Справа № 380/3582/20
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2020-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/3582/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Кузана Р.І. розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, Львівська область, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10, ) (далі - відповідач, ГУ ПФ України у Львівській області), в якому просить:

- визнати протиправними дії ГУ ПФ України у Львівській області щодо ненарахування та невиплати підвищення пенсії ОСОБА_1 в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком з часу звернення за перерахунком пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати ГУ ПФ України у Львівській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення пенсії ОСОБА_1 в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком з часу звернення (з 21.02.2020) за перерахунком пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що вона перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України Львівської області та отримує пенсію за віком відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 серія НОМЕР_2 . Крім цього, ОСОБА_1 є особою, яка визнана реабілітованою, що підтверджується посвідченням реабілітованого №106/18-П виданим Львівською обласною радою 06.08.2014, згідно якого позивач має право на пільги передбачені рішенням Львівської обласної ради та Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні». На підставі цього, ОСОБА_1 21.02.2020 звернулась до відповідача з заявою про перерахунок пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Однак, відповідач листом від 19.03.2020 №1579-1527/С-02/8-1300/20 відмовив в задоволенні заяви, у зв`язку з тим, що право на підвищення пенсії відповідно до статті 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» мають громадяни, які були примусово заслані і виселені з постійного місця проживання. Крім цього, відповідач зазначив, що ця норма не поширюється на осіб, які народженні в місцях примусового виселення. Позивач з такою відмовою не погоджується та вважає, що оскільки вона є особою, яка необґрунтовано зазнала політичних репресій як член сім`ї репресованого з політичних мотивів родини (батька та матері) і згодом була реабілітована, що підтверджується відповідним посвідченням, тому згідно даного закону має право на отримання підвищення до пенсії у розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком.

На підставі викладеного, вважає зазначені дії відповідача протиправними та такими, що вчинені не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді від 15.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач 28.05.2020 подав відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову повністю. Посилається на те, що підвищення до пенсії передбачені Законом України «Про пенсійне забезпечення», в тому числі й ті, які виплачуються громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, здійснюється у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України №654 від 16.07.2008 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян». Окрім того зазначає, що ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено чіткий перелік осіб які мають право на надбавку до пенсійних виплат, а саме громадяни, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та члени їх сімей, яких було примусово переселено. Відповідач зазначає, що оскільки позивач особисто не зазнала політичних репресій і згодом не була реабілітована, а є особою, яка належить до членів сім`ї особи, яка зазнала політичних репресій, однак не була примусово переселена, законних підстав для встановлення надбавки до пенсії в розмірі 25% передбаченої ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у позивача немає. Також відповідач звертає увагу на те, що відповідно до Порядку №22-1 рішення про відмову у перерахунку пенсії управлінням не приймалось. З цих підстав вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, а тому у задоволенні позову просить відмовити повністю.

10.06.2020 позивач подала відповідь на відзив, в якому вказала, що всі вимоги Порядку №22-1 нею було виконано, оскільки вона особисто звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із змісту якої цілком зрозуміло її наміри, а також до заяви було долучено усі необхідні документи. З огляду на це, позивач вважає, що безпідставними є посилання відповідача у відзиві на позовну заяву, що нею було подано заяву не тої форми, що в свою чергу не може бути підставою для відмови в перерахунку пенсії. ОСОБА_1 зазначає, що зважаючи на те, що вона народилася в місцях спецпоселення, куди було примусово вислано її матір та батька по політичних мотивах, а також те, що вона отримала посвідчення та має статус реабілітованого, ці обставини спростовують твердження відповідача про те, що норма про підвищення пенсії на неї не поширюється.

17.06.2020 представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою від 19.06.2020 суд задовольнив заяву представника відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

04.08.2020 та 10.07.2020 представником відповідача подано додаткові пояснення по справі.

23.07.2020 позивачем подано додаткові пояснення по справі.

Позивач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце судового засідання. Клопотань про розгляд справи без її участі до суду не надходило.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце судового засідання. Подав клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.

На підставі положень ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу у письмовому провадженні.

Сторони належним чином повідомлялися про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, підтвердженням чого є наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

06.08.2014 Львівською обласною радою видано ОСОБА_1. посвідчення НОМЕР_6, згідно якого вона має право на пільги, передбачені рішенням Львівської обласної ради та Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

21.02.2020 ОСОБА_1 звернулася до Дрогобицького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) територіального підрозділу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про перерахунок пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

19.03.2020 відповідач листом №1579-1527/С-02/8-1300/20 відмовив ОСОБА_1 у встановленні підвищення до пенсії та повідомив, що право на підвищення пенсії мають громадяни, які були примусово заслані і виселені з постійного місця проживання, а не ті особи, які народжені в місцях примусового виселення.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернулася до суду з даним позовом з метою захисту свого порушеного права.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу реабілітованих, основи їх соціального статусу та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», дія якого поширюється на осіб, необґрунтовано засуджених судами України або репресованих на території республіки іншими державними органами в будь-якій формі, включаючи позбавлення життя або волі, переселення в примусовому порядку, вислання і заслання за межі республіки, позбавлення громадянства, примусове поміщення до лікувальних закладів, позбавлення чи обмеження інших громадянських прав або свобод з мотивів політичного, соціального, класового, національного і релігійного характеру.

Статтею 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» встановлено, що реабілітованими є, зокрема, особи, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «війками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25.12.1958, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Статтями 3, 4 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» встановлено реабілітувати всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями.

Поновити реабілітованих в усіх громадських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей.

Згідно з п. 2.13 постанови Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, якою затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається завірена в установленому порядку копія посвідчення реабілітованого. Для осіб, реабілітованих згідно зі статтею 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні», приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів - довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.

Суд встановив, що ОСОБА_1 відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 17.10.2007 є пенсіонером та перебуває на обліку у органах Пенсійного фонду України.

Відповідно до архівної довідки № 4/5-20638 від 02.10.1991 року, виданої Управлінням внутрішніх справ Львівської області, ОСОБА_3 1903 року народження, її син ОСОБА_4 1929 року народження та дочка ОСОБА_5 1935 року народження, 20.11.1949 були виселені з конфіскацією майна і по постанові особливої наради при МДБ СРСР від 10.12.1949 були визначені на спецпоселення до Хабаровського краю.

ОСОБА_4 1929 року народження та ОСОБА_6 1924 року народження вступили в шлюб 13.09.1985, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_3 , яке видане Антунською сільською радою району імені С.Лазо Хабаровського краю.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в місцях спецпоселення, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , видане повторно управлінням юстиції Львівської області Україна 08.04.2005, за актовим записом №247. Батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_8 .

З долученого до матеріалів справи свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 21.02.1976, судом встановлено, що ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 уклали шлюб 21.02.1976, про що зроблено актовий запис №17. Після укладення шлюбу їм присвоєно прізвище « ОСОБА_1 ».

Як вже встановлено судом, Львівською обласною радою 06.08.2014 видано ОСОБА_1 посвідчення НОМЕР_6, згідно з яким вона має право на пільги, передбачені рішенням Львівської обласної ради та Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Таким чином, суд з повного та всебічного аналізу долучених до матеріалів справи доказів, приходить до висновку, що ОСОБА_1 є особою, яка необґрунтовано зазнала політичних репресій як член сім`ї репресованої з політичних мотивів родини (батька та матері), згодом була реабілітована, що надає право на підвищення призначеної пенсії відповідно до п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії підвищуються на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно з пунктом 6 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

У той же час, підпунктом 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» встановлено, що з 01.09.2008 громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 грн., а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 грн.

Відповідно до вимог ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Так, статтею 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено розмір мінімальної пенсії за віком, що дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999, прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної пенсії за віком.

За чинним законодавством України, розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, згідно з ст. 28 вказаного Закону, мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом.

Згідно із вимогами ч.6 ст.7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), тому поняття мінімальної пенсії за віком, наведене у ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» слід застосовувати для визначення розміру підвищення до пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

З аналізу співвідношення підпункту 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 та пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд виходить з пріоритетності застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» як нормативно-правового акту вищої юридичної сили.

Відтак, суд вважає, що підвищення до пенсії в розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654, звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена Верховним Судом у постанові від 10.10.2018 у справі № 446/1549/16-а.

З огляду на наведене, суд, проаналізувавши фактичні обставини справи, дійшов висновку, що ОСОБА_1 має право на нарахування та виплату підвищення пенсії в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком з часу звернення (з 21.02.2020) за перерахунком пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Щодо тверджень представника відповідача, що рішення про відмову в перерахунку пенсії управлінням у відповідності до Порядку №22-1 не приймалось, а лише листом від 19.03.2020 позивачу надано роз`яснення стосовно її пенсійного забезпечення зокрема щодо порядку та умов призначення та виплати підвищення до пенсії як реабілітованій особі у відповідності до чинного законодавства, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 1.8. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (надалі - Порядок), особам, які одержують пенсію, призначену органами Пенсійного фонду за іншими законами, або допомогу, призначену органами соціального захисту населення, пенсія призначається з дати виникнення права на неї з урахуванням пункту 1.7 цього розділу.

Згідно з п. 1.7 Порядку, днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Відповідно до п. 4.1. Порядку, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Відповідач вважає, що форма та зміст заяви, з якою ОСОБА_1 звернулася до відповідача з метою перерахунку пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не є заявою встановленого зразка.

Проте, суд, з аналізу заяви позивача, приходить до висновку, що така відповідає вимогам Порядку та безпідставно не була розглянута по відповідачем по суті.

Суд звертає увагу, що зміст зазначеної заяви очевидно дає змогу оцінити намір заявника. Важливим також є те, що до заяви позивачем було долучено ряд документів, що відповідачем не заперечується, які подаються саме для перерахунку пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Крім цього, зі змісту листа від 19.03.2020 №1579-1527/С-02/8-1300/20 суд встановив, що відповідачем розглянуто по суті заяву позивача та долучені нею документи, однак відмовлено їй в підвищенні пенсії як реабілітованій особі, у зв`язку з відсутністю, на думку відповідача, права на таке підвищення. Невідповідність заяви позивача вимогам Порядку не була підставою для відмови в перерахунку пенсії позивачу.

Таким чином, суд вважає, що твердження представника відповідача в цій частині є безпідставними та необґрунтованими, а тому не можуть братись судом до уваги.

Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Водночас суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. За таких обставин, суд вважає, що в даному випадку ефективним способом захисту порушених прав, свобод чи інтересів позивача буде зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення пенсії ОСОБА_1 в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком з часу звернення (з 21.02.2020) за перерахунком пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн. сплачений згідно з квитанцією №48324786 від 11.03.2020.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 122, 139, 241-246, 250, 262, 291, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо ненарахування та невиплати підвищення пенсії ОСОБА_1 в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком з часу звернення за перерахунком пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, Львівська область, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10, ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) підвищення пенсії в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком з часу звернення (з 21.02.2020) за перерахунком пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складене та підписане 10.08.2020

Суддя Р.І. Кузан