Справа № 295/12509/18
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2020-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 295/12509/18

адміністративне провадження № К/9901/19041/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Соколова В.М.,

суддів: Єресько Л.О., Загороднюка А.Г.,

перевіривши касаційну скаргу Житомирського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2020 року та додаткову постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2020 року у справі №295/12509/18 за позовом ОСОБА_1 до Житомирського районного відділу Управління Державної міграційної служби в Житомирській області про оскарження рішення органу владних повноважень,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Богунського районного суду міста Житомира з позовом, в якому просив визнати не чинним та скасувати рішення Житомирського районного відділу Управління Державної міграційної служби в Житомирській області від 29 серпня 2018 року №20 про примусове повернення за межі України громадянина Грузії ОСОБА_1 , зобов`язання його покинути територію України у термін до 27 серпня 2018 року та заборонити в`їзд на територію України терміном на 3 роки, а саме до 29 серпня 2021 року.

Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 24 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Сьомий апеляційний адміністративний суд постановою від 18 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Житомирського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про оскарження рішення органу владних повноважень скасував.

Прийняв постанову, якою адміністративний позов задовольнив.

Cкасував рішення Житомирського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області від 29 серпня 2018 року №20 про примусове повернення за межі України громадянина Грузії ОСОБА_2 та зобов`язання його покинути територію України у термін до 27 вересня 2018 року та заборонити в`їзд на територію України терміном на 3 роки до 29 серпня 2021 року.

Додатковою постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2020 року стягнуто з Житомирського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 2819, 20 грн.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями апеляційної інстанції, Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області звернулося до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з вказаною касаційною скаргою.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Втім, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

У свою чергу, за змістом пункту 11 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень слідує, що спірні правовідносини виникли щодо перебування іноземця на території України.

У поданій касаційній скарзі відповідач не зазначає обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості або виняткового значення, а також не виділено особливо рідкісних, унікальних вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору. Допустимість відкриття касаційного провадження, якщо справа становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для скаржника, зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики.

Зміст вказаних норм та проведений аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 3, 328, 333 КАС України

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Житомирського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2020 року та додаткову постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2020 року у справі №295/12509/18 за позовом ОСОБА_1 до Житомирського районного відділу Управління Державної міграційної служби в Житомирській області про оскарження рішення органу владних повноважень.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіВ.М. Соколов Л.О. Єресько А.Г. Загороднюк