Справа № 540/2016/20
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2020-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/2016/20

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гомельчука С.В.,

при секретарі Воронцовій К.С.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Ясінського І.М.,

представника позивача - Булгакової О.А.,

представника відповідача, третьої особи - Мартинової Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - старшого державного виконавця Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мартинової Тетяни Григорівни про визнання незаконними та скасування постанов державного виконавця,

встановив:

29.07.2020р. до Херсонського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - відповідач, Корабельний РВ ДВС), третьої особи старшого державного виконавця Корабельного РВ ДВС Мартинової Тетяни Григорівни (далі - третя особа, державний виконавець), у якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність державного виконавця щодо невжиття заходів для зняття арешту з банківського рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 (ІВАN: НОМЕР_2 ), відкритому в АТ Комерційний банк;

- зняти арешт з вказаного банківського рахунку та зобов`язати державного виконавця винести постанову про зняття арешту з рахунку у строки, визначені ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»;

- визнати незаконною та скасувати постанову відповідача від 22.05.2020р. у ВП №62137784 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 9446 грн.;

- визнати незаконною та скасувати постанову відповідача від 22.05.2020р. у ВП №62137784 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, за якою підлягають стягненню з ОСОБА_1 виконавчі витрати у сумі 186,10 грн.;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, надану їй протягом розгляду справи в розмірі 10 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. Так, державним виконавцем протиправно накладено арешт на кошти ОСОБА_1 , оскільки її рахунок за № НОМЕР_1 відкритий для зарахування пенсійних коштів. Позивач стверджує, що арешт коштів на означеному рахунку фактично позбавляє позивача джерел до існування та порушує її право на одержання соціальної допомоги у старості. Позивач вважає, що державним виконавцем безпідставно стягнуто з неї суми виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження, так як рішення суду не передбачало від боржника вчинення будь-яких дій, не вчинення яких було б підставою для здійснення виконавчих дій та, як наслідок, стягнення за це виконавчого збору та мінімальних витрат. За наведених обставин, позивач вважає спірні постанови протиправними, тому просить їх скасувати.

Вимога, якою ОСОБА_1 у прохальній частині позовної заяви просить суд зупинити дію спірних постанов, по своїй суті є заявою про забезпечення позову, тому не може розглядатися як окрема позовна вимога. Відповідна заява має подаватися окремо згідно приписів ст. ст. 152, 153 КАС України, та розглядатися у порядку, визначеному положеннями ст. 154 КАС України.

Ухвалою суду від 30.07.2020р. провадження у справі відкрито, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, із врахуванням приписів ст. 287 КАС України, призначено розгляд справи на 07.08.2020р. Водночас, наведеною ухвалою звільнено позивача від сплати судового збору, у відповідача витребувано матеріали виконавчого провадження №62137784.

03.08.2020р. відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в якому державний виконавець вказує на законність прийняття спірних постанов, вважає позовні вимоги необґрунтованими, а позов таким, що задоволенню не підлягає.

У судове засідання сторони з`явились.

Позивач та його представники у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Державний виконавець (є представником відповідача та третьою особою) в судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позов.

Розглянувши надані сторонами документи, заслухавши представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено.

За результатами розгляду справи за №766/6544/16-ц Херсонським міським судом Херсонської області видано виконавчий лист від 23.09.2019р., яким зокрема позивача зобов`язано:

- визначити порядок користування земельною ділянкою площею 557 кв. м., що знаходиться у АДРЕСА_1 , згідно варіанту №3 судової будівельно - технічної експертизи №57 від 16.10.2017р. судового будівельно - технічного експерта Фесун Л.А.;

- для забезпечення безперешкодного доступу до всіх будівель та споруд для їх технічного обслуговування та ремонту, в сумісне користування співвласникам ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 виділити частину земельної ділянки, площею 77 кв. м.;

- виділити у користування ОСОБА_3 земельну ділянку під виділеними будівлями та спорудами, що прилягає до виділених будівель та споруд, площею 240 кв.м. з існуючим виходом на АДРЕСА_1 через ділянку сумісного користування.

21.05.2020р. старшим державним виконавцем Корабельного РВ ДВС Мартиновою Т.Г. відкрито виконавче провадження ВП №62137784 з примусового виконання ОСОБА_1 наведеного виконавчого листа.

Боржнику надано 10 робочих днів для виконання рішення суду.

22.05.2020р. державним виконавцем в рамках ВП №62137784 винесено:

- постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою стягнуто з позивача витрат на суму 186,10 грн.;

- постанову про стягнення з позивача виконавчого збору на суму 9446 грн.

Постановою державного виконавця від 07.07.2020р. (ВП №62137784) накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження.

Не погоджуючись із постановами про стягнення коштів та накладення арешту на грошові кошти боржника, ОСОБА_1 звернулась до суду з метою їх скасування та поновлення порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Суд зауважує на тому, що не досліджуватиме питання правомірності винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №62137784 та не перевірятиме відповідність виконавчого листа від 23.09.2019р. по справі №766/6544/16-ц вимогам чинного законодавства, так як у прохальній частині позовної заяви позивачем не оскаржується постанова про відкриття виконавчого провадження №62137784.

Щодо правомірності винесення постанов про стягнення з позивача виконавчого збору та мінімальних витрат на ВП №62137784, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404), в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 1 Закону №1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (ч. 5 ст. 26 Закону №1404).

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (ч. 3, абз. 1 ч. 4 ст. 27 Закону №1404).

Частиною 5 ст. 27 Закону №1404 передбачено випадки, коли виконавчий збір не стягується, проте жодний з них не має місця у даному випадку.

Відповідно до п. 8 Розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012року №512/5 (далі - Інструкція), стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Згідно п. 2 Розділу 6 Інструкції витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Враховуючи вищевикладені норми права, в аспекті спірних правовідносин, суд зазначає, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) та мінімальних витрат виконавчого провадження пов`язується з початком примусового виконання рішення.

Також, суд зазначає, що стягнення виконавчого збору є не правом державного виконавця, а є обов`язком при відкритті виконавчого провадження. Крім того, діючими нормами Закону №1404 на державного виконавця при відкритті провадження у справі не покладено обов`язку перевіряти фактичне виконання рішення згідно з виконавчим документом. Вказане підлягає з`ясуванню в процесі примусового виконання рішення.

Окрім викладеного, суд зазначає, що зазначена ним в даному позові правова позиція є аналогічною обов`язковим до врахування висновкам Верховного Суду, зокрема, у судових рішеннях: від 12.07.2018р. по справі 750/4115/17, від 07.03.2018р. по справі №750/7624/17, від 30.07.2018р. по справі №750/7003/17.

За наведених обставин суд вважає, що при винесенні постанов про стягнення з позивача сум виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження, державний виконавець діяв у межах своїх повноважень, визначених чинним законодавством.

Отже суд доходить висновку про те, що спірні постанови, якими з позивача вирішено стягнути виконавчий збір та мінімальні витрати виконавчого провадження, скасуванню не підлягають.

Вирішуючи питання правомірності накладення арешту на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно до ст. 10 Закону №1404 заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

При цьому, згідно з п. 8 ч. 3 ст. 18 Закону №1404, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до ст. 56 Закону №1404, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем, шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що державному виконавцю надані повноваження щодо накладення арешту, в тому числі й на кошти, які перебувають на рахунках.

Зазначені повноваження є ефективним механізмом забезпечення діяльності державного виконавця.

Таким чином, за умови відсутності з боку позивача посилань на протиправність самого існування виконавчого провадження відносно нього, право державного виконавця на прийняття постанов про накладення арешту на кошти боржника є беззаперечним.

Водночас, існують законодавчі обмеження щодо коштів, на які може бути накладено арешт.

Так, згідно з ч. 2 ст. 48 Закону №1404 забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до ст. 151 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до ст. 191 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до ст. 261 Закону України "Про теплопостачання", ст. 181 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Також ст. 73 Закону України №1404 передбачено, що стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; 2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям; 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування; 12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону №1404 не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до статті 68 Закону №1404 стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Про звернення стягнення на заробітну плату виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі-підприємцю, які виплачують боржнику заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Підприємства, установи, організації та інші здійснюють відрахування з заробітної плати і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, про що щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України (частина 1 статті 69 Закону №1404).

Порядок та розмір відрахувань із заробітної плати встановлено статтею 70 Закону №1404, правилами якої визначено, що з пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20% пенсії.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що оскарженою постановою арештовано рахунок, призначений для виплати їй пенсії.

Згідно ч. 2 ст. 79 КАС України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Натомість, окрім доказів, що підтверджують наявність в позивача статусу пенсіонера за віком, до позову не надано жодного доказу на підтвердження арешту рахунку ОСОБА_1 , призначеного для виплати їй пенсії.

Посилання позивача на надану до суду копію виписки з її рахунку, відкритого в Акціонерному товаристві комерційний банк «Приватбанк», як на доказ, яким підтверджується цільове призначення означеного рахунку, не можуть братися судом до уваги, оскільки банком не повернуто постанову про арешт рахунків державному виконавцю, інформації яка б свідчила про таке повернення з підстави цільового призначення рахунку, матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ч. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За положеннями ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Так, ст. 46 Конституцією України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Позивач зазначає, що арешт накладено на картковий рахунок, призначений для виплати пенсії, яка є її єдиним джерелом доходу.

У зв`язку з накладенням арешту на кошти боржника, позивачу фактично здійснено заборону видаткових операцій за картковим рахунком.

Суд погоджується, що накладення арешту на картковий рахунок, призначений для виплати пенсії, унеможливлює її своєчасне отримання, що призводить до порушення конституційних прав позивача та позбавляє його коштів на прожиття.

Однак, з матеріалів справи суд не вбачає підстав вважати, що станом на дату прийняття постанови від 07.07.2020р. про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 62137784 державний виконавець міг знати, що арештований рахунок призначений для виплати позивачу пенсії (в разі наявності доказів такого).

Більш того, як зазначено судом вище за текстом рішення, доказів накладення арешту на рахунок, призначений для виплати позивачу пенсії не надано нею й до суду під час розгляду даної справи.

Отже, під час прийняття оскаржених постанов державний виконавець діяв в порядку та в межах повноважень, наданих йому Законом №1404 із законною метою здійснити примусове виконання виконавчого документа, підстави вважати інакше в суду відсутні.

В той же час, суд зазначає, що позивач має право отримати від органів Пенсійного фонду України та банківської установи, в якій відкритий його пенсійний рахунок підтвердження того, що конкретно визначений рахунок (з повним зазначенням його реквізитів) відноситься до рахунку із спеціальним режимом використання чи має заборони щодо арешту коштів на такому рахунку (є рахунком, призначеним для виплати пенсії), а тому, в силу приписів абз.2 ч.2 ст. 59 Закону №1404, в разі надходження такої інформації до державного виконавця, в нього з`являється обов`язок зняти арешт з такого рахунку (особливо з урахуванням того, що в рамках виконавчого провадження вже звернуто стягнення на пенсію позивача).

В разі невиконання такого обов`язку, позивач має право оскаржити бездіяльність або відмову державного виконавця до суду.

Статтею 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі аналізу норм законодавства та обставин справи, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність прийняття ним спірних постанов, натомість позивачем не доведено протиправність постанов про стягнення з неї виконавчого збору та мінімальних витрат на ВП №62137784, а також не доведено ані факту арешту оскарженою постановою рахунку, призначеного для виплати їй пенсії, ані того, що про призначення рахунку було відомо відповідачу, що виключає можливість визнання оскаржених постанов неправомірними.

Відтак, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи наведені обставини та приписи ст. 139 КАС України, судові витрати у даному випадку не відшкодовуються.

Повний текст рішення проголошено суддею 11.08.2020р.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) до Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, 73000, м. Херсон, вул. Стрітенська, 7), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - старшого державного виконавця Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мартинової Тетяни Григорівни (, 73000, м. Херсон, вул. Стрітенська, 7) про визнання незаконними та скасування постанов державного виконавця, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 11 серпня 2020 р.

Суддя С.В. Гомельчук

кат. 105000000