Справа № 280/3683/20
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2020-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
12 серпня 2020 року Справа № 280/3683/20 м.Запоріжжя
Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Сацький Р.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:
02 червня 2020 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 (далі позивач) Міністерства оборони України (далі відповідач), в якому позивач з урахуванням уточнених вимог, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 8 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №59 від 10.04.2020;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності II групи, внаслідок захворювання, пов`язаного під час виконання ним обов`язків військової служби, відповідно до закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням вже виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 10.12.2008, під час первинного огляду, йому було встановлено III групу інвалідності, внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії АД №083340 від 10.12.2008. Позивач отримав одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням III групи інвалідності. 13.03.2020 встановлено II групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. У квітні 2020 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про направлення до Міністерства оборони України його документів, з метою виплати доплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності. Однак, у квітні 2020 року позивач отримав витяг із протоколу засідання комісії МОУ №59 від 10.04.2020, у якому зазначено, про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність змінено понад дворічний термін. Позивач вважає дане рішення протиправним та таким, що не відповідає суті та духу права.

Ухвалою суду від 03.06.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачу запропонований 15-ти денний термін для надання відзиву на позовну заяву.

18.06.2020 від представника відповідача через канцелярію суду (вх. №28332) подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву відповідач зазначає, що оскільки зміна ступеня втрати працездатності відбулась значно більше ніж через 2 роки, підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги немає. Тому підстав для прийняття комісією позитивного рішення щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги (здійснення доплати) немає; відмова у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги в даному випадку є правомірною, а позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. З наведених підстав просить суд у задоволенні позову відмовити.

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження, фіксація судового засідання за допомогою технічного засобу, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України не здійснювалось.

Суд, оцінивши обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступне.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , с особою, якій встановлено статус інваліда війни, що підтверджуються посвідченням серії НОМЕР_1 від 16 грудня 2008 року.

10 грудня 2008 року позивачу первинно встановлено III групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії АД № 083340 від 10 грудня 2008 року.

13 березня 2019 року позивачу встановлено II групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК серії АВ №1024275 від 13.03.2019.

Одноразова грошова допомога у зв`язку із встановленням III груші інвалідності позивачем була отримана.

30 жовтня 2019 року позивач звернувся до Запорізького військового комісаріату із заявою про направлення його документів до Міністерства оборони України, з метою нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням позивчау II групи інвалідності, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У квітні 2020 року позивач отримав вітяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони Україні № 59 від 10 квітня 2020 року, відповідно до якого, позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність змінено понад дворічний термін, після встановлення первинної групи інвалідності.

Вважаючи дії відповідача з приводу відмови в призначенні доплати до одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановлення інвалідності вищої групи позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №2011-ХІІ дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується в разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених в цьому пункті.

Відповідно до підпункту «б» пункту 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується в розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - в разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи; 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - в разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи; 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - в разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. В разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги в зв`язку із змінами, що відбулись, не здійснюється.

Згідно з п. 1 ст. 16 Закону №2011-ХІІ (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пп. 6 п. 2 ст. 16 Закону №2011-ХІІ, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Розмір одноразової грошової допомоги визначає стаття 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до п. б) ч. 1 якої одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.

Пункт другий статті 16-2 Закону №2011-ХІІ передбачає, що одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

За правилами пункту четвертого статті 16-3 Закону №2011-ХІІ, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

З 01.01.2017 набув чинності Закон України №1774-VIII від 06.12.2016 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким пункт 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнений абзацом 2, відповідно до якого, в разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги в зв`язку із змінами, що відбулись, не здійснюється.

Обидві абзаци пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачають обмеження дворічним строком, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги.

Таким чином, починаючи з 01.01.2014 обов`язковою умовою виплати одноразової грошової допомоги при зміні інвалідності, є наявність дворічного строку, протягом якого така зміна відбулась, якщо особа отримала допомогу при первинному встановленні інвалідності.

Призначення і виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, урегульовано Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (далі - Порядок №975).

Пунктом 3 Порядку №975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 №335 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», пункт 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 доповнено абзацом такого змісту: «У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється».

З огляду на зазначені норми права, суд приходить до висновку, що право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, може бути реалізоване за умови, що встановлення вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. В разі, якщо вищу групу інвалідності або втрату працездатності особі було встановлено понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Як встановлено матеріалами адміністративної справи, згідно виписки з акту огляду МСЕК серії АД № 083340 від 10 грудня 2008 року, ОСОБА_1 вперше встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

Згідно виписки з акту огляду МСЕК серії АВ №1024275 від 13.03.2019, ОСОБА_1 безстроково встановлена ІІ група інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

Згідно пункту 8 протоколу №59 від 10.04.2020 засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з розгляду питань, повязаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенасціних сум, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні одноразової допомоги оскільки після встановлення ІІІ групи інвалідності він отримав одноразову допомогу в сумі 438177,60 грн, а ІІ група інвалідності встановлена більше ніж через два роки після встановлення ІІІ групи.

З урахуванням того, що ІІ група інвалідності позивачу встановлена через 11 років після встановлення ІІІ групи, позовні вимоги є необгрунтованим.

Окрім того, Верховний Суд в постанові від 21.08.2019 у справі №806/2187/18 зазначив, що з 01.01.2014 набув чинності Закон України №5040-VI від 04.07.2012 «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців», яким Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнений статтею 16-3, відповідно до пункту 4 якої, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 20.03.2018 у справах №295/3091/17 суд також не приймає до уваги, оскільки, за обставинами вказаної справи, на час первинного встановлення інвалідності у грудні 2012 року, тобто на час виникнення у особи права на отримання одноразової допомоги, ст. 16 Закону № 2011- ХІІ не містила норми щодо обмеження певним строком виплати одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у випадку встановлення вищої групи інвалідності.

Таким чином, правовідносини в цих справах є відмінними, від тих, які є предметом розгляду в цій справі, а тому суд вважає такі доводи представника позивача помилковими.

У відповідності до частин 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За результатами розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно прийнято оскаржуване рішення щодо відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги в зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, що зумовлює відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) до Міністерства оборони України (00034022, м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 6, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення в повному обсязі виготовлено та підписане суддею 12.08.2020.

Суддя Р.В. Сацький