Справа № 200/14404/19-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 серпня 2020 року справа №200/14404/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді доповідача Ястребової Л.В., суддів Арабей Т.Г., Компанієць І.Д.

секретар Сізонов Є.С.

за участі позивача ОСОБА_1 , розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Браташевської Яни Юріївни, в інтересах ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 р. у справі № 200/14404/19-а (головуючий І інстанції Аляб`єв І.Г., повний текст складено 02.03.2020р. в м. Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_2 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (надалі представник позивача), в інтересах ОСОБА_2 (надалі - позивач) звернулась до суду з позовом до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (надалі - відповідач, Управління), в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача, щодо не підвищення пенсії позивачу на 25 процентів прожиткового мінімуму, а також щорічно до 5 травня не надання позивачу разової грошової допомоги у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України; зобов`язати відповідача підвищити пенсію ОСОБА_2 на 25 процентів прожиткового мінімуму; зобов`язати відповідача щорічно до 5 травня надавати позивачу грошову допомогу у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу та виплатити їй заборгованість (а.с. 3-6).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є матір`ю загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 , загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 та має статус «Батьки загиблого військовослужбовця». До 2014 року позивач отримувала пенсію підвищену на 25 процентів прожиткового мінімуму, а також щорічно до 5 травня отримувала разову грошову допомогу. Вважає припинення відповідачем виплат протиправним та безпідставним.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 108-110).

Не погодившись з судовим рішенням, представник позивача звернулась з апеляційною скаргою, вважає рішення неправомірним, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», які померли внаслідок захворювання одержаного в період проходження військової служби, належать серед інших батьки. Постановою КМУ від 28.05.1993 №379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби» також визначено, що посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатками №1 і 2. Підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий військовим комісаріатом. Наголошує, що позивач має «Посвідчення члена сім`ї загиблого», тобто позивач має право на підвищену пенсію та дія статей 10, 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» поширюється на позивача (а.с. 113-116).

Під час апеляційного розгляду справи позивач підтримала доводи апеляційної скарги, представник відповідача до суду не прибув.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, встановила наступне.

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

З 26.04.1995 року позивач перебуває на обліку у Бахмутсько-Лиманському ОУПФУ, як отримувач пенсії за віком.

Відповідно дублікату свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 09 червня 2017 року виданого Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Донецької області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином позивача (а.с. 9).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого 12.11.1980 року Пунктом реєстрації актів цивільного стану при 22 управлінні коменданта гарнізону Радянських військ (м.Ордруф Германської Демократичної Республіки) ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Відповідно посвідчення від 02.11.1998 року серії НОМЕР_3 , ОСОБА_2 мала статус члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби (а.с. 8).

Рішенням комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу інваліда війни, учасника війни, члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни від 02.04.2014 року № 4 скасовано статус «Члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни», який був наданий ОСОБА_2 відповідно до п.1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за померлого сина, у зв`язку з наявністю документів, що суперечать вимогам вищезазначеного Закону (а.с. 85).

26.06.2017 року позивачу ІНФОРМАЦІЯ_4 (військовий комісаріат) видано дублікат, замість АБ № 000395 від 02.11.1998 року, посвідчення № НОМЕР_4 , як члену військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби.

20.09.2018 року позивачу було видано Донецьким обласним військовим комісаріатом посвідчення № НОМЕР_5 , як члену військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, з приміткою ДУБЛІКАТ (а.с. 8).

Листом Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради від 26.12.2017 року №08 вх.Т-0631 повідомило позивача, що з 12.05.2003 року позивач перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Станом на день надання відповіді статус члену сім`ї загиблого військовослужбовця» не скасовано (а.с. 21).

Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради довідками від 26.07.2018 року №08/22-0762, від 18.12.2018 року №08/22-1501 та від 26.12.2018 року №08/22-1534 повідомила, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги та має статус «Батьки загиблого військовослужбовця» (а.с. 22,23,24).

Листами Бахмутсько-Лиманського ОУПФУ від 22.11.2018 року №Т-01-01-03 та від 28.05.2019 року №219/Т-01-01-08 надано відповідь на звернення позивача, що з травня 2014 року з позивачки було знято надбавку до пенсії, як члену сім`ї загиблого (померлого) «ветерана війни», та пенсійну справу приведено у відповідність (а.с. 13,14).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 1 статті 10 Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 22 жовтня 1993 року (далі Закон № 3551-XII) визначено, що чинність цього Закону поширюється на: сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Відповідно до абзацу п`ятнадцятого пункту 1 статті 10 Закону № 3551-XII до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.

Пунктом 4 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 (далі - Положення № 302) встановлено, що особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого».

Пунктом 2 вказаного Положення №302 встановлено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Частиною 4 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що особам, на яких поширюється чинність цього Закону (стаття 10), надаються такі пільги, зокрема, членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни, які не одружилися вдруге, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Дружинам (чоловікам) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до частини 2 пункту 7 Положення №302 посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.

Тобто, для отримання пенсії у підвищеному розмірі згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позивач повинен мати статус «члена сім`ї загиблого», що повинно бути підтверджено відповідним посвідченням.

Як встановлено матеріалами справи, Рішенням комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу інваліда війни, учасника війни, члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни від 02.04.2014 року №4 скасовано статус «Члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни». Оскільки зазначене рішення позивачем не оскаржувалося, тому є чинним на час розгляду справи.

Стосовно доводу апелянта, що позивач має «Посвідчення члена сім`ї загиблого», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 року № 379 Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, встановлено, що: посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (надалі - посвідчення), видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатками № 1 і 2. Підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий військовим комісаріатом.

Відповідно до пункту 2 Постанови № 379, Міністерству оборони доручено забезпечити виготовлення бланків посвідчень у необхідній кількості та видачу їх військовими комісаріатами членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби.

В матеріалах справи, в якості підтвердження статусу члена сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця, позивачем надано копію посвідчення серії НОМЕР_6 від 20.09.2018 року «Матері військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби», яке видане Донецьким обласним військовим комісаріатом.

Тобто, матеріали справи не місять, належних доказів на підтвердження статусу позивача, як члена сім`ї загиблого (померлого), виданого структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад відповідно до частини 2 пункту 7 Положення №302.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки рішенням Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу інваліда війни, учасника війни, члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни від 02.04.2014 року № 4 позивача позбавлено такого статусу, це рішення не оскаржувалося та не є предметом цього позову, підстав вважати дії відповідача незаконними не має.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 р. у справі №200/14404/19-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 р. у справі № 200/14404/19-а - залишити без змін.

Повне судове рішення 11 серпня 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді Т.Г. Арабей

І.Д. Компанієць