Справа № 560/1474/20
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2020-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1474/20

Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П.

Суддя-доповідач: Франовська К.С.

11 серпня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Совгири Д. І. Кузьменко Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування: -податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області №0-2214 від 15.04.2019, яким йому визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, як власниками нежитлової нерухомості за 2018 рік в розмірі 36000,14 грн;

- податкової вимоги №216918-51 від 03.09.2019, де вказано, що сума податкового боргу за податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, складає 36000,14 грн. за 2018 рік.

Позов мотивований тим, що рішення позачергової сесії Новоушицької селищної ради від 23.06.2017 №11 "Про встановлення та затвердження місцевих податків і зборів на 2018 рік на території Новоушицької селищної ради, яка входить до складу Новоушицької селищної об`єднаної територіальної громади", яким визначені ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік, скасоване рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.09.2019 №560/1818/19.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 травня 2020 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування ухваленого рішення з прийняттям нового про задоволення позову з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи. Зазначає, що при мотивації прийнятого рішення судом не зазначено, що рішенням суду від 19.09.2019 року у справі №560/1818/19 Хмельницький окружний адміністративний суд визнав протиправним та нечинним пункт 5.2.2 рішення позачергової сесії Новоушицької селищної ради від 23.06.2017 №11, яким встановлена ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичних осіб-підприємців, які здійснюють (займаються) комерційну діяльність.

У відзиві Головне управління ДПС у Хмельницькій області вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги і просить її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Суд встановив, що 14 травня 2018 року між позивачем та ОСОБА_2 , укладено договір дарування. Відповідно до даного договору позивачу подаровано 690/1000 частки у праві власності нежитлової будівлі центральної майстерні та ангару, що розташовані за адресою: смт. Нова Ушиця вул. Подільська (вул. Леніна) 36ж, загальною площею 1401,4 кв.м. Дані об`єкти розташовані на земельних ділянках розміром 0,1176 га (кадастровий номер :03:001:289), розміром 0,1189 га (кадастровий номер :03:001:290), та розміром 0,1771 га (кадастровий номер :03:001:280), що підтверджується відповідним договором.

Рішенням позачергової сесії Новоушицької селищної ради від 23.06.2017 №11 встановлено ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичних осіб-підприємців, які здійснюють (займаються) комерційну діяльність.

Згідно з пунктом 5.2.2.2 вказаного рішення ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичних осіб-підприємців, які здійснюють (займаються) комерційну діяльність, встановлюється у розмірі 1,5 відсотки мінімальної заробітної плати за 1 кв. метр загальної площі для об`єктів нежитлової нерухомості, які розташовані (знаходяться) на території смт. Нова Ушиця, яка входить до складу Новоушицької селищної об`єднаної територіальної громади.

На підставі цього рішення, Гголовним управлінням ДФС у Хмельницькій області прийнято відносно позивача :

- податкове повідомлення - рішення №0-2212 від 15.04.2019, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у розмірі 36000,14 грн. за 2018 рік.

У зв`язку з несплатою узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно в установлені законодавством строки, платнику сформовано та надіслано податкову вимогу від 03.09.2019 №216918-51.

При цьому, з матеріалів справи встановлено, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.09.2019 по справі №560/1818/19 визнано протиправним та нечинним пункт 5.2.2.2 рішення позачергової сесії Новоушицької селищної ради від 23.06.2017 року №11, яким встановлена ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичних осіб-підприємців, які здійснюють (займаються) комерційну діяльність. Вказане рішення набрало законної сили 28.10.2019.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, та податковою вимогою, звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір та відмовляючи у позові, суд першої інстанції зазначив у висновках наступне :

"Верховний Суд України (постанова від 24.11.2015 року, справа №826/4703/13-а) сформулював правозастосовний висновок щодо того, чи повинна фізична особа, яка є власником нежилого приміщення, платити земельний податок/податок на нерухоме майно (в даному випадку аналогія застосування понять, які є складовими місцевого податку, до числа яких належить податок на нерухоме майно і земельний податок) у разі, коли фізична особа набуває статусу суб`єкта господарювання: «Правове відношення між власністю на нерухоме майно чи користування ним та обов`язком сплати податку на нерухоме майно не припиняється у разі набуття власником чи користувачем нерухомого майна статусу суб`єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачаються використання такого майна в господарській діяльності. Тобто, з набуттям ознак суб`єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем нерухомого майна і не звільняється від обов`язку сплати податку на нерухоме майно».

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення від 15.04.2019 №0-2212 про визначення позивачу податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, виходячи з ставки податку, встановленої рішенням позачергової сесії Новоушицької селищної ради від 23.06.2017 №11, прийнято контролюючим органом правомірно, а підстав для його скасування немає.

Щодо визнання протиправною та скасування податкової вимоги №216918-51 від 03.09.2019 суд виходив з того, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.02.2020 по справі №560/14/20 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги №216918-51 від 03.09.2019 відмовлено.

Згідно ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Проте, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, до яких він прийшов з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного.

В частині 2статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року №71-VIIIзапроваджено новий місцевий податок, а саме - податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки, та плата за землю.

Пунктом 55.1статті55 Податкового кодексу України встановлено, що податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Згідно з п.п.56.1ст.56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до п.п. 57.3ст.57 ПК України передбачено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту54.3статті54цьогоКодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно п.п.266.1.1п.266.1ст.266 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до п.п.266.2.1п.266.2ст.266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно п.п.266.3.1п.266.3ст.266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (п.п.266.3.2п.266.3ст.266 ПК України).

За змістом п.п.266.4.2п.266.4ст.266 ПК України органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено пп.266.5.1п.266.5статті266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з ст. 10 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є місцевим податком.

Відповідно до п.12.3ст.12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Згідно пп.12.3.4п.12.3ст.12 ПК України рішення офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до пп.12.3.5п.12.3ст.12 ПК України у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Згідно п.п. 266.6.1п. 266.6ст. 266 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Рішенням позачергової сесії Новоушицької селищної ради від 23.06.2017 №11 встановлено ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичних осіб-підприємців, які здійснюють (займаються) комерційну діяльність.

Згідно з пунктом 5.2.2.2 вказаного рішення ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичних осіб-підприємців, які здійснюють (займаються) комерційну діяльність, встановлюється у розмірі 1,5 відсотки мінімальної заробітної плати за 1 кв. метр загальної площі для об`єктів нежитлової нерухомості, які розташовані (знаходяться) на території смт. Нова Ушиця, яка входить до складу Новоушицької селищної об`єднаної територіальної громади.

На підставі вищевказаного рішення відповідачем прийнято оскаржувані податкове повідомлення-рішення від 15.04.2019 №0-2214 та податкову вимогу від 03.09.2019 №216918-51 .

Разом з тим, рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.09.2019 по справі №560/1818/19 визнано протиправним та нечинним пункт 5.2.2.2 рішення позачергової сесії Новоушицької селищної ради від 23.06.2017 №11, яким встановлена ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичних осіб-підприємців, які здійснюють (займаються) комерційну діяльність. Вказане рішення набрало законної сили 28.10.2019.

За результатами розгляду справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що у зв`язку з відсутністю чинного рішення органу місцевого самоврядування про встановлення ставки місцевого податку, до спірних правовідносин має застосовуватись п. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України, згідно якого податки справляються з застосуванням мінімальних ставок. Оскільки чинним Податковим кодексом України мінімальна ставка податку не передбачена, а рішення Новоушицької селищної ради від 23.06.2017 №11 визнано протиправним та нечинним в частині визначення ставки податку, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги та зазначає, що позивач не зобов`язаний сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем на підставі рішення органу місцевого самоврядування, яке визнано в судовому порядку протиправним та нечинним в частині пункту 5.2.2.2.

Колегія суддів звертає увагу на неможливість зобов`язання платника податків виконати положення нормативно-правового акта, визнаного судом протиправним та таким, що прийнятий поза межами повноважень, не в порядку та спосіб, передбачені законом.

Суд звертає увагу на те, що у процесі нормативного регулювання оподаткування важливим є забезпечення справедливого балансу інтересів держави та платника податків, оскільки можливість платника податків чітко розуміти та передбачати правові наслідки вчинюваних ним дій має фундаментальне значення для правильності його застосування, а у випадках неоднозначності нормативних приписів підлягає застосуванню підхід, відповідно до якого істотні правові сумніви мають тлумачитися на користь платника.

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Суд зазначає, що застосування до фізичних/юридичних осіб нормативно-правових актів, які є протиправними, у будь-якому випадку є незаконним.

Відповідний висновок викладено в постанові Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду в адміністративній справі №160/1088/19 (К/9901/36421/19) від 10 березня 2020 року.

При цьому, колегія суддів застосовує правову позицію, викладену Верховним Судом в постанові від 10 березня 2020 року справа №160/1088/19 (К/9901/36421/19), відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» №9 від 01.11.1996 судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов`язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Частина друга статті 265 КАС України, згідно з якою нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду, не регулює питань щодо можливості застосування нормативно-правових актів, визнаних судом протиправними. Предметом її регулювання є встановлення моменту втрати чинності нормативно-правовим актом, визнаним судом нечинним (пункт 84 постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19).

Суд наголошує, що не може застосовуватися нормативно-правовий акт, який на момент його застосування визнано судом протиправним, оскільки це суперечитиме вимогам частин 1-3 статті 11 ГПК України, не відповідатиме статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, дотримання якої є однією з обов`язкових умов допустимого втручання у право на мирне володіння майном, а також становитиме порушення принципу належного урядування.

Протиправний нормативно-правовий акт, прийнятий суб`єктом владних повноважень поза межами повноважень та не в порядку, передбаченому законом, не підлягає застосуванню судами за будь-яких умов, тобто незалежно від часу/самого факту його оскарження у судовому порядку

Вимоги про сплату коштів на підставі таких актів не відповідають критерію добросовісності та не підлягають задоволенню виходячи зі змісту частини третьої статті 13 ЦК України та частини третьої статті 16 ЦК України.

Отже, з врахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що визнання протиправним та нечинним рішення позачергової сесії Новоушицької селищної ради від 23.06.2017 №11 в частині п. 5.2.2.2 унеможливлює його застосування при обчисленні ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки саме з моменту його прийняття.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що протиправні положення рішення позачергової сесії Новоушицької селищної ради від 23.06.2017 №11 в частині п. 5.2.2.2 не можуть бути застосовані до позивача, що відповідає вимогам чинного законодавства, практиці Європейського суду з прав людини та правовим позиціям Верховного Суду України.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права в частині позовних вимог, а тому вважає правильним скасувати судове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити .

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 сплатив судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1681 грн.60 коп. ( квитанції № та № , а.с.1), та за подання апеляційної скарги 2522,40 грн. ( квитанції № , а.с.63 та №, а.с.76-а). Оскільки позов ОСОБА_1 суд задовольнив, то відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Хмельницькій області підлягає сума понесених судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в сумі 4204,00 грн.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити .

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 травня 2020 року скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області № 0-2214 від 15 квітня 2019 року, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, як власниками нежитлової нерухомості за 2018 рік в розмірі 36000,14 грн.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу № 216918-51 від 03 вересня 2019 року, видану Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області на ім`я ОСОБА_1 із зазначенням суми податкового боргу по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, як власниками нежитлової нерухомості за 2018 рік в розмірі 36000,14 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на відшкодування витрат по сплаті судового збору у справі №560/1474/20 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області ( м.Хмельницький, вул.Пилипчука, 17, ) 4204 ( чотири тисячі двісті чотири ) грн.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Совгира Д. І. Кузьменко Л.В.