкова застава виникає автоматично у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, і не потребує письмового оформлення.

Пунктом 1.3 статті 1 Податкового кодексу України визначено, що цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Пунктом 1 статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012р. № 4452-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (надалі Закон № 4452-VI) цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до пункту шостого статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

За правилами пункту 8 Розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4452-VI законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, колегія суддів погоджується з позивачем, що для правовідносин, що виникають під час дії тимчасової адміністрації банку або ліквідації банку, яку здійснює уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, пріоритетними є норми Закону № 4452-VI.

Статтею 36 Закону № 4452-VI врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації, зокрема, згідно з пунктами 1, 2 частини п`ятої якої під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

У частині 3 статті 46 Закону № 4452-VI визначено, що під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Вимоги за зобов`язаннями банку із сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

Водночас, колегія суддів вважає, що скерування на адресу банку податкової вимоги не свідчить про провадження органом доходів і зборів заходів, спрямованих на погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу. Такі дії відповідача лише формують та документально визначають податковий борг, при цьому останні об`єктивно передують процесу погашення податкових зобов`язань або стягненню податкового боргу.

Сама собою обставина прийняття відповідачем податкової вимоги не порушує приписів наведених вище статей Закону № 4452-VI, оскільки в даному випадку, контролюючим органом не здійснювалось примусове стягнення коштів або майна банку.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.03.2019р. у справі №809/4331/15, який в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України правомірно був врахований судом першої інстанції при прийнятті рішення по цій справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що спірні рішення прийняті відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому відсутні правові підстави для визнання їх протиправними та скасування.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства " Банк Камбіо" на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року по справі №200/11920/19-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року по справі №200/11920/19-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 11 серпня 2020 року.

Повне судове рішення складено та підписано 11 серпня 2020 року.

Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 11 серпня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 11 серпня 2020 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко