Справа № 380/5460/20
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2020-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/5460/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Кухар Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 380/5460/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Львівський обласний військовий комісаріат про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити дії ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся в суд з позовом до Міністерства оборони України (03168, пр. Повітрофлотський,6, м. Київ, код ЄДРПОУ - 00034022) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Львівський обласний військовий комісаріат (79005, м. Львів, вул. І. Франка, 25, код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) та просить:

- Визнати протиправним та скасувати п.21 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних суд від 03.04.2020 року №54 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності;

- Зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги, як особі з інвалідність ІІІ групи, яка настала внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, відповідно до ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, у розмірі 250- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року з урахуванням виплат, проведених у зв`язку з встановленням позивачу 15% втрати працездатності.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю, на думку позивача, пункту 21 рішення, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.04.2020 року № 54, яким йому відмовлено у призначені та виплаті одноразової грошової допомоги, з підстав встановлення третьої групи інвалідності понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача та вважаючи, що третя група інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, встановлена йому первинно, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою від 16 липня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

31 липня 2020 року на адресу суду від представника Міністерства оборони України надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення адміністративного позову. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що 18.03.2015 року позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках - 15 %, у зв`язку із чим, останньому виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 12 789,00 грн. Таким чином, на думку представника відповідача, позивач скористався своїм правом на отримання одноразової допомоги у випадку встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, передбаченим Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

У зв`язку із встановленням інвалідності третьої групи, 20.02.2020 року позивач звернувся за отриманням доплати одноразової грошової допомоги.

Відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У подальшому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 1774-VIII від 06.12.2016 року (набрав чинності з 01.01.2017 року) пункт 4 вищевказаної статті доповнено абзацом другим такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".

Обидві ці норми пункту 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (абзац перший, другий), на переконання представника відповідача, передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для доплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком.

Тобто, на час встановлення ступеня втрати працездатності позивачу, правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, уже діяла.

При цьому вказано, що згідно з пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Посилаючись на релевантну практику Верховного Суду у подібних правовідносинах, представник Міністерства оборони України зазначає, що законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності (ступеню втрати працездатності), проте при зміні групи інвалідності (ступеню втрати працездатності) протягом двох років з моменту її первинного встановлення.

30 липня 2020 року на адресу суду представником третьої особи подано до суду пояснення, в яких зазначають, що 05.03.2020 року позивач звернувся до Львівського обласного військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності пов`язаної із захистом Батьківщини. Вказують, що Львівський обласний військовий комісаріат, як уповноваженим органом 11.03.2020 року було скеровано пакет документів до головного розпорядника коштів для прийняття рішення. 27.04.2020 року позивача про прийняте комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум рішення (протокол №54 від 03.04.2020 року).

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.
ОСОБА_1 є особою з інвалідністю третьої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 від 28.02.2020 року.

15.05.2015 року позивач отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 .

Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_5 від 15.04.2019 року № 265, виданої солдату ОСОБА_1 , останній у період з 23.08.2014 року по 09.11.2014 року, та з 24.02.2016 року по 19.03.2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції.

Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках серії 12 ААБ № 330525 позивачу з 18.03.2015 року під час первинного огляду встановлено 15 відсотків втрати працездатності та зазначено, що травма, так, пов`язана з захистом Батьківщини.

Позивач зазначає, що у зв`язку з втратою працездатності 15 % було виплачено 12 789 грн.

28.03.2019 року під час огляду органами МСЕК позивачу було встановлено 25 відсотків втрати працездатності, що підтверджується довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках серії 12 ААА № 002261.

Згідно зі свідоцтвом про хворобу № 1687 від 03.12.2015 року, виданого Військово-лікарською комісією Західного регіону, позивачу діагностовано та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва внаслідок перенесеної мінно вибухової травми, закритої черепно мозкової травми (02.09.2014), струсу головного мозку у вигляді вегетативного судинної нестійкості без порушення функції центральної нервової системи. Також у свідоцтві встановлено, що травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини.

Згідно довідки військово- лікарської комісії Військово медичного клінічного центру Західного регіону від 01.08.2018 року за № 382/3, позивачу діагностовано та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): закритої черепно мозкової травми, струсу головного мозку, з наявністю осколка в м`яких тканинах та зміцнілих шкірних рубців правої лобної ділянки у вигляді вегетативного судинної нестійкості, цефалічного синдрому без порушення функції центральної нервової системи; вогнепального осколкового поранення лівої гомілки з вогнепальним переломом верхньої третини лівої великогомілкової кістки у вигляді зміцнілих рубців (двох) лівої гомілки з наявністю стороннього тіла (металевого осколка), зрощеного перелому верхньої третини лівої великогомілкової кістки, стійкої після травматичної контрактури лівого гомілково ступневого суглоба з незначним порушенням функції кінцівки. Травма, поранення, пов`язані із захистом Батьківщини.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 330525 від 20.02.2020 року ОСОБА_1 , за результатами первинного огляду, встановлено третю групу інвалідності та зазначено, що травма, так, пов`язана з захистом Батьківщини.

28.02.2020 року позивач отримав посвідчення серії НОМЕР_3 від 28.02.2020 року із зазначенням інвалідності 3 групи.

За результатами розгляду поданих позивачем документів, комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення, яке оформлене протоколом № 54 від 03.04.2020 року, про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що згідно з пунктом четвертим статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року, у разі зміни групи інвалідності доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. Заявнику, у свою чергу, групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності.

Крім того, зазначено, що у зв`язку з встановленням позивачу 15 % втрати працездатності йому виплачено допомогу у сумі 12 789 грн.

Не погоджуючись із зазначеною відмовою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 року (далі - Закон № 2011-XII), який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 статті 3 Закону № 2011-ХІІ дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Пунктом першим статті 16 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Тобто, вищевказаний Закон пов`язує право на отримання одноразової допомоги з настанням певних обставин, а саме у разі загибелі, у разі встановлення інвалідності та у разі встановлення ступеня втрати працездатності.

Згідно з підпунктом 4, 5 пункту другого статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Відповідно до пункту третього зазначеної вище статті військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

У силу вимог пункту першого статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Положення пункту 4 статті 16-3 вказаного Закону застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014 року.

У подальшому, пункт четвертий статті 16-3 вказаного Закону доповнено абзацом другим відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 1774-VIII від 06.12.2016 року, при цьому пунктом 1 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" встановлено, що цей Закон набирає чинності з 01.01.2017 року.

Так, абзацом другим пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Суд зазначає, що положення даної норми застосовується при вирішенні питання щодо отримання доплат між розміром раніше отриманої одноразової грошової допомоги при встановленні інвалідності нижчої групи (або нижчого ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності) та розміром одноразової грошової допомоги, яка повинна виплачуватись при встановлені інвалідності вищої групи (або більшого відсотка втрати працездатності).

При цьому, суд наголошує, що обидві норми пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ (абзац перший та другий) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності (ступеня втрати працездатності). Разом із тим, причина інвалідності (ступеня втрати працездатності) для обчислення строку самостійного правового значення не має.

Правовідносини щодо первинного встановлення втрати працездатності виникли після набрання чинності зазначеним Законом, а тому пункт четвертий статті 16-3 Закону № 2011-XII застосовується до позивача.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 21.08.2019 року у справі № 806/2187/18, від 20.02.2020 року у справі № 806/714/18, від 04.03.2020 року у справі № 240/5688/18, від 04.03.2020 року у справі № 240/5765/18 та від 12.03.2020 року у справі № 280/148/19.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з пунктом 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст), визначено Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року (далі - Порядок № 975).

Відповідно до пункту 1 вказаного Порядку військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Пунктом третім Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з підпунктом першим пункту 6 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується Одноразова грошова допомога призначається і виплачується: 1) військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності I групи; 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи; 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 18.05.2017 року "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України", пункт 8 Порядку № 975 доповнено абзацом такого змісту: "У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється".

Таким чином, законодавством України передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачу за наслідками первинного огляду з 18.03.2015 року встановлено ступінь втрати працездатності у відсотках, у зв`язку із чим виплачена грошова допомога у розмірі 12789 грн. Таким чином, позивач скористався своїм правом на отримання одноразової допомоги у випадку встановлення військовослужбовцю часткової втрати працездатності, передбаченим статтею 16 Закону № 2011-ХІІ.

Суд звертає увагу, що на час первинного встановлення втрати працездатності позивачу (18.03.2015 року) правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла.

Відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Отже, з часу первинного встановлення ступеню втрати працездатності (18.03.2015 року) до дня встановлення третьої групи інвалідності (20.02.2020 року) минуло понад два роки, що, у свою чергу, не дає позивачу права на отримання одноразової грошової допомоги у збільшеному розмірі.

Враховуючи наведені обставини, рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом засідання комісії, прийнято у порядку, у спосіб та у межах наданих законом повноважень.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до частини першої, другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. " від 27.09.2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що підстави для задоволення даного адміністративного позову відсутні.

Розподіл судових витрат, відповідно до статті 139 КАС України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 243-246, 255, 293, 295 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 10 серпня 2020 року.

Суддя Кухар Н.А.