Справа № 280/4526/20
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2020-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року Справа № 280/4526/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фермерського господарства «Грейн Агро» до приватного виконавця Кісельової Віталіни Володимирівни, третя особа - ТОВ «Альфа-Лізинг Україна», про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

08 липня 2020 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов Фермерського господарства «Грейн Агро» (далі-позивач) до приватного виконавця Кісельової Віталіни Володимирівни (далі - відповідач), третя особа - ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» (далі - третя особа), в якому позивач просить суд:

визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кісельової Віталіни Володимирівни про відкриття виконавчого провадження №623777209 від 18.06.2020;

визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кісельової Віталіни Володимирівни про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №62377208 від 18.06.2020;

визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кісельової Віталіни Володимирівни про стягнення з боржника основної винагороди №62377208 від 18.06.2020;

зобов`язати відповідача скасувати всі арешти накладені в рамках виконавчого провадження №62377208.

Ухвалою суду від 13.07.2020 позовну заяву залишено без руху. У встановлений судом строк позивачем надано документи на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою суду від 27.07.2020 відкрито спрощене провадження у справі, а розгляд справи призначено без виклику/повідомлення учасників справи.

05.08.2020 на електрону пошту суду від представника позивача надійшло клопотання про повернення відзиву відповідача без розгляду, у зв`язку з тим, що його не направлено позивачу.

Разом з тим, суд залишає подане клопотання без розгляду, оскільки відповідно до частини 10 статті 44 КАС України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника). Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

Суд зазначає, що клопотання представника позивача, що надійшло електронною поштою, не скріплено електронним цифровим підписом представника позивача, а відтак суд зазначене клопотання не розглядає.

Також, суд звертає увагу представника позивача, що саме судом для повного, об`єктивного та всебічного розгляду адміністративної справи витребувались матеріали виконавчого провадження №62377208, а тому суд досліджує їх незалежно від факту направлення іншим учасникам справи. Більш того, позивач як сторона виконавчого провадження не був позбавлений можливості ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження та/або матеріалами судового провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що приватним виконавцем протиправно відкрито виконавче провадження №62377208 в межах виконавчого округу міста Києва, оскільки відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцем знаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Позивач зазначає, що не зареєстрований та не проживає (перебуває) на території міста Києва, а його юридичною адресою є адреса: 72020, Запорізька область, Михайлівський район, с.Високе, вул.40 років Перемоги, буд.74 . Більш того, позивач вказує і на те, що за зазначеною адресою перебувала і техніка, яка підлягала вилученню, про що відповідачем самостійно зазначено в постанові про відкриття виконавчого провадження. Позивач зазначає, що відповідно акту прийому-передачі об`єкту лізингу всі об`єкти лізингу передавались в м.Запоріжжі та Запорізькій області. Отже, позивач вважає, що оскільки позивач не зареєстрований на території міста Києва, немає там майна, то юрисдикція відповідача не розповсюджується на територію місцезнаходження позивача. Також, позивач вказував на те, що відповідачем виконувалось рішення не майнового характеру, а відтак розмір винагороди приватного виконавця не міг перевищувати вісьмох розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року. Проте, відповідачем фактично стягнуто винагороду в розмірі 10% від залишкової вартості транспортних засобів, що не відповідає положенням чинного законодавства України. Крім того, позивач вказував на те, що відповідачем не було враховано і ту обставину, що сівалка точного висіву Horsch Pronto 8NT була передана ТОВ «Альфа Лізинг» що 01.06.2020, тобто до відкриття виконавчого провадження. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що відповідачем правомірно відкрито виконавче провадження, оскільки на час звернення із заявою про відкриття виконавчого провадження стягувачем приватному виконавцю було надано документальне підтвердження реєстрації місцезнаходження рухомого майна (технічні паспорти) на території міста Києва (пр.Героїв Сталінграду, 25-Б). За таких обставин, відповідач вважає, що звернення стягувача до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва є обґрунтованим, а відкриття виконавчого провадження законним.

Також, відповідач вказував на помилковість твердження позивача про те, що виконавець не мав права стягувати винагороду в розмірі 10% від залишкової вартості транспортного засобу, а мав обмежитися 4-ма заробітними платами. Відповідач зазначає, що змістом виконавчого документа була передача рухомого майна. В свою чергу, відповідно до п.2 ч.3 ст.31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та інших органів», основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Також, відповідач вказував на те, що Порядком виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця передбачено право приватного виконавця на одержання основної винагороди у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. За таких обставин, відповідач вважає, що ним правомірно обраховано винагороду від залишкової вартості рухомого майна, яке було фактично повернуто стягувачеві.

Крім того, відповідач вказував і на те, що сівалка точного висіву Horsh Pronto 8NT, була вилучена 23.06.2020 під час проведення виконавчих дій за участю понятих, а не до відкриття виконавчого провадження, як зазначає в позовній заяві позивач. У зв`язку із викладеним просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що 02.06.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Розсохою С.С. вчинено виконавчий напис №2502 про вилучення у лізенгоодержувача (боржника) - ФГ «Грейн Агро» та передачу лізингодавцю (стягувачу) - ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» об`єктів фінансового лізингу, а саме:

1) Автомобіля загального легкового - універсалу-В Renault Duster, 2017 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , колір - сірий, реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

2) Трекера автомобільного GPS Teltonika FMB 920;

3) Автомобіля загального легкового - загального універсалу-В марки BMW, модель Х5, 2019 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , колір білий, реєстраційний номер НОМЕР_4 ;

4) сівалки точного висіву Horsch Pronto 8NT, 2018 року випуску, заводський номер НОМЕР_5 , що були передані у користування Лізингоодержувачу (Боржнику) на підставі договору фінансового лізингу №108-ЗП-МСБ-Ф-074 від 26.12.2017 та підлягають поверненню Лізингодавцю (Стягувачу).

Також, у виконавчому написі нотаріуса визначено, що загальна залишкова вартість об`єктів фінансового лізингу становить 3 175 780,29 грн. (а.с.49).

18.06.2020 від ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кісельової В.В. надійшла заява про примусове виконання рішення (виконавчого напису).

18.06.2020 приватним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №62377208 з примусового виконання виконавчого напису №2502 виданого 02.06.2020 (а.с.60).

У пункті 2 постанови про відкриття виконавчого провадження зазначено, що основна винагорода приватного виконавця складає 317578,02 грн.

Також, 18.06.2020 приватним виконавцем прийнято постанову про стягнення з боржника основної винагороди, якою стягнуто з боржника - ФГ «Грейн Агро» основну винагороду у сумі 317578,02 грн. (а.с.63-64).

Крім того, 18.06.2020 приватним виконавцем прийнято постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою визначено для боржника - ФГ «Грейн Агро» розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 1200,00 грн.

Позивач, не погодившись правомірністю відкриття виконавчого провадження в межах виконавчого округу міста Києва та з розміром визначеної основної винагороди приватного виконавця, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відповідно до яких завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Щодо посилань позивача на неправомірність відкриття виконавчого провадження в межах виконавчого округу міста Києва, суд зазначає таке.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове - виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 Закону №1404, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих написів нотаріусів.

Згідно п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII), виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.3 ст.26 Закону №1404-VIII, у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Згідно ч.1 ст.5 Закону №1404-VIIІ, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» №1403-VII від 02.06.2016, (далі - Закон №1403) про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. У повідомленні про початок діяльності обов`язково зазначаються зокрема: виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність.

Згідно п.4 ч.2 ст.23 Закону №1403, у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Відомості з Єдиного реєстру приватних виконавців України свідчать про те, що виконавчим округом приватного виконавця Кісельової В.В. визначено місто Київ.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону №1403, виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Згідно ч.2 ст.25 Закону №1403, приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1404-VIIІ, приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Тобто, чинним законодавством України визначено два альтернативних місця відкриття виконавчого провадження, а саме або за місцезнаходженням боржника або за місцезнаходженням майна боржника.

При цьому, вибір місце відкриття виконавчого провадження належить стягувачу, за умови, що такий вибір не суперечить наведеним положенням Закону України «Про виконавче провадження».

З матеріалів адміністративної справи встановлено, що позивач має зареєстроване місцезнаходження за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, с.Високе, вул.40 років Перемоги, 74 .

Разом з тим, з матеріалів адміністративної справи встановлено та не спростовано учасниками справи, що об`єкти рухомого майна, що підлягали передачі стягувачу за виконавчим документом зареєстровані на території міста Києва (а.с.55-57).

При цьому, у заяві про примусове виконання рішення стягувач зазначив, що: «транспортні засоби (об`єкти лізингу) зареєстровані в місті Києві, що підтверджується вказаними вище свідоцтвами про реєстрацію, копії яких додаються. Станом на день подання цієї заяви фактичне місцезнаходження об`єктів лізингу невідоме, після з`ясування (виявлення) фактичного місцезнаходження об`єктів лізингу зобов`язуємося повідомити Вам цю інформацію».

Отже, на дату відкриття виконавчого провадження приватному виконавцю було надано інформацію та її документальне підтвердження того, що майно боржника має зареєстроване місце знаходження на території міста Києва, у зв`язку з чим відповідач мав право на прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження.

Посилання позивача на те, що фактично об`єкти лізингу, що підлягали поверненню знаходились фактично на території ФГ «Грейн Агро» у Запорізькій області, то суд такі доводи позивача відхиляє, оскільки приватному виконавцю про зазначену інформацію на дату відкриття виконавчого провадження достеменно не було відомо, доказів протилежного суду не надано.

Так, суд вважає правильними доводи відповідача про те, що оскільки транспортні засоби мають можливість вільного переміщення у просторі, то відкриття виконавчого провадження має здійснюватися саме за місцем їх реєстрації.

В свою чергу, виявлення транспортних засобів на території іншого міста/області не є перешкодою для проведення виконавчих дій в силу положень абзацу 2 частини 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що приватним виконавцем правомірно прийнято до виконання виконавчий документ та правомірно прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження, у зв`язку з чим позовні вимоги в зазначеній частині задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення основної винагороди приватного виконавця в розмірі 317578,02 грн., суд зазначає наступне.

Так, відповідно до виконавчого документу (виконавчого напису) визначено залишкову вартість об`єктів фінансового лізингу, що підлягали поверненню за виконавчим документом в розмірі 3 175 780,29 грн.

Відповідно до ч.1 ст.31 Закону №1403, за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Частиною 3 статті 31 Закону №1403 передбачено, що основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;

2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.4 ст.31 Закону №1403, основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до ч.5 ст.31 Закону №1403, якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частиною 7 статті 31 Закону №1403 передбачено, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1, 5 ст.26 Закону № 1404 встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкції № 512/5), вона розроблена відповідно до Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон), інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусовому виконанню підлягають виконавчі документи, визначені у статті 3 Закону. Заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа та квитанцією про сплату авансового внеску, крім випадків, коли стягувач звільняється від сплати авансового внеску відповідно до частини другої статті 26 Закону та у разі виконання рішення Європейського суду з прав людини (пункт 1, 3 Інструкції № 512/5).

Згідно ч. 1 та 2 статті 27 Закону № 1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (частина друга статті 27 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018, який набув чинності 28.08.2018 року).

З огляду на вимоги наведених норм, початком примусового виконання відповідного виконавчого документу є подання стягувачем відповідної заяви про примусове виконання рішення, що є наслідком відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення шляхом винесення постанови, в тому числі про стягнення основної винагороди із зазначенням відсотка суми, що підлягає стягненню.

Крім цього, законодавець пов`язав можливість отримання виконавцем виконавчого збору (основної винагороди) не виключно з вчиненням виконавцем певних виконавчих дій протягом усього часу тривання виконавчого провадження яке призвело до фізичного стягнення коштів на користь стягувача з боржника. Сума основної винагороди у розмірі 10 відсотків визначається та стягується виходячи з сум коштів, що підлягають примусовому стягненню за виконавчим документом, і це не залежить від вчинених виконавчих дій після відкриття виконавчого провадження. Визначення розміру винагороди пов`язане з фактом початку примусового виконання за виконавчим документом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВЕРХОВНОГО СУДУ від 04.08.2020 по справі №200/13920/19-а, яка враховується судом під час прийняття рішення, відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що приватним виконавцем правомірно стягнуто з позивача основну винагороду в розмірі 10 відсотків від залишкової вартості майна, що повинна була бути передана відповідно до вимог виконавчого документа.

При цьому, суд відхиляє посилання позивача на те, що відповідачем виконувався виконавчий документ немайнового характеру, оскільки документом не майнового характеру може вважатися лише той виконавчий документ, за яким передбачено вчинення дій, які не підлягають грошовій оцінці, проте, вданому випадку виконавчим документом передбачено передачу майна, а також конкретно визначено залишкову вартість такого майна.

А тому, відповідачем правомірно визначено основну винагороду виходячи із 10 відсотків залишкової вартості майна, що підлягала передачі стягувачу за виконавчим документом.

Також, суд відхиляє посилання позивача на те, що відповідачем не вжито жодних дій на виконання вимог виконавчого документа, а тому відповідач не має права на стягнення основної винагороди, оскільки судом встановлено, що на даний час виконавче провадження №62377208 завершено на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку із повним фактичним виконанням рішення.

Крім того, як зазначено судом вище стягнення виконавчого збору (основної винагороди) пов`язано саме з початком примусового виконання рішення, а не з кількістю проведених виконавцем виконавчих дій.

Стосовно інших посилань доводів наведених позивачем, то суд критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п.30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За результатами розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку, що приватний виконавець під час прийняття спірних постанов діяв обґрунтовано, у межах наданих повноважень та з метою вжиття у межах компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати вимоги виконавчого документу.

Зазначені обставини зумовлюють висновок суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Фермерського господарства «Грейн Агро».

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Фермерського господарства «Грейн Агро» (72020, Запорізька область, Михайлівський район, с.Високе, вул.40 років Перемоги, буд.74) до приватного виконавця Кісельової Віталіни Володимирівни (01033, м.Київ, вул.Микільсько-Ботанічна, буд.17/19, кв.5), третя особа - ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» (04073, м.Київ, пр.Степана Бандери, буд.9), про визнання протиправними та скасування постанов - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 10.08.2020.

Суддя І.В. Новікова