Справа № 520/4103/2020
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2020-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків
10 серпня 2020 р. № 520/4103/2020
Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Білової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) щодо невиплати відповідно до п.1 наказу начальника НОМЕР_4 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 № 10 премії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на день виключення його зі списків особового складу НОМЕР_4 Головного військового представництва Міністерства оборони України;

- зобов`язати Харківський обласний військовий комісаріат (61052, м. Харків, вул. Коцарська, 56, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) премію відповідно до п.1 наказу начальника НОМЕР_4 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 № 10.

Ухвалою суду від 31.03.2020 прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив військову службу у НОМЕР_4 Головному військовому представництві Міністерства оборони України. Пунктом 1 наказу начальника НОМЕР_4 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 № 10 позивачу призначено до виплати премію за грудень 2018 року на підставі окремого доручення Міністра Оборони України від 27.12.2018. Позивач зазначає, що виплата грошового забезпечення здійснюється ІНФОРМАЦІЯ_2 . Станом на момент подання позову позивачу належна йому премія за грудень 2018 року відповідачем не виплачена. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною.

Представник відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 - не погодився з позовними вимогами та надав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач діяв в межах повноважень, на підставі та у спосіб, передбачені чинним законодавством, оскільки грошові кошти на виплату премії до відповідача не надходили.

Позивач не погодився з доводами відзиву на позов та надав відповідь на відзив, в якій посилався на те, що відповідач не спростував твердження позивача по суті позовних вимог, а підтвердив їх, надавши докази вжиття заходів на реалізацію наказу начальника НОМЕР_4 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 № 10.

Відповідач станом на 10.08.2020 правом на подання заперечень не скористався.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини.
Позивач, ОСОБА_1 , з 08.09.2008 по 16.07.2019 проходив військову службу у НОМЕР_4 Головному військовому представництві Міністерства оборони України на посаді провідного інженера військового представництва.

Згідно спільної Згідно спільної директиви Міністра оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 25.04.2019 № Д-322/1/ЗДСК НОМЕР_4 Головне військове представництво Міністерства оборони України було розформоване. З 16.07.2019 позивач проходить подальшу військову службу у 85 військовому представництві Міністерства оборони України.

4104 Головне військове представництво Міністерства оборони України (далі - НОМЕР_4 Головне ВП МОУ) мало правовий статус відокремленого підрозділу (без права юридичної особи) Управління військових представництв Міністерства оборони України.

27.12.2018 Міністром оборони України було видано окреме доручення №2704/з/420, згідно з яким за підсумками 2018 року відповідно до ст. 15, 23, 27 Дисциплінарного статуту ЗС України та ст. 51 Бюджетного кодексу України дозволено заохотити одноразово премією військовослужбовців: зокрема, у січні 2019 року - установ, які виконують окремі доручення апарату Міністерства оборони та Генерального штабу в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення за грудень 2018 року.(а.с. 17)

На виконання окремого доручення Міністра оборони України від 27.12.2018 №2704/з/420 по 4104 Головному ВП МО України було видано наказ начальника НОМЕР_4 Головного ВП МОУ від 24.01.2019 № 10, в якому пунктом 1 встановлено виплатити премію за підсумками 2018 року у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення зазначених у ньому військовослужбовцям, зокрема, провідному інженеру НОМЕР_4 Головного ВП МОУ майору ОСОБА_1 .

Витяг з вказаного наказу начальника НОМЕР_4 Головного ВП МОУ та відповідні додаткові документи були направлені на адресу ХОВК для реалізації, в якому 4104 Головне ВП МОУ перебувало на грошовому забезпеченні.

З матеріалів справи судом встановлено, що виплата премії за грудень 2018 не була проведена відповідачем, про що також зазначає відповідач у відзиві на позов.

Позивач, вважаючи, що наказ начальника НОМЕР_4 Головного ВП МОУ від 24.01.2019 № 10 є чинним та безпідставно відділом фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_3 не реалізований, що є грубим порушенням законодавства України та соціальних гарантій військовослужбовців, звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Частинами 1-4 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011 -XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260 (далі - Інструкція №260), визначено порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Згідно з пунктом 1.2 Інструкції №260 грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 31.1 Інструкції №260 передбачено, що командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право преміювати осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за їх особистий внесок у загальні результати служби. Командир військової частини має право позбавляти військовослужбовців премії повністю або частково.

Відповідно до пункту 31.7 Інструкції №260 рішення про виплату премії, зменшення її розміру або позбавлення в повному розмірі оформлюється наказом командира військової частини на підставі поданих за командою в кінці місяця клопотань безпосередніх командирів (начальників) про виплату (позбавлення повністю або частково) премії підлеглим військовослужбовцям.

Відповідно ч.1 ст.51 Бюджетного кодексу України, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Матеріалами справи підтверджено, що наказом начальника 4104 Головного Військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 № 10 наказано виплатити премію військовослужбовцям за грудень 2018 року у розмірі місячного грошового забезпечення, зокрема, ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що на момент розгляду справи наказ начальника НОМЕР_4 Головного ВП МОУ від 24.01.2019 № 10, прийнятий на виконання окремого доручення Міністра оборони України, є чинним. Доказів зворотнього відповідач суду не надав.

Також представник відповідача у відзиві на позов не посилається на протиправність або нечинність Наказу начальника НОМЕР_4 Головного ВП МОУ від 24.01.2019 № 10, та не заперечує його правомірності.

Судом не встановлено обставин, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що Наказ начальника НОМЕР_4 Головного ВП МОУ від 24.01.2019 № 10 в частині преміювання позивача прийнятий поза межами повноважень, не на підставі чи не у спосіб, визначений чинним законодавством.

Таким чином, наказ на момент розгляду справи вищестоящим керівництвом не скасований та не змінений, отже є чинним та підлягає виконанню.

Одночасно, суд зазначає, що згідно визначеної структури, Управління військових представництв Міністерства оборони України перебуває у структурі апарату Міністерства оборони України, відповідно НОМЕР_4 Головне ВП МОУ перебуває безпосередньо у структурі апарату Міністерства оборони України та виконує його доручення.

За організаційно-штатною структурою НОМЕР_4 Головного ВП МОУ є окремою військовою установою, начальник якої наділений певними повноваженнями.

У структурі НОМЕР_4 Головного ВП МОУ відсутній відділ фінансового забезпечення, отже НОМЕР_4 Головне ВП МОУ встановлено на грошове забезпечення до відділу фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Правовідносини між НОМЕР_4 Головним ВП МОУ та ХОВК ґрунтуються на нормах Інструкції про тимчасовий порядок фінансового планування, фінансування, витрачання та використання коштів за кошторисом Міністерства оборони України від 20 червня 2000 р., викладеної в Збірнику вказівок № 9 Головного фінансового управління Міністерства оборони України.

Відповідно, на начальника НОМЕР_4 Головного ВП МОУ покладено обов`язок встановлювати вид та розмір передбачених видів грошового забезпечення підпорядкованим йому військовослужбовцям, а на відділ фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_3 - проводити виплату на підставі зазначених наказів начальника НОМЕР_4 Головного ВП МОУ.

Отже, обов`язок щодо виплати грошового забезпечення покладений саме на Харківський обласний військовий комісаріат.

В той же час, відповідач зазначає, що кошти на виплату премії не надійшли, як і жодних роз`яснень з приводу спірного питання, а фінансування на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військових представництв проводиться лише в межах щомісячного грошового забезпечення без врахування додаткових заохочувальних виплат.

Суд не приймає аргументи відповідача про те, що грошове забезпечення військовослужбовців здійснюється в межах щомісячного грошового забезпечення без врахування додаткових заохочувальних виплат, оскільки відсутність на рахунках відповідача коштів для таких виплат не є само по собі належним доказом можливості невиплати їх позивачу.

При цьому, відповідачем не надано жодних доказів в підтвердження факту відсутності в бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується 4104 Головне Військове представництво, коштів на преміювання, і як наслідок, ненадходження відповідних фінансових асигнувань на рахунки для виплати премії військовослужбовцям у вказаний період.

Водночас, суд зазначає, що відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції, про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 Рішення).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

З урахуванням викладеного, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на те, що фінансування на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військових представництв проводиться лише в межах щомісячного грошового забезпечення, що не є належним доказом неможливості здійснення спірних виплат, які передбачені законом та відповідно до яких був виданий наказ Міністерства оборони України.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Харківського обласного військового комісаріату щодо невиплати відповідно до п.1 наказу начальника НОМЕР_4 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 № 10 премії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) та, як наслідок, зобов`язання Харківського обласного військового комісаріату нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію відповідно до п.1 наказу начальника НОМЕР_4 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 № 10 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Отже, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданого позову та про наявність підстав для його задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 241-247, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) щодо не виплати відповідно до п.1 наказу начальника НОМЕР_4 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 № 10 премії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Зобов`язати Харківський обласний військовий комісаріат (61052, м. Харків, вул. Коцарська, 56, ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) премію відповідно до п.1 наказу начальника НОМЕР_4 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 № 10.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду.

Зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складений 10 серпня 2020 року.

Суддя Білова О.В.