Справа № 260/333/20
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2020-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 рокуСправа № 260/333/20 пров. № А/857/6692/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання Ратушній М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року (суддя Гаврилко С.Є., м.Ужгород) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі ГУПФ, ПФУ відповідно) в якому просив:

визнати відмову відповідача в призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796-XII) незаконною;

зобов`язати ГУПФ призначити позивачу пенсію за віком із застосуванням норм статей 55, 56 Закону №796-XII, з моменту його звернення, а саме з 16.07.2018.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити.

В доводах апеляційної скарги наводячи окремі обставини справи та норми матеріального права вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що архівній довідці Міністерства оборони України Галузевого державного архіву від 30.08.2017 №179/1/9122 (далі Довідка) підтверджено лише 6 днів виїзду в зони відчуження у 1987 році, а відповідно до статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV), за наявності відповідного страхового стажу зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів 8 років. Також вважає, що судом першої інстанції проігноровано той факт, що необхідною умовою призначення даного виду пенсії є наявність страхового стажу не менше 25 років.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, розгляд справи проводити у його відсутності.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач право на пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII, а саме із зменшенням пенсійного віку на 8 років як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який працював у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що позивач 31.08.1965 року народження відповідно до посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986-1987 роках від 24.07.1993 серія НОМЕР_1 (далі Посвідчення) є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС ІІ категорії та має право на пільги і компенсації встановлені Законом №796-XII (а.с.11, 16).

У відповідності до архівної довідки від 29.06.1993 №17576, що видана Управлінням хімічних військ Прикарпатського військового округу (далі Архівна довідка), ОСОБА_1 з 03.12.1986 по 09.03.1987 виконував завдання по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження, у тому числі: у 1986 році - 28 днів; у 1987 році - 70 днів; у місті Прип`ять у 1987 році 17 днів (а.с.14).

Згідно Довідки вбачається, що позивач з 03.12.1986 по 09.03.1987 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Дні виїзду у місто Прип`ять січень 21, 22, 26, 30, лютий 4, 12 (а.с.15).

16.07.2018 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

Із відповіді ГУПФ від 23.12.2019 №6/Г-99-01 видно, що позивачу згідно виписки з протоколу від 31.08.2018 №101 було відмовлено у призначенні пенсії згідно статті 55 Закону №796-XII, з мотивів того, що розрахований стаж на дату звернення за призначенням пенсії позивача становить 20 років 8 місяців 13 днів при необхідному загальному страховому стажу 25 років (а.с.8-10).

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.

Згідно зі статтею 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах.

Конституційний Суд України у рішенні від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 наголосив на недопустимості скасування окремих пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зазначивши, що «відповідно до статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи є обов`язком держави. Одним із тяжких наслідків аварії на ЧАЕС стала втрата здоров`я громадянами. Законами України таких громадян віднесено до відповідних категорій, вони потребують відновлення втраченого здоров`я, постійної медичної допомоги та соціального захисту з боку держави».

Крім того, у рішенні Конституційного Суду України (Другий сенат) від 25 квітня 2019 року № 1-р(II)/2019 міститься висновок, згідно з яким, аналіз положень, зокрема, статті 16 Основного Закону дає підстави для висновку, що особи, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту; за Конституцією України посилений соціальний захист вказаних категорій осіб вимагає від держави виконання обов`язку визначати такий обсяг їх соціального забезпечення, який гарантуватиме їм гідні умови життя, а також повне відшкодування заподіяної шкоди.

Положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені Законом №796-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин)

Відповідно до статті 9 Закону №796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 10 Закону №796-XII передбачено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 2 статті 14 Закону №796-XII категорія 2 особі, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи встановлюється: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження: - з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів; - з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів; - у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи; - евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття); - особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення.

Відповідно до частини першої статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС:

які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів 10 років;

які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів 8 років;

які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році.

Із аналізу наведених правових норм вбачається, що право на пільгове зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та працювали визначену кількість днів у зоні відчуження.

Згідно статті 65 Закону №796-XII документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

За змістом частини першої статті 15 Закону №796-XII підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 5 «Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі КМУ) від 20.01.1997 №51 учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з 1 липня 1986 року до 31 грудня 1986 року від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році від 1 до 14, у 1988-1990 роках не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або на їх будівництві не менше 14 календарних днів у 1986 році видаються відповідні посвідчення. В пункті 10 Порядку уточняється на підставі яких документів видається посвідчення. Зокрема, встановлено, що посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).

Документи, які подаються до ПФУ та його управлінь для призначення пенсії, в тому числі на пільгових умовах, визначені в «Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженому постановою правління ПФУ від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління ПФУ від 07.07.2014 №13-1) (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846; далі - Порядок №22-1; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Абзац 9 підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 передбачає, що документами, які засвідчують особливий статус особи є: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону №796-XII).

З аналізу наведених норм права слідує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 21 листопада 2006 року у справі №21-1048во06, 04 вересня 2015 року у справі №690/23/15-а, Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2018 року у справі №344/9789/17, 27 квітня 2020 року у справі №212/5780/16-а.

З матеріалів справи видно, що позивач є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС ІІ категорії та має право на пільги і компенсації встановлені Законом №796-XII. Крім того, Архівною довідкою підтверджено, що позивач у 1987 році у складі військової частини 55064 виконував завдання по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження, зокрема у місті Прип`ять 17 календарних днів.

Щодо посилань апелянта про те, що у Довідці підтверджено лише 6 календарних дів перебування позивача у місті Прип`ять, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що недоліки в оформленні тих чи інших документів чи розбіжності у даних цих документів, які видавались різними установами, і є лише підставами для визначення в установленому порядку спеціального статусу особи, що звернулась за призначенням пенсії, не можуть бути підставою для позбавлення особи права на належну їй пенсію, якщо із інших даних, зокрема Посвідчення, військового квитка, Архівної довідки та матеріалів справи, вбачається наявність усіх обставин для цього.

Суд апеляційної інстанції також не приймає до уваги доводи скаржника про необхідність при призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII наявності страхового стажу 25 років, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV (в редакції, чинній на час звернення позивача за призначенням пенсії) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Норма щодо наявності стажу 25 років у разі зверненням за призначенням пенсії з 01.01.2018 по 31.12.2018 стосується осіб, які звернулися за призначенням пенсії відповідно до Закону №1058-IV після досягнення 60 років, а не відповідно до статті 55 Закону №796-XII, які за певних умов мають право на пенсію із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Розрахунковий стаж позивача на дату звернення за призначенням розглядуваного виду пенсії (16.07.2018) складає 20 років 8 місяців 13 днів.

У відповідності до статті 45 Закону №1058-IV пенсія за віком призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, про наявність у ОСОБА_1 права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 8 років відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року без змін. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 7 серпня 2020 року.