Справа № 300/863/20
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2020-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2020 р. справа № 300/863/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення від 13.03.2020 за № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ) 21.04.2020 звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби України в Івано-Франківській області (надалі по тексту також - відповідач, Головне управління ДПС в області) про визнання протиправним та скасування рішення від 13.03.2020 за № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску (надалі по тексту також - оскаржуване рішення).

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем в порушення вимог статті 4, 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", розділу VІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, пунктів 911.1 і 911.2 розділу VІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", пункту 52-1 підрозділу 10 Інші перехідні положення розділу ХХ Податкового кодексу України прийнято рішення від 13.03.2020 за №, яким за несплату/несвоєчасну сплату єдиного внеску, застосовано до позивача штраф за період з 10.02.2018 по 26.11.2018 у розмірі 3 163,92 гривень та нараховано пеню у розмірі 3 405,76 гривень, що в загальному становить 6 569,68 гривень. За доводами ОСОБА_1 фінансові санкції у вигляді штрафів та пені у разі порушення норм Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" можуть бути застосовані, зокрема, до фізичних осіб-підприємців, відомості про реєстрацію яких внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, та лише після внесення вказаних відомостей до реєстру, фізична особа набуває статусу підприємця (фізичної особи-підприємця). Втім з 26.11.2018 остання позбавлена статусу фізичної особи-підприємця та на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення не була платником єдиного внеску, перелік яких визначено статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", і стосовно яких, відповідно до положень розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, можуть бути застосовані штрафні санкції та пеня. Додатково позивач відзначила, що штрафні санкції, зокрема, за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску у періоди з 1 по 31 березня, з 1 по 30 квітня та з 1 по 31 травня 2020 року, не застосовуються, та протягом періоду з 1 березня по 31 травня 2020 року платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню. Водночас, згідно з доводами позивача спірне рішення не містить розрахунку штрафу та пені, а також періоду їх нарахування. З наведених підстав ОСОБА_1 просить визнати протиправним та скасувати рішення від 13.03.2020 за № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску.

За наслідками виконання позивачем ухвали про залишення позовної заяви без руху від 24.04.2020 (а.с.16-17), ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.05.2020 на підставі статей 260-261 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також - КАС України) відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.23-25).

Головне управління ДПС в області скористалося правом на подання відзиву на позовну заяву, який, разом із відповідними доказами, надійшов на адресу суду 28.05.2020 (а.с.30-32, 33-38). Представник відповідача заперечив з приводу задоволення позовних вимог. Зазначив, що припинення позивачем підприємницької діяльності та як наслідок втрата останньою статусу фізичної особи-підприємця не є підставою для звільнення від притягнення до фінансової відповідальності за порушення Закону у сфері збору та обліку єдиного внеску. Відповідач, посилаючись на приписи частини 4 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" зазначив, що у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою-підприємцем. Оскільки недоїмка зі сплати єдиного внеску виникла в період реалізації позивачем права на зайняття господарською діяльністю, то остання несе відповідальність за невиконання покладених на неї обов`язків, згідно статті 6 коментованого Закону. Згідно пояснень відповідача, в інтегрованій карті платника за 2018 рік містяться відомості щодо збільшення позивачу 09.02.2018 зобов`язання із єдиного внеску в сумі 8 448,00 гривень (зобов`язання за 12 місяців 2017 року із врахуванням розміру мінімального страхового внеску за місяць 2017 року - 704,00 гривень). В подальшому, 19.04.2018, відповідачем нараховано єдиний внесок в сумі 2 457,18 гривень (за 1-й квартал 2018 року із врахуванням розміру мінімального страхового внеску за один місяць у 2018 році - 819,06 гривень), 19.07.2018 - за ІІ-й квартал 2018 року в розмірі 2 457,18 гривень і 19.10.2018 - за ІІІ-й квартал 2018 року в розмірі 2 457,18 гривень. Позивач в свою чергу сплатила зобов`язання по єдиному внеску в розмірі 15 820,00 гривень, 1 640,00 гривень і 3 164,00 гривень, після чого, станом на початок 2020 року, за позивачем обліковувалась переплата в сумі 3 166,34 гривень. Вказану переплату, відповідачем після застосування штрафних санкцій, зараховано в рахунок їх погашення у розмірі 3 163,92 гривень, а тому з урахуванням залишку в розмірі 2,42 гривень, розмір несплаченої позивачем пені становить 3 403,64 гривень. Відповідач заперечив щодо твердження позивача в часині неправомірності застосування штрафної санкції та нарахування пені на період обмеження, визначеного розділом VІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", оскільки такі обмеження стосуються періоду з 1 березня 2020 року по 31 травня 2020 року, в той час як у спірному випадку штрафні санкції і пеня застосовані до позивача за період 2018 року. З приводу відсутності розрахунку штрафної санкції та пені, та такий міститься на звороті оскаржуваного рішення, що спростовує доводи позивача. Відповідач вважає рішення від 13.03.2020 правомірним та таким, що прийняте на підставі чинного законодавства. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, вивчивши зміст позовної заяви, відзиву на позов, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить із таких підстав та мотивів.

Встановлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 з 26.06.2015 була зареєстрована як фізична особа-підприємець, вид діяльності: роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами (а.с.12-14). Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності позивача здійснена 26.11.2018.

26.06.2015 позивач взята на облік платника єдиного внеску та платника податків Надвірнянською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (Яремчанське відділення).

Згідно пояснень відповідача, наведених у відзиві на позов, а також виходячи із змісту інтегрованої картки платника податків судом встановлено, що за ОСОБА_1 обліковувалась заборгованість по сплаті єдиного внеску, а саме: за 2017 рік в розмірі 8 448,00 гривень; за І-ІІІ квартал 2018 року в загальному розмірі 7 371,54 гривень (2 457,18х3) (зворотній бік а.с.31, а.с.33-36).

Вказана обставина не заперечується позивачем.

ОСОБА_1 сплатила на відповідний казначейський рахунок Надвірнянської об`єднаної державної податкової інспекції (Яремчанського відділення) єдиний соціальний внесок для фізичних осіб-підприємців в розмірі 15 820,00 гривень, свідченням чого є квитанція №0.0..1 від 26.11.2018, в розмірі 1 640,00 гривень згідно квитанції №0.0..1 від 26.11.2018 та в розмірі 3 164,00 гривень згідно квитанції №0.0..1 від 27.11.2018 (а.с.10), про що не заперечується відповідачем.

Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області 13.03.2020 винесено рішення №003496533, відповідно до якого до позивача застосовано штрафні санкції за період з 10.02.2018 по 26.11.2018 в розмірі 3 163,92 гривень за наслідком несвоєчасної сплати позивачем зобов`язань із єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також за такою подією визначено суму пені в розмірі 3 405,76 гривень, що в загальному становить 6 569,68 гривень (а.с.9).

Позивач, вважаючи протиправним винесення відповідачем рішення від 13.03.2020 за № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску, оскаржила рішення в судовому порядку, ставлячи питання про його скасування.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, які склалися між сторонами, слід вийти із наступних мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 за №2464-VІ (надалі по тексту також - Закон №2464-VІ).

Приписами пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VІ єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі по тексту також - єдиний внесок) визначено як консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

В даному випадку, як встановлено судом вище, ОСОБА_1 з 26.06.2015 по 26.11.2018 була зареєстрована як фізична особа-підприємець, із обраним видом діяльності: роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.12-14).

Згідно частини 4 статті 6 Закону №2464-VІ у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою-підприємцем.

Разом з тим, положеннями абзаців 1 і 2 пункту 2 частини 1 статті 7 "База нарахування єдиного внеску" Закону №2464-VІ визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 3 частини 1 статті 7 Закону №2464-VІ).

За приписами пункту 4 частини 1 статті 1 Закону №2464-VІ максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця (пункт 4 частини 1 статті 1 Закону №2464-VІ).

Відповідно до статті 9 Закону №2464-VІ єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Послідовний і системний аналіз коментованих норм закону вказує на те, що фізична особа-підприємець (у спірний період 2017-2018 років) є платником мінімального страхового внеску (єдиного внеску) навіть за умови не отримання доходу (прибутку) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону №2464-VІ визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, серед іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_1 за спірний період застосування відповідачем штрафних санкцій та нарахування пені за несплату/несвоєчасну сплату позивачем єдиного внеску перебувала на обліку у Надвірнянській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (Яремчанське відділення) як фізична особа-підприємець та відповідно як платник єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (а.с.12-14).

Подана відповідачем облікова картка повноти і своєчасності сплати позивачем платежів за кодом класифікації доходів 71040000 (єдиний внесок) свідчить про несвоєчасну сплату ОСОБА_1 єдиного внеску (мінімального страхового внеску) за чотири квартали 2017 року в загальній сумі 8 448,00 гривень (3 200,00 гривень мінімальний розмір заробітної плати * 22% = 704,00 гривень - мінімальний страховий внесок; 704,00 гривень * 12 місяців).

Аналогічно числилась заборгованість за І, ІІ і ІІІ квартали 2018 року в загальній сумі 7 371,54 гривень по 2 457,18 гривень в квартал (3 723,00 гривень мінімальний розмір заробітної плати * 22% = 819,06 гривень - мінімальний страховий внесок; 819,06 гривень * 9 місяців).

Всього разом, у позивача за 2017 рік і три квартали 2018 року обліковувалась заборгованість в загальному розмірі 15 819,54 гривень (а.с.33-36).

Суд не знайшов помилок при обчисленні розміру єдиного внеску за спірний період.

Згідно пункту 3-1 частини 1 статті 1 Закону №2464-VІ податкові органи - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його територіальні органи.

В контексті такої норми закону Головне управління ДПС в області у спірному випадку є належним податковим органом, який у відношенні до ОСОБА_1 наділений повноваженнями адміністрування єдиного внеску.

Згідно вимог абзацу 3 частини 8 статті 9 Закону №2464-VІ платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Як уже зазначалось судом, заборгованість позивача по сплаті єдиного внеску сплачена останньою тільки 26.11.2018 згідно квитанцій №0.0..1 і №0.0..1, та 27.11.2018 згідно квитанції №0.0..1 (а.с.10).

Відповідальність за несвоєчасну сплату єдиного внеску передбачена статтею 25 Закону №2464-VІ.

Положеннями пункту 2 частини 11 статті 25 Закону №2464-VІ визначено, що податковий орган застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

За приписами частини 10 статті Закону №2464-VІ на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

В свою чергу, процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів, визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 за №449, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 07.05.2015 за №508/26953 (надалі по тексту також - Інструкція).

Так, відповідно до пункту 1 розділу VIІ Інструкції за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Підпунктом 2 пункту 2 розділу VIІ Інструкції передбачено застосування згідно з частиною 11 статті 25 Закону до платників, визначених підпунктами 1-4 та 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, органами доходів і зборів штрафних санкцій в таких розмірах: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому, складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за зазначені періоди.

Таким чином, як слідує із змісту Інструкції - нарахування пені та штрафних санкцій здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

Згідно розрахунку штрафної санкції, що міститься на звороті оскаржуваного рішення, судом встановлено, що контролюючим органом, за несвоєчасну сплачену позивачем суму зобов`язання із єдиного внеску застосовано штрафні санкції та нараховано пеню в наступних розмірах:

- за несвоєчасну сплату зобов`язань за 2017 рік у розмірі 8 448,00 гривень застосовано штрафну санкцію у розмірі 1 689,60 гривень (8 448,00х20%) та нараховано пеню у розмірі 2 449,92 гривень (кількість днів затримки 290; 8 448,00х0,1% = 8,44; 8,44х290);

- за несвоєчасну сплату зобов`язань за І квартал 2018 року у розмірі 2 457,20 гривень застосовано штрафну санкцію у розмірі 491,44 гривень (491,44х20%) та нараховано пеню у розмірі 543,04 гривень (кількість днів затримки 221; 2 457,20х0,1% = 2,45; 2,45х221);

- за несвоєчасну сплату зобов`язань за ІІ квартал 2018 року у розмірі 2 457,20 гривень застосовано штрафну санкцію у розмірі 491,44 гривень (491,44х20%) та нараховано пеню у розмірі 319,43 гривень (кількість днів затримки 130; 2 457,20х0,1% = 2,45; 2,45х130);

- за несвоєчасну сплату зобов`язань за ІІІ квартал 2018 року у розмірі 2 457,20 гривень застосовано штрафну санкцію у розмірі 491,44 гривень (491,44х20%) та нараховано пеню у розмірі 93,37 гривень (кількість днів затримки 38; 2 457,20х0,1% = 2,45; 2,45х38).

Суд зазначає про відсутність спору між позивачем та відповідачем щодо розміру застосованих штрафних санкцій та нарахованої пені, при цьому позивач в обгрунтування протиправності оскаржуваного рішення вказує, зокрема, на неможливість притягнення її до відповідальності у зв`язку із припиненням підприємницької діяльності і як наслідок втрати статусу фізичної особи-підприємця, а також порушення відповідачем приписів пунктів 911.1 і 911.2 розділу VІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" внаслідок застосування штрафних санкцій у період дії карантину на території України у зв`язку із розповсюдженням COVID-19.

Досліджуючи такі доводи позивача з даного приводу, суд відзначає слідуюче.

Згідно приписів частини 4 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою-підприємцем.

З наведеного слідує, що припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, внесення до реєстру запису про припинення фізичної особи-підприємця не припиняє зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Як уже зазначалось судом, позивач допустила порушення термінів сплати єдиного внеску за 2017 рік та І-ІІІ квартал 2018 року, а отже реєстрація припинення підприємницької діяльності не припиняє зобов`язань позивача щодо несвоєчасного виконання власних зобов`язань по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, в період під час здійснення такої діяльності, та не звільняє від відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості (недоїмки).

Що стосується посилань позивача на пункти 911.1 і 911.2 розділу VІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", то суд виходить із наступних мотивів.

Так, згідно вказаних положень коментованого Закону тимчасово штрафні санкції, визначені частиною 11 статті 25 цього Закону, не застосовуються за такі порушення, вчинені у період з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зокрема несвоєчасна сплата (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) платникам єдиного внеску не нараховується пеня, а нарахована пеня за ці періоди підлягає списанню.

Втім суд звертає увагу на те, що штрафні санкції застосовані відповідачем до позивача за порушення, які вчинені останнім протягом 2017 і 2018 років, а саме несвоєчасну сплату єдиного внеску, та відповідно за вказаний період контролюючим органом нараховано пеню.

В той час як вище коментованими нормами визначено період, за який тимчасово штрафні санкції не застосовуються, а нарахована пеня підлягає списанню - з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Покладений частиною 2 статті 77 КАС України на відповідача (суб`єкта владних повноважень) тягар доказування (у випадку заперечення щодо протиправності свого рішення) узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (надалі по тексту також - Суд). Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

В той же час, в адміністративному судочинстві діє принцип офіційного з`ясування усіх обставин справи, який полягає в активній позиції суду щодо з`ясування всіх обставин у справі (пункт 4 частини 3 статті 2, частини 2, 4 статті 9, частина 3 статті 77, частина 6 статті 94 КАС України).

В даній справі суд вжив усіх заходів для витребування необхідних доказів, в тому числі з власної ініціативи.

З урахуванням встановлених вище обставин, суд вважає, що відповідач обґрунтував правомірність власного рішення від 13.03.2020 за № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Як свідчать встановлені в суді обставини, відповідач приймаючи рішення про застосування штрафних санкцій та пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату єдиного внеску від 13.03.2020 за №, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що рішення відповідача від 13.03.2020 є правомірним, і відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправним і скасування такого рішення.

Зважаючи на висновок суду про безпідставність позовних вимог в силу норм статті 139 КАС України судовий збір не підлягає стягненню із відповідача суб`єкта владних повноважень.

Сторонами справи не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) АДРЕСА_1 .

Відповідач - Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 43142559), вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Чуприна О.В.