Справа № 120/2767/20-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2020-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 серпня 2020 р. Справа № 120/2767/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського Олександра Ванадійовича, розглянувши у письмовому проваджені в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області). За змістом позовних вимог позивач просить суд: визнати неправомірними дії відповідача щодо обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 до виплати максимальним розміром; зобов`язати ГУ ПФУ у Вінницькій області виплачувати позивачу пенсію починаючи з 01.03.2020 у розмірі, що щороку нараховується згідно з Порядком призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробувального складу, (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 № 418 із змінами в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 № 713 без застосування обмежень максимальним розміром; зобов`язати відповідача виплатити ОСОБА_1 заборгованість по пенсії, з врахуванням виплачених сум, застосувавши право суду звернути рішення щодо виплати позивачу всієї суми заборгованої по пенсійним виплатам з 01.03.2020 до негайного виконання, з поданням звіту у відповідності до вимог статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що з 1991 року отримує державну трудову пенсію за вислугою років, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ). Відповідно до Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 № 418 (далі - Порядок № 418), з 01.03.2020 збільшено розмір пенсії на коефіцієнт зростання середньої заробітної плати, тобто на думку позивача, його пенсія має становити 24311,97 грн. У свою чергу ОСОБА_1 зазначає, що відповідач, з посиланням на норму статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VI) обмежив розмір його пенсії 10 прожитковими мінімумами, установленими для осіб, що втратили працездатність, тобто сумою 16380 грн. Позивач зазначає, що частиною 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 3668-VI передбачено обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом (до 01.10.2011). З 01.01.2016 змінено попередню редакцію статті, та у пункті 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 911-VIIІ від 24.12.2005 (далі - Закон № 911-VII) законодавець передбачив, що дія положень Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовуються до пенсій, які призначаються починаючи з 01.01.2016. З огляду на зазначене, позивач вважає такі дії ГУ ПФУ у Вінницькій області неправомірними та такими, що порушують його права.

Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

За правилами частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 30.06.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Зокрема, встановлено відповідачеві строк для подачі відзиву на позовну заяву.

21.07.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що позовна заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Свою позицію мотивує тим, що даній справі відсутній належний предмет оскарження у розумінні ст. 19 КАС України, оскільки надана відповідь на заяву позивача від 11.06.2020 носить інформаційний характер і не може бути розцінена як рішення суб`єкта владних повноважень. Також сторона відповідача звертає увагу суду, що відповідно до абзацу 2 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3368-VI пенсіонерам, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії перевищує максимальний розмір пенсії, встановлений цим Законом, виплата пенсії здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії відповідатиме максимальному розміру пенсії, встановленому цим Законом. Відповідач окрім цього зазначає, що питання щодо обмеження максимального розміру пенсії врегульовано також ст.ст. 19, 53 Законом України "Про пенсійне забезпечення" та Порядком призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації. Тому ГУ ПФУ у Вінницькій області просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні адміністративного позову.

27.07.2020 до суду було подано відповідь на відзив у якій позивач просить задовольнити позов у повному обсязі та зазначає, що відповідачем невірно тлумачаться поняття "призначення пенсії" та "перерахунок пенсії', адже, на думку ОСОБА_1 , пенсія призначається лише один раз за життя за наявності законних підстав. Тому обмеження розміру його (позивача) пенсії до виплати максимальним розміром є неправомірним.

Подану відповідь на відзив суд до уваги не бере, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 263 КАС України заявами по суті в даній категорії справ є позов та відзив.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Вінницькій області та отримує пенсію за вислугу років як працівник льотного складу цивільної авіації відповідно до Закон № 1788-ХІІ. З 01.01.2018 органом Пенсійного фонду було обмежено розмір пенсії позивача 10 прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність. Такі дії органу Пенсійного фонду позивач оскаржив до суду.

Рішенням Вінницького окружного суду від 17.07.2018 у справі № 127/9519/18-а за позовом ОСОБА_1 , з урахуванням додаткового рішення від 15.08.2018, які залишені без змін постановою Сьомого апеляційного суду від 07.11.2018, визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці щодо обрахування та осучаснення пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язано управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі 12003 (дванадцять тисяч три) гривні 53 копійок починаючи з 01 березня 2017 року з урахуванням раніше виплачених сум без обмеження її максимальним розміром.

У зв`язку з перерахунком з 01.03.2018 пенсія обчислена з урахуванням норм Постанови № 418 та становила 16453,24 грн., однак виплачувалася в таких розмірах:

з 01.03.2018 - 13730,00 грн.,

з 01.07.2018 - 14350,00 грн.,

з 01.12.2018 - 14970,00 грн.,

з 01.07.2019 - 15640,00 грн.,

з 01.12.2019 - 16380,00 грн.

З 01.03.2020 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до Постанови № 713. За результатами перерахунку пенсія позивача становить - 24311,97 грн., а сума пенсії до виплати становить 16380,00 грн. - максимальний розмір пенсії.

Листом від 11.06.2020 № 2271-2346/М-02/8-0200/20 позивачеві була надана відповідь на його звернення, сформоване на веб-порталі Пенсійного фонду України від 03.06.2020 № 2346/М-0200-20. У відповіді на звернення відповідач зазначає, що розрахунок пенсії ОСОБА_1 та проведення обмеження її максимальним розміром проведено правомірно, відповідно до вимог законодавства України. Вказує, що на виконання рішення суду у справі № 127/9519/18 з 01.03.2017 встановлено розмір пенсії - 12003,53 грн. У зв`язку з перерахунком з 01.03.2018 пенсія обчислена з урахуванням норм Постанови № 418 та становить 16453,24 грн. Оскільки сума пенсії, обмежена максимальним розміром, є більшою ніж за рішенням суду у № 127/9519/18-а, з 01.03.2018 і в подальшому пенсія позивачу виплачується без урахування рішення суду в наступних розмірах:

з 01.03.2018 - 13730,00 грн.,

з 01.07.2018 - 14350,00 грн.,

з 01.12.2018 - 14970,00 грн.,

з 01.07.2019 - 15640,00 грн.,

з 01.12.2019 - 16380,00 грн.

З 01.03.2020 проведено перерахунок відповідно до Постанови № 713. За результатами перерахунку пенсія позивача становить - 24311,97 грн., а сума пенсії до виплати становить 16380,00 грн. - максимальний розмір пенсії.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо обмеження розміру пенсії, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Як визначено Європейською соціальною хартією (переглянутою), 1996 року, згода на обов`язковість якої надано Верховною Радою України та яка набрала чинності з 01.02.2007 року, кожна особа похилого віку має право на соціальний захист. За цим Україна має міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами "досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися" права та принципи, що закріплені у Хартії.

За приписами пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 №418, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 року № 713, у разі зростання середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, щороку з 1 березня (починаючи з 2005 року) заробіток, з якого призначається (перераховується) пенсія відповідно до цього пункту, збільшується на коефіцієнт, який визначається шляхом ділення середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки за рік, що передує року, в якому проводиться перерахунок, на середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузях економіки, яка враховувалася під час призначення (перерахунку) пенсії. Коли розмір пенсії, обчислений із заробітку, визначеного відповідно до цього пункту, менший ніж розмір пенсії до перерахунку, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Згідно з вказаним Порядком позивачеві з 01.03.2020 здійснено перерахунок його пенсії та встановлено її розмір 24311,97 грн., однак виплата такої здійснюється із врахуванням максимального розміру 16380,00 грн.

Так, згідно з положеннями статті 2 Закону №3668-VI, що набрав чинності 01.10.2011, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас, пунктом другим Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" №3668-VI від 08.07.2011 передбачено, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини третьої статті 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення" максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31.12.2017, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Згідно з частиною 3 статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у редакції, чинній на час спірних правовідносин) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

При цьому, згідно із пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України № 911-VIII дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.

Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги те, що пенсія позивачу призначена у 1991 році, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" та з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу" від 21.07.1992 № 418, суд доходить висновку, що застосування відповідачем обмеження граничного розміру пенсії, на підставі ч. 3 статті 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення", в редакції Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" № 3668-VI від 08.07.2011, є неправомірним.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.11.2019 по справі №360/1428/17; від 03.10.2018 у справі № 127/4267/17.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі "Хонякіна проти Грузії" (Khoniakina v. Georgia), № 17767/08, пункт 72, від 19.06.2012 року).

Європейський Суд наголошував на тому, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення у справі "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Чинне законодавство України чітко визначає випадки, при виникненні яких у держави виникає право на обмеження права і свобод громадянина, у тому числі і пенсійних виплат.

Відповідно до частини третьої статті 22, статті 64 Конституції України право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк. Таку правову позицію Конституційний Суд України висловив у рішенні № 5-рп/2002 від 20.03.2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій) (пункт 6 мотивувальної частини).

Крім того, Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2004 від 17.03.2004, № 20-рп/2004 від 01.12.2004, № 8-рп/99 від 06.07.1999, № 5-рп/2002 від 20.03.2002, № 20-рп/2004 від 01.12.2004).

Так, згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються державою і не можуть бути скасовані або обмежені. Звуження змісту прав і свобод особи означає зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або величину (кількість) благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Суд зазначає, що оскільки перерахунок пенсії позивачу пов`язаний з переглядом вже призначеної пенсії, при визначенні її розміру не може поширюватись законодавство, яке прийняте після призначення вказаної пенсії, крім випадків покращення становища позивача.

Суд критично ставиться до доводів представника відповідача, зазначених у відзиві на позов, що у даній справі відсутній належний предмет оскарження, оскільки відповідь на заяву позивача носить інформаційний характер і не може бути розцінена як рішення суб`єкта владних повноважень. Суд звертає увагу, що предметом позову ОСОБА_1 є неправомірні дії суб`єкта владних повноважень, а не відповідь на звернення, надана ГУ ПФУ у Вінницькій області. Тому таке посилання, в межах відзиву на позов у даній справі, є некоректним та необґрунтованим.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 до виплати максимальним розміром із посиланням на норми Закону, які на нього не поширюються є неприпустимими, а відтак дії відповідача щодо застосування обмеження граничного розміру пенсії при нарахуванні та виплаті щомісячного пенсійного забезпечення є протиправними.

Надаючи правову оцінку обраному позивачем способу захисту шляхом зобов`язання ГУ ПФУ у Вінницькій області виплачувати позивачеві пенсію починаючи з 01.03.2020 у розмірі, що щороку нараховується згідно з Порядком призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробувального складу, (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 № 418 із змінами в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 № 713 без застосування обмежень максимальним розміром, суд виходив з такого.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відтак, із системного аналізу вищенаведених законодавчих положень вбачається, що метою та завданнями адміністративного судочинства, зокрема, є захист та поновлення уже порушених прав, свобод та охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулась з відповідним позовом до суду. Тобто захисту підлягає апріорі уже порушене право, а не ті права та інтереси щодо яких наразі не відомо чи матиме місце їх порушення у майбутньому чи ні. У зв`язку з чим, рішення суду не може бути прийнято на майбутнє, зокрема, із зобов`язанням особи вчиняти певні дії на майбутнє, та не може ґрунтуватися на припущеннях, домислах, і фактичних обставинах котрі на момент його ухвалення, хронологічно ще не відбулися, проте ймовірно можуть мати місце у майбутньому, оскільки таке рішення не буде ґрунтуватися на приписах чинного законодавства та буде суперечити законодавчо визначеним принципам і завданням адміністративного судочинства. А тому в задоволенні такої вимоги слід відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

З урахуванням зазначеного, керуючись частиною другою статті 9 КАС України, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача здійснити позивачеві з 01.03.2020 з 01.03.2020 виплату пенсії, перерахованої відповідно до пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 №418, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 №713, без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням вже виплачених сум пенсії.

Щодо клопотання позивача про звернення рішення суду до негайного виконання, то суд зазначає таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1-4 частини першої статті 283 цього Кодексу.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення: у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Вказане судове рішення має зобов`язальний характер, а тому до негайного виконання не підлягає.

Що ж до встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом подання звіту, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі. Тобто, питання щодо зобов`язання відповідача подати такий звіт вирішується судом під час постановлення судового рішення.

Таким чином, встановлення строку на подачу звіту про виконання судового рішення є правом суду, який ухвалив судове рішення, а не його обов`язком.

У даному ж випадку, суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю за виконанням зазначеного рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Підстави для відшкодування судовик витрат у справі відповідно до ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 9, 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295, 371, 382 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 до виплати максимальним розміром.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 з 01.03.2020 виплату пенсії, перерахованої відповідно до пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 №418, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 №713, без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням вже виплачених сум пенсії.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, )

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович