Справа № 280/182/20
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2020-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 липня 2020 року м.Дніпросправа № 280/182/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П. (доповідач),

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року у справі № 280/182/20 (суддя Сіпака А.В.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) задоволено:

- визнано протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області (далі - відповідач) щодо припинення виплати щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 з 01 лютого 2017 року;

- визнано протиправною та скасовано постанову Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 0809/21027/21027.1/42 від 03 квітня 2017 року про припинення щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 з 01 лютого 2017 року;

- зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області поновити нарахування та виплату щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 з 01 лютого 2017 року та виплатити заборгованість за період починаючи з 01 лютого 2017 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, неналежну оцінку доказів, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, скаржник просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що під час проведення звірки щодо дії довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, яку було проведено Відділенням ВД ФСНВ у м. Запоріжжі та управлінням праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району, було встановлено, що позивач у справі - ОСОБА_1 вибув до іншого району. При цьому, у Відділення ВД ФСНВ у м. Запоріжжі відсутні відомості щодо місця вибуття ОСОБА_1 Відділенням ВД ФСНВ у м. Запоріжжі було призупинено нарахування страхових виплат ОСОБА_1 з 01.02.2017 до з`ясування, про що позивача у справі було повідомлено листом від 02.02.2017 № 130/в. ОСОБА_1 03.04.2017 звернувся до Відділення ВД ФСНВ у м. Запоріжжі з заявою про припинення страхових виплат з 01.02.2017 у зв`язку з від`їздом та видачу йому постанови про припинення страхових виплат, копія якої додається. Згідно відмітки на вказаній заяві, позивач у справі отримав примірник постанови про припинення страхових виплат. З огляду на викладене, вважає, що твердження позивача про неподання такої заяви до Відділення ВД ФСНВ у м. Запоріжжі є таким, що не відповідає дійсності. Вважає, що оскільки, суми страхових виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в робочих органах виконавчої дирекції Фонду, в яких зберігались справи про страхові виплати до початку антитерористичної операції, та тимчасової окупації українських територій, в даному випадку у Управлінні в Донецькій області, то вимога про стягнення таких сум може бути заявлена до Управління в Донецькій області.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід змінити, з огляду на наступне.

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 (а.с. 5-7).

У відповідності з довідкою від 01.12.2014 та від 21.05.2019 № 2327- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позивач є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території України м. Донецьк до м. Запоріжжя, фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Відповідно до довідки Міністерства охорони здоров`я України про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії 10 АА № 240671 ОСОБА_1 встановлено 50 % втрати працездатності (а.с. 11-12).

Згідно з довідкою серії МСЕ № 439926 ОСОБА_1 має третю групу інвалідності (а.с. 11-12).

Позивач є особою, що отримує страхові виплати, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на час подання позовної заяви перебуває на обліку в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області.

В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 від 03 квітня 2017 року, якою він просить припинити йому страхові виплати з 01 лютого 2017 року (а.с. 30).

Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 0809/21027/21027.1/42 від 03 квітня 2017 року припинено щомісячні страхові виплати ОСОБА_1 з 01 лютого 2017 року. Причина припинення: заява потерпілого (а.с. 14).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач отримавши нову довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеною особою, звернувся до відповідача щодо поновлення виплати, проте отримав постанову Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 0809/21027/21027.1/42 від 03 квітня 2017 року про припинення щомісячної страхової виплати з 01.02.2017.

В матеріалах справи також наявний лист Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 02.02.2017 №130/в, у якому зазначено: "…Листом Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району повідомлено, що факт Вашого проживання за місцем реєстрації не підтверджено. Згідно із п.2 п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 року №365… нарахування щомісячних страхових виплат Вам буде призупинено з 01.02.2017 року до з`ясування. Відповідно до п. 15 Порядку, щомісячні страхові виплати Вам буде поновлено за рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, прийнятим на підставі подання структурного підрозділу з питань соціального захист) населення, що внесене разом з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї…"

Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно припинення виплати соціальних виплат позивачеві 01 лютого 2017 року з підстав, які не передбачені ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1105-XIV від 23.09.1999 (далі - Закон № 1105-XIV).

Пунктом третім розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1105-XIV встановлено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 3 Закону №1105-XIV визначені принципи, на яких здійснюється соціальне страхування, зокрема законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав (пп. 1, 3 ч. 1 ст. 3).

Відповідно до ч.1 ст.46 Закону № 1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Отже, страхові виплати позивачу могли бути припинені лише за умов, визначених ч.1 ст.46 Закону № 1105-XIV.

Відмова особи від конституційних прав, до яких належить право на соціальний захист, є недійсною.

Крім того, пунктом третім розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1105-XIV встановлено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Наведене визначення поняття внутрішньо переміщеної особи має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка: перебуває на території України на законних підставах; має право на постійне проживання в Україні; була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання Згідно ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:

1) подала заяву про відмову від довідки;

2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину;

3) повернулася до покинутого місця постійного проживання;

4) виїхала на постійне місце проживання за кордон;

5) подала завідомо недостовірні відомості.

У разі отримання інформації з Єдиної інформаційної бази даних про взяття на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, про закінчення строку дії довідки про взяття на облік, її скасування або про відмову у продовженні строку дії такої довідки робочий орган виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування) особи, яка тимчасово переміщена, припиняє нарахування і фінансування страхових виплат та страхових витрат на медичну і соціальну допомогу (абз. 3 п. 2 постанови правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.12.2014 № 20 Про затвердження Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції).

Згідно п. 7-1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509, у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб. Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці. Уповноважений орган на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб запис про скасування дії довідки.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 «Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворені районними, районними у мм. Києві і Севастополі державними адміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад, приймають рішення про відновлення або про відмову у відновленні соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, довідки яких недійсні на дату набрання чинності цією постановою, відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого цією постановою, за умови отримання внутрішньо переміщеною особою нової довідки відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 Про облік внутрішньо переміщених осіб.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, страхові виплати позивачу не виплачуються з 01.02.2017р. у зв`язку з не підтвердженням перебування за місцем фактичного проживання.

Відповідно до п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 соціальні виплати припиняються у разі:

1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати;

2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї;

3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат;

4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб;

5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Тобто, припинення виплати позивачу страхових виплат у зв`язку з не підтвердженням перебування за місцем фактичного проживання, суперечить принципам, які закріплені в Конституції України.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Таким чином, закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому страхової виплати незалежно від того, де проживає особа, якій призначена соціальна виплата.

Тобто, зміна особою місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання соціальних виплат.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач має право на відновлення виплати щомісячних страхових внесків та проведення відповідних нарахувань.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду жодного доказу правомірності дій щодо припинення виплати щомісячних страхових внесків позивачу в розумінні зазначеної норми Закону.

Між тим, судом першої інстанції зобов`язано відповідача поновити нарахування та виплату щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 з 01 лютого 2017 року та виплатити заборгованість за період починаючи з 01 лютого 2017 року.

Колегія суддів зазначає про те, що судом першої інстанції застосовано подвійне зобов`язання щодо виплати страхових виплат позивачу.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В даному випадку, судом першої інстанції вірно встановлено право позивача на поновлення нарахування та виплату щомісячних страхових, проте помилково визначено період виплат заборгованості та здійснення нарахувань.

Вказане дає підстави колегії суддів, рішення суду першої інстанції змінити.

Керуючись ст.311, п.2 ч.1 ст.315, 317, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області - задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року у справі № 280/182/20 - змінити, а саме абзац четвертний резолютивної частини рішення викласти у наступній редакції:

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області () поновити нарахування щомісячних страхових виплат з 01 лютого 2017 року та виплатити заборгованість зі сплати страхових виплат ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) за період з 01 лютого 2017 року.

В решті рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року у справі № 280/182/20 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак