Справа № 120/1722/20-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2020-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

07 серпня 2020 р. Справа № 120/1722/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського Олександра Ванадійовича, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до військової частини НОМЕР_1 Оперативного територіального об`єднання Національної гвардії України (далі - відповідач). За змістом позову позивач просить: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення зі списків особового складу військової частини у зв`язку із закінченням строку контракту; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII ).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що при звільненні з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку контракту з ним не проведено повного розрахунку, зокрема, не нараховано та не виплачено одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, встановленої ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII. Позивач у рапорті від 24.03.2020 звернувся до відповідача з вимогою здійснити нарахування та виплату зазначеної допомоги. Однак, на його звернення про отримання одноразової грошової допомоги він отримав відмову, яка було мотивована тим, що ОСОБА_1 не набув права на отримання такої допомоги, оскільки вислуга років станом на 25.03.2020 складає менше 10 років.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

За правилами ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження відповідно до ч.5 ст. 250 КАС України є дата складення повного судового рішення.

Ухвалою суду від 14.04.2020 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою встановлені сторонам строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень.

27.05.2020 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечує щодо доводів позивача та просить відмовити в задоволення адміністративного позову. Зазначає, що право на отримання одноразової грошової допомоги при звільнені набувається військовослужбовцем за наявності 10 календарних років вислуги, що підтверджується відповідними положеннями Закон № 2011-XII та Наказу Міністерства внутрішніх справ України № 200 від 15.03.2018 "Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам" (далі - Інструкція № 200). Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України від 25.03.2020 № 64 ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів грошового забезпечення з вислугою років у календарному обчисленні 8 років 6 місяців 24 дні, а відтак підстави для виплати позивачеві такої допомоги відсутні.

04.06.2020 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач не погоджується з позицією сторони відповідача, викладеною у відзиві на позов та, посилаючись на правову позицію Верховного суду, викладену у постанові від 11.04.2018 у справі № 806/2104/17 зазначає, що у ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги. Відтак, просить суд позов задовольнити у повному обсязі.

Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходило.

Ухвалою від 07.08.2020 суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, суд встановив таке.

ОСОБА_1 проходив військову службу у Військової частини НОМЕР_1 Оперативного територіального об`єднання Національної гвардії України на посаді командира 2-ї стрілецької роти стрілецького батальйону (з конвоювання, екстрадиції та охорони підсудних).

Відповідно до підпункту "а" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ) наказом командувача Національної Гвардії України від 27.02.2020 № 38 о/с капітана ОСОБА_1 звільнено у запас, у зв`язку із закінченням строку контракту без права носіння військової форми одягу.

З 25.03.2020 позивача було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів грошового забезпечення, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України від 25.03.2020 № 64. Відповідно до вказаного наказу вислуга років ОСОБА_1 станом на 25.03.2020 становить: час служби у календарному обчисленні 8 років 6 місяців 24 дні; час служби у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) 2 роки 5 місяців 27 днів.

Напередодні звільнення, а саме 24.03.2020, позивач звернувся з письмовим зверненням у вигляді рапорту до відповідача з метою отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У відповідь на рапорт відповідач на цьому ж зверненні зазначив про відсутність підстав для отримання такої допомоги у зв`язку з тим, що вислуга років позивача в календарному обчисленні складає менше 10 років. У подальшому відповідачем не було здійснено нарахування та виплату зазначеної допомоги.

Позивач вважає таку бездіяльність протиправною, у зв`язку з чим він звернувся із цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з такого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону № 211-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" № 393 від 17.07.1992 (далі Порядок № 393) установлено, що строкова військова служба зараховується до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, у календарному обчисленні, а в разі її проходження в умовах, визначених у пункті 3 цієї постанови, у віддалених і високогірних місцевостях або в інших умовах, які згідно із законодавством колишнього СРСР були підставою для зарахування до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, - у відповідному пільговому обчисленні.

Згідно з положеннями пункту 1 розділу ХХХІІ Інструкція № 200, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, що звільняються зі служби, виплачується одноразова грошова допомога в розмірах, визначених статтею 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

На підставі системного аналізу наведених правових норм суд дійшов висновку, що поняття "календарна вислуга років" застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. При цьому умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону № 211-ХІІ є наявність вислуги 10 років і більше.

Відтак у ч. 2 ст. 15 Закону № 211-ХІІ відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 11.04.2018 у справі № 806/2104/17 (№ К/9901/3610/18).

Як встановлено судом, вислуга років позивача станом на 25.03.2020 становить: час служби у календарному обчисленні 8 років 6 місяців 24 дні; час служби у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) 2 роки 5 місяців 27 днів. Отже, загальна вислуга років на час звільнення становить 11 років 0 місяців 21 день, тобто умова про наявність 10 і більше років вислуги дотримана. Оскільки інші підстави відмови, крім недостатності років вислуги, у призначенні грошової допомоги відсутні, ОСОБА_1 має право на таку виплату.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про протиправність бездіяльності військової частини НОМЕР_1 Оперативного територіального об`єднання Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (див. рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 та від 20.03.2002 № 5-рп/2002).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (див. рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 № 5-рп/2002).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність (Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, питання про розподіл судових витрат зі сплати останнього у справі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Оперативного територіального об`єднання Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення зі списків особового складу військової частини у зв`язку із закінченням строку контракту.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Оперативного територіального об`єднання Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, встановленої ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.
Відповідно до статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Оперативного територіального об`єднання Національної гвардії України (21007, м. Вінниця, вул. Некрасова,72, ).

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович