Справа № 640/21073/19
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2020-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2020 року м. Київ №640/21073/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «А-Рітейл»
доДержавної екологічної інспекції Столичного округу
провизнання протиправними та скасування рішень
встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «А-Рітейл» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної екологічної інспекції Столичного округу, в якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 10 жовтня 2019 року №20-5/19/1 про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів;

- визнати протиправним та скасувати рішення від 10 жовтня 2019 року №20-5/19/2 про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів;

- визнати протиправним та скасувати рішення від 10 жовтня 2019 року №20-5/19/3 про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на протиправність оскаржуваних рішень, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «А-Рітейл» не є виробником або уповноваженим представником підприємства, яке вводило в обіг паливо, а є лише розповсюджувачем, у зв`язку з чим не має повноважень щодо нанесення знаку відповідності до відповідних паспортів.

Крім того, представник позивача наголошував, що відповідачем проведено перевірку з порушенням частини четвертої статті 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач на скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Державною екологічною інспекцією Столичного округу видано наказ від 03 жовтня 2019 року №1603-П, на підставі якого оформлено направлення від 03 жовтня 2019 року №5/001609 на проведення перевірки характеристик продукції, а саме автомобільного бензину, дизельного, суднового та котельного палива Товариства з обмеженою відповідальністю «А-Рітейл», що знаходиться та розповсюджується за адресою м. Київ, Харківське шосе, 210.

За результатами проведеної перевірки продукції Товариства з обмеженою відповідальністю «А-Рітейл» посадовими особами відповідача складено Акт перевірки характеристик продукції від 10 жовтня 2019 року №20-5/19, згідно з яким встановлено невідповідність продукції вимогам пункту 20 Технічного регламенту щодо вимог до автомобільних бензинів, дизельного, суднових та котельних палив, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2013 року №927, абзацу 3 частини третьої статті 29 Закону України «Про державний ринковий нагляд та контроль нехарчової продукції», а саме встановлено відсутність знаку відповідності на:

- паспорті № 1235 від 24.08.2019 «Бензин неэтилированный АИ-92-К5-Евро»;

- на паспорті № 1341 від 19.09.2019 «Топливо дизельне ДТ-Л-К5, сотр С»;

- на паспорті № 1256 від 29.08.2019 «Бензин неэтилированный АИ-95-К5-Евро».

На підставі даного Акту ДЕІ Столичного округу складено протокол від 09 жовтня 2019 року №13 про виявлені порушення вимог статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та статті 15 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції».

Крім того, 10 жовтня 2019 року відповідачем прийняті рішення №20-5/19/1, №20-5/19/2, №20-5/19/3 про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів - про обмеження надання продукції на ринок шляхом обмеження надання продукції на ринку: тимчасова заборона надання продукції на ринку до приведення продукції у відповідності до встановлених норм. Вжити заходів щодо приведення продукції у відповідність до встановлених вимог шляхом взаємодії з суб`єктами господарювання у ланцюгу постачання відповідної продукції або в інший спосіб, що не суперечить законодавству.

Також, 10 жовтня 2019 року ДЕІ Столичного округу прийнято постанову №13 про накладення штрафних санкцій, а саме: накладено на позивача штраф у розмірі 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 2550,00 грн. за кожне правопорушення, що в сумі дорівнює 7650,00 грн.

Вважаючи рішення відповідача №20-5/19/1, №20-5/19/2, №20-5/19/3 від 10 жовтня 2019 року про обмеження надання продукції на ринок протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року № 877-V визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» від 02 грудня 2010 року №2735-VI державний контроль продукції - діяльність органів доходів і зборів із забезпечення відповідності продукції, що ввозиться на митну територію України для вільного обігу, встановленим вимогам, а також забезпечення відсутності загроз від такої продукції суспільним інтересам (далі - контроль продукції).

Орган державного ринкового нагляду - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного ринкового нагляду у межах сфери своєї відповідальності, що визначається відповідно до цього Закону.

У разі якщо орган ринкового нагляду здійснює визначені цим Законом та Законом України «Про загальну безпечність нехарчової продукції» повноваження також через свої територіальні органи, термін орган ринкового нагляду позначає також його територіальні органи.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону 2735-VI ринковий нагляд здійснюється органами ринкового нагляду в межах сфер їх відповідальності. Органи ринкового нагляду становлять єдину систему.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2016 року №1069 затверджено Перелік видів продукції, щодо яких органи державного ринкового нагляду здійснюють державний ринковий нагляд, зокрема Держекоінспекція відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2013 року №927 Про затвердження Технічного регламенту щодо вимог до автомобільних бензинів, дизельного, суднових та котельних палив здійснює державний ринковий нагляд за автомобільними бензинами, дизельним, судновим та котельним паливом.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 15 Закону №2735-VI посадові особи, які здійснюють ринковий нагляд, мають право складати акти перевірок та застосовувати в установленому законом порядку штрафні санкції до суб`єктів господарювання за порушення вимог цього Закону, Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції» та встановлених вимог.

Виходячи з аналізу змістів зазначених законів, Закон України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» є спеціальним, а Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» є загальним у сфері регулювання відносин щодо здійснення державного нагляду (контролю) нехарчової продукції.

До даних правовідносин слід застосовувати Закон України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», оскільки він є спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, в тому числі і визначає повноваження Держекоінспекції складати акти перевірки, застосовувати до суб`єктів господарювання обмежувальні (корегувальні) заходи та штрафні санкції за порушення вимог цього Закону та Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції».

З наведених підстав суд не бере до уваги твердження позивача про порушення відповідачем частини четвертої статті 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», оскільки при проведенні перевірки відповідач керувався нормами Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», який регулює спірні правовідносини.

В той же час щодо суті оскаржуваних рішень суд зазначає, що в ході перевірки відповідачем встановлено факти порушення позивачем, як розповсюджувачем, вимог Технічного регламенту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2013 року №927.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності» Кабінет Міністрів України: забезпечує здійснення державної політики у сфері технічного регулювання; у межах своєї компетенції затверджує технічні регламенти, якщо їх не затверджено законами чи актами центральних органів виконавчої влади.

Згідно з пунктом 1 Технічного регламенту щодо вимог до автомобільних бензинів, дизельного, суднових та котельних палив, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2013 року №927 цей Технічний регламент встановлює вимоги до автомобільних бензинів, дизельного, суднових та котельних палив, що виробляються, вводяться в обіг та реалізуються на території України, з метою захисту життя та здоров`я людини, тварин, рослин, національної безпеки, охорони навколишнього середовища та природних ресурсів.

Так, відповідно до пункту 20 Технічного регламенту щодо вимог до автомобільних бензинів, дизельного, суднових та котельних палив перед введенням в обіг палив на документ про якість (паспорт якості) палива виробником повинен бути нанесений національний знак відповідності, який підтверджує відповідність палива вимогам цього Технічного регламенту, так, щоб забезпечувалася його видимість, розбірливість та незмивність.

Згідно з пунктом 2 статті 24 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» під час проведення перевірки характеристик продукції у її розповсюджувачів об`єктами перевірки є наявність на продукції знака відповідності технічним регламентам (у тому числі ідентифікаційного номера призначеного органу з оцінки відповідності), якщо його нанесення на продукцію передбачено технічним регламентом на відповідний вид продукції, та додержання правил застосування і нанесення знака відповідності технічним регламентам.

Як вбачається з матеріалів справи позивач реалізує автомобільний бензин та дизельне паливо, яке придбаває у Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна нафтогазова компанія», яка в свою чергу придбаває дизельне паливо та автомобільне паливо у ОАО «Мозырский нефтеперерабатывающий завод», Республіка Білорусь, що підтверджується паспортами №1341 та №1235, та які є нерезидентами України.

Відповідно до пункту 21 «Технічного регламенту щодо вимог до автомобільних бензинів, дизельного, суднових та котельних палив» у разі коли виробник не є резидентом України та не має уповноваженого представника в Україні, такі зобов`язання покладаються на особу, яка ввела паливо в обіг на ринку України.

Під час розгляду справи судом встановлено, що особою, яка ввела дизельне паливо та автомобільний бензин - в обіг на ринку України є Товариство з обмеженою відповідальністю «Західна нафтогазова компанія»

Форма, опис знака відповідності технічним регламентам, правила та умови його нанесення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2015 року №1184.

Згідно статті 29 Закону № 2735 у разі якщо органом ринкового нагляду встановлено, що продукція не відповідає встановленим вимогам (крім випадків, передбаченим статтею 28 цього Закону, та формальної невідповідності), орган ринкового нагляду невідкладно вимагає від відповідного суб`єкта господарювання вжити протягом визначеного строку заходів щодо приведення такої продукції у відповідність із встановленими вимогами.

Орган ринкового нагляду невідкладно вимагає від відповідного суб`єкта господарювання вжити протягом визначеного строку заходів щодо усунення формальної невідповідності, якщо цей орган встановить будь-яку таку невідповідність:

знак відповідності технічним регламентам було нанесено з порушенням вимог, визначених у відповідному технічному регламенті;

не було нанесено знак відповідності технічним регламентам, якщо його нанесення передбачено відповідним технічним регламентом;

не було складено декларацію про відповідність або декларація про відповідність (її копія чи спрощена декларація про відповідність) не супроводжує продукцію, якщо це передбачено відповідним технічним регламентом;

декларацію про відповідність було складено з порушенням вимог;

органу ринкового нагляду не надано доступу до технічної документації або вона є неповною;

вчинено інші порушення встановлених вимог, визначені у відповідному технічному регламенті як формальна невідповідність.

Статтею 33 Закону №2735 встановлено, що обмежувальні (корегувальні) заходи запроваджуються відповідними рішеннями органів ринкового нагляду.

Відповідальність суб`єктів господарювання за порушення, виявлені під час заходів ринкового контролю встановлені приписами статті 44 Закону №2735.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 44 цього Закону до розповсюджувача застосовуються штрафні санкції у разі: розповсюдження продукції, на якій відсутній знак відповідності технічним регламентам, якщо його нанесення на продукцію передбачено технічним регламентом на відповідний вид продукції, - у розмірі від ста п`ятдесяти до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд зазначає, що під час планової перевірки відповідачем було встановлено три види розповсюдження продукції, на яких відсутній знак відповідності: «Бензин неэтилированный АИ-92-К5», «Бензин неэтилированный АИ-95-К5» та «Топливо дизельное ДТ-Л-К5» (виробник ОАО «Мозырский нефтеперерабатывающий завод», Республіка Білорусь).

За правилами пункту 1 частини третьої статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» розповсюдження продукції, на якій відсутній знак відповідності технічним регламентам, якщо його нанесення на продукцію передбачено технічним регламентом на відповідний вид продукції, - у розмірі від ста п`ятдесяти до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином суд зазначає, що позивача було притягнуто до відповідальності саме за розповсюдження продукції, на якій відсутній знак відповідності технічному регламенту, а отже відповідач діяв в межах чинного законодавства України.

Щодо доводів позивача про неможливість нанесення відповідного знаку особисто позивачем, оскільки останній не є виробником або уповноваженою особою виробника, суд зазначає, що останньому запропоновано вжити заходів щодо приведення продукції у відповідність до встановлених вимог шляхом взаємодії з суб`єктами господарювання у ланцюгу постачання відповідної продукції або в інший спосіб, що не суперечить законодавству, а не самостійно наносити знак відповідності, а тому такі доводи позивача судом не приймаються.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «А-Рітейл» залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко