Справа № 200/2136/20-а
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2020-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2020 р. Справа№200/2136/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Чекменьова Г.А.,

за участі:

секретаря судового засідання Мурашка Д.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Пробийголова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 10.09.2001 року по 06.11.2015 року, він проходив службу в МВС України, з 07.11.2015 року прийнятий на службу в Національну поліцію України. 30.08.2015 року йому було надано статус учасника бойових дій.

Наказом відповідача № 424 о/с від 30.09.2019 року позивача було звільнено зі служби в поліції через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції. Відповідно до зазначеного наказу невикористана відпустка за 2019 рік - 02 діб.

Відповідно до довідки ГУНП в Донецькій області від 29.01.2020 року № 107 в жовтні 2019 року позивачу нараховано 101 676,95 грн. - компенсація за невикористану відпустку за 2019 рік та вихідна допомога.

22.01.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення та виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі - Закон № 3551) за період з дня надання статусу учасника бойових дій по день звільнення з ГУНП в Донецькій області тривалістю 70 діб (2015 -2019 роки), а також інформацію (у разі наявності) про нарахування та виплату при звільненні компенсації за невикористані дні додаткової відпустки; довідку про доходи у період з дня надання статусу учасника бойових дій по день звільнення, помісячно.

На вказану заяву відповідач листом №27зі/26/03-2020 від 29.01.2020 року повідомив, що додаткова відпустка за період з липня 2015 по вересень 2019 роки не використовувалася. Зазначено, що додаткова відпустка, як учаснику бойових дій не переноситься на інший період (продовжується) у разі хвороби працівника, не переноситься на наступний календарний рік, не ділиться на частини та не замінюється грошовою компенсацією. Аналогічна відповідь була отримана від ліквідаційної комісії ГУМВС України.

З вказаною бездіяльністю відповідача позивач не погодився, вважає, що відповідач повинен виплатити кошти за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 01.10.2019 року по день винесення рішення.

З наведених підстав позивач просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати йому грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015 - 2019 роки;

- зобов`язати відповідача нарахування та невиплати йому грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015 - 2019 роки за 70 календарних днів у сумі 30849,51 грн.;

- стягнути з відповідача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, починаючи з 01.10.2019 по день винесення рішення у справі.

Ухвалою від 02.03.2020 року позовна заява була прийнята до розгляду за відкрито спрощене позовне провадження.

Ухвалою від 22.05.2020 року було прийнято рішення про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 25.06.2020 підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

У відзиві на позовну заяву Головне управління Національної поліції в Донецькій області зазначило, що ОСОБА_1 , проходив службу в органах внутрішніх справ з 2001 до 06.11.2015, в поліції з 07.11.2015 до 30.09.2019.

Наказом ГУНП в Донецькій області від 30.09.2019 №424 о/с відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 30.09.2019 звільнений зі служби в поліції (через хворобу).

30.08.2015 Управлінням МВС України на Донецькій залізниці позивачу видано посвідчення серії НОМЕР_1 учасника бойових дій.

22.01.2020 позивач звернувся до ГУНП в Донецькій області щодо нарахування та виплати йому грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2019 роки.

Листом від 29.01.2020 УФЗБО ГУНП в. Донецькій області повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для задоволення перелічених у його зверненні вимог.

Наводячи правове обґрунтування своєї позиція, відповідач також послався на судову практику, вважає що компенсація за невикористані дні додаткової відпустки відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 22.10.1993 законодавством не передбачена, вимога позивача щодо стягнення компенсації за невикористану відпустку не підлягає задоволенню.

З наведених підстав відповідач просив суд відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених у позові, та просили їх задовольнити.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у направленому до суду клопотанні просив розглянути справу за його відсутністю.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 та має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с. 10).

З довідок, виданих Головним управлінням національної поліції в Донецькій області випливає, що позивач брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та території Донецької області з 07.04.2014 року по 09.05.2014 року, з 15.07.2014 року по 19.04.2015 року, з 29.04.2015 року по 18.05.2015 року, з 30.06.2015 року по 31.07.2015 року, 18.09.2015 року по 06.11.2015 року та з 07.11.2015 року до 30.04.2018 року (а.с. 8, 9).

Також судом встановлено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 2001 року по 06.11.2015 рік, в органах Національної поліції - з 07.11.2015 року по 30.09.2019 року.

Наказом відповідача від 18.05.2016 № 118 о/с «По особовому складу» підтверджено те, що позивачу за 2016 рік надано додаткову відпустку із збереженням заробітної плати, як учаснику бойових дій тривалістю 14 діб, з 11.05.2016 по 24.05.2016 (а.с. 69).

Наказом від 30.09.2019 року № 424 о/с «По особовому складу» звільнено зі служби в поліції підполковника поліції ОСОБА_1 - старшого інспектора відділу превенції Краматорського відділу поліції з 30.09.2019 року на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції), з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні: 18 років 00 місяців 21 день (а.с. 11).

Листом відповідача від 29.01.2020 року № 27зі/26/03-2020 повідомлено позивача, що грошова компенсація за невикористані дні соціальної відпустки як учаснику бойових дій з липня 2015 по вересень 2019 роки не нараховувалася та не виплачувалася (а.с 17).

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституція України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини виникли з приводу реалізації позивачем права на соціальну відпустку, визначеного положеннями Закону України «Про відпустки», від 15.11.1996 № 504/96-ВР, Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII.

Згідно з пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон № 3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Положеннями статті 4 Закону України «Про відпустки» від 05.11.1996 № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідач зазначає про те, що за своєю природою додаткова відпустка із збереженням заробітної плати, яка надається учасникам бойових дій, відповідно до положень Закону № 3551-ХІІ не є видом відпустки який надається щорічно.

Однак, суд вважає таке твердження помилковим, з огляду на зміст пункту 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ, відповідно до якого державою гарантується надання учасникам бойових дій пільг, зокрема - додаткової відпустки із збереженням заробітної плати, строком 14 календарних днів на рік.

Тобто, зазначені вище норми фактично встановлюють право особи, яка є учасником бойових дій, на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів кожного року.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що наказом Міністерства внутрішніх справ від 06.04.2016 року № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).

Вказаний нормативно-правовий акт визначає критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.

Так, приписами пункту 8 розділу III Порядку № 260, поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку зі збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, що вони одержували на день вибуття у відпустку, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць.

Водночас, положеннями абзаців сьомого та восьмого пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Зазначені норми у сукупності свідчать про те, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та статтею 12 Закону № 3551-ХІІ.

Положення Закону № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Аналогічний висновок був зроблений Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постанові від 07.05.2020 року у справі № 360/4127/19 та підлягає застосуванню під час розгляду цієї справи.

Крім того, суд зауважує, що додаткова відпустка із збереженням грошового забезпечення за своїм змістом має також майновий характер, оскільки передбачає грошову виплату поліцейському у встановленому розмірі за певний період, коли він не виконує службових обов`язків. Тобто, оплата такої відпустки має грошовий вимір, а отже, відноситься до майнових прав особи, право на які зберігається при звільненні шляхом виплати компенсації за невикористану відпустку. Таким чином, відмова відповідача від виплати такої компенсації означає позбавлення особи набутого нею під час служби майнового права, що є протиправним та не відповідає самому змісту встановленої законом пільги.

На підставі викладеного позовні вимоги ОСОБА_1 із урахуванням наданої відповідачем копії наказу про надання позивачеві додаткової відпустку, як учаснику бойових дій тривалістю 14 діб за 2016 рік, підлягають частковому задоволенню.

Суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Ннаціональної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2017, 2018 та 2019 роки за 56 календарних днів.

Нормами статті 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Оскільки спеціальним законодавством про Національну поліцію питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні не врегульоване, до спірних відносин підлягає застосуванню вказана норма статті 117 КЗпП України.

Отже, з відповідача на користь відповідача підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені з 01.10.2019 року до 22.07.2020 року.

Відповідно до вимог статті 139 КАС України судові витрати відшкодуванню не підлягають, оскільки вони не були понесені позивачем, який звільнений від їх сплати.

Керуючись статтями 2, 139, 241-246, 295-297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2017, 2018 та 2019 роки ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області (87517, Донецька область, м. Маріуполь, пр-т Нахімова, 86) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2017, 2018 та 2019 роки за 56 календарних днів.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області (87517, Донецька область, м. Маріуполь, пр-т Нахімова, 86, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені з 01 жовтня 2019 року до 22 липня 2020 року.

У задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Вступна та резолютивна частина рішення виготовлена та проголошена 22 липня 2020 року. Рішення складено у повному обсязі та підписано 03 серпня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.А. Чекменьов