Справа № 200/6607/19-а
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2020-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

06 серпня 2020 року

Київ

справа №200/6607/19-а

адміністративне провадження №К/9901/18387/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Усенко Є.А.,

суддів: Гімона М.М., Гусака М.Б.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Офісу великих платників податків Державної податкової служби (далі - ОВП ДПС) (правонаступника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби) на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09.07.2019 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2020 за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства (далі - ПАТ) "ВЕСКО" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - ОВП ДФС) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09.07.2019, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2020, адміністративний позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 12.12.2018 №, яким зменшена сума бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 2214738,00 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1107369,00 грн.

24.02.2020 до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОВП ДПС на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09.07.2019 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2020.

Крім того, у касаційній скарзі міститься клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, яке обґрунтовується скаржником, доводами про право на повторне звернення з касаційною скаргою в разі її повернення. До цього касаційній скарги ОВП ДПС були повернуті згідно з ухвалами Верховного Суду від 10.03.2020 та від 10.06.2020 з підстав не відповідності касаційної скарги пункту 4 частини другої, частини четвертої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України, підписання касаційної скарги особою, повноваження якої не підтвердженні.

Відповідно до частини третьої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Причини пропуску особою встановленого законом процесуального строку, зокрема строку на касаційне оскарження можуть бути визнані судом поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо ці причини пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежали від волі особи та унеможливили звернення з касаційною скаргою у встановлений законом строк.

Зазначені відповідачем підстави для поновлення строку на касаційне оскарження не підпадають під вище зазначений критерій, не можуть бути визнані поважними, оскільки стосуються організаційної діяльності суб`єкта владних повноважень. Будь-які обставини, які пов`язані з цією діяльністю, в тому числі, й ті, які негативно впливають на її ефективність, не можуть розцінюватися як такі, що надають підстави для застосування до суб`єкта владних повноважень режиму «послаблення» у відносинах, які прямо чи опосередковано стосуються особи без такого статусу та не надають права суб`єкту владних повноважень у будь-який час після спливу встановленого законом строку на касаційне оскарження реалізовувати право на касаційне оскарження судового рішення.

Скаржник, як на підставу подання касаційної скарги, посилається на пункт перший частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме на те, що суд апеляційної інстанції застосував норми пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6, статті 198, пункт 200.1, 200.4, статті 200, пункт 201.10 статті 201 Податкового кодексу України без врахування висновку щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, викладеного в постановах Верховного Суду від 24.10.2018 (№К/9901/50872/18), від 06.06.2018 (№К/9901/4602/17), від 29.01.2019 (№К/9901/58929/18), від 22.03.2018 (№К/9901/720/17), від 20.02.2019 (№К/9901/2331/18).

Скаржник зазначає, що в оскаржуваних рішеннях у справі №200/6607/19, які в зазначених постановах Верховного Суду, досліджуються подібні обставини та застосовані одні норми, а саме: пункт 198.1, 198.2, 198.3, 198.6, статті 198, пункт 200.1, 200.4, статті 200, пункт 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, що свідчить про те, що ці правовідносини є подібними. Однак, у чому полягає «неправильність застосування» зазначених норм судами попередніх інстанції скаржником не наведено.

Щодо посилання на постанови Верховного Суду від 24.10.2018 року у справі №808/2402/17 (касаційне провадження №К/9901/50872/18), від 06.06.2018 у справі №804/7948/16 (касаційне провадження №К/9901/4602/17), від 29.01.2019 у справі №808/4080/17 (касаційне провадження №К/9901/58929/18), від 22.03.2018 у справі №815/3666/16 (касаційне провадження №К/9901/720/17), то ці постанови, як такі, якими справу направлено на новий розгляд в силу частини шостої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України не можуть бути прикладом такого правозастосування, як підстава касаційного оскарження встановленого пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

У постанові від 20.02.2018 у справі №818/997/17 (касаційне провадження №К/9901/2331/18) Верховний Суд, застосувавши норми пунктів 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, дійшов висновку, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними в оскаржуваних судових рішеннях, що свідчить про врахування судами першої та апеляційної інстанції цих ухвал.

В наведених в касаційній скарзі постановах зазначено, що істотні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, у кожному конкретному випадку встановлюються на підставі оцінки доказів. Узагальнюючою ознакою правозастосування в цих постановах є єдині підходи до оцінки доказів у справах щодо реальності (нереальності) господарських операцій в залежності від фактичних обставин справ. Доводи Офісу ВПП щодо не правильного застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права фактично стосуються оспорювання оцінки судами доказів у справі та встановлення на їх підставі такої оцінки обставини у справі.

Відповідно до частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду. (абзац другий пункту частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України).

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених Кодексом адміністративного судочиства України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі, якщо скаржник вважає, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права при оцінці доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права. як підстави касаційного оскарження передбаченої пунктом четвертим частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України

Відповідно до частин першої, другої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням скаржнику строку для усунення недоліків, а саме: навести підстави, на яких подається касаційна скарга, зазначивши конкретну норму, яку застосував суд апеляційної інстанції без врахування висновку щодо застосування цієї норми права у саме подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, з посиланням на конкретну постанову Верховного Суду, у якій такий висновок викладено, довівши подібність правовідносин, та клопотання про поновлення процесуального строку на звернення з касаційною скаргою, з наведенням поважних підстав.

Керуючись статтями 248, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України Суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09.07.2019 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2020 у справі № 200/6607/19-а залишити без руху.

Встановити для усунення зазначених в ухвалі недоліків десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Є.А. Усенко

М.М. Гімон

М.Б. Гусак ,

Судді Верховного Суду