Справа № 140/7922/20
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2020-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року ЛуцькСправа № 140/7922/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мачульського В.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вудленд Україна» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИВ:

Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - ВОВФСЗІ, позивач) звернулось із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вудленд Україна» (далі - ТзОВ «Вудленд Україна», відповідач) про стягнення адміністративно-господарських санкцій у сумі 49 672,50 грн. та пені в сумі 715,20 грн. разом до сплати 50 387,70 грн.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що відповідач не працевлаштував у 2019 році одного інваліда згідно нормативу робочих місць, відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», і за вказане незайняте інвалідом місце самостійно не сплатив вчасно адміністративно-господарські санкції, що потягло за собою нарахування пені, в зв`язку з чим ВОВФСЗІ, звернувшись до суду із даним позовом, просить стягнути з відповідача вищезазначені суми адміністративно-господарських санкцій та пені в судовому порядку.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.17). У наведеній ухвалі судом установлено строк подання учасникам справи відзиву на позовну заяву та пояснень щодо позову.

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнав просив відмовити в їх задоволенні (а.с.24-26). В обґрунтування своєї позиції вказав, що забезпечення працевлаштування інвалідів підприємствами, установами та організаціями означає, те що вони не займаються пошуком інвалідів для їх працевлаштування, а лише мають виконувати норматив робочих місць, створюючи їх для осіб з інвалідністю та подають до центру зайнятості відповідну статистичну інформацію про їх наявність. Виконання нормативу робочих місць для осіб з інвалідністю в розумінні Закону №875-ХІІ, вважається виконання вимог підприємствами, установами та організаціями щодо можливості працевлаштування інвалідів. При цьому, обов`язок товариства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати осіб з інвалідністю на створенні робочі місця, такий обов`язок покладається на органи працевлаштування.

Крім того зазначив що в період з 23.01.2019 по 11.04.2019 на підприємстві працював на посаді головного інженера ОСОБА_1 , якому встановлена третя група інвалідності.

Також у грудні 2019 року до виконання обов`язків директора приступив ОСОБА_2 , якому встановлена третя група інвалідності. Відтак відповідачем дотримано вимоги Закону №875-ХІІ.

У відповіді на відзив від 04.08.2020 вих. №38744/20 позивач підтримав доводи, викладені у позовній заяві та просив позов задовольнити.

Суд, перевіривши доводи позивача у заяві по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вудленд Україна» (ідентифікаційний код юридичної особи 36698963) зареєстроване як юридична особа, здійснює господарську діяльність та використовує найману працю.

Відповідно до частини восьмої статті 69 Господарського кодексу України підприємство з правом найму робочої сили забезпечує визначену відповідно до закону кількість робочих місць для працевлаштування неповнолітніх, інвалідів, інших категорій громадян, які потребують соціального захисту. Відповідальність підприємства за невиконання даної вимоги встановлюється законом.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-XII (надалі за текстом - Закон України №875-XII).

Згідно із положеннями статті 18 Закону України № 875-ХІІ - підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Приймаючи до уваги те, що відповідач використовує працю найманих працівників, на нього розповсюджуються вимоги зазначеної статті Закону №875-XII.

Відповідно до пункту 1 статті 19 Закону України № 875-ХІІ - для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

При цьому, частиною 2 статті 19 Закону України № 875-XII - зобов`язано підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, самостійно розраховувати кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та забезпечувати працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Згідно із частиною 3 цієї ж статті - підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Частиною п`ятою статті 19 Закону України № 875-XII встановлено, що виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України «Про затвердження форми звітності №10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів» та Інструкції щодо заповнення форми звітності №10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів» №42 від 10 лютого 2007 року - було затверджено звіт форми №10-ПІ.

Як убачається зі звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів форми №10-ПІ за 2019 рік (а.с.19), самостійно поданого відповідачем до Волинського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів - середньооблікова кількість штатних працівників становила 16 осіб, з них:

- середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, - 1 осіб;

- кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 1 особа.

За даним звітом, фонд оплати праці штатних працівників становив 794 761 грн., середньорічна заробітна плата штатного працівника - 49 672 грн.

Отже, ураховуючи чисельність штатних працівників підприємства, для виконання нормативу робочих місць для інвалідів відповідно до статті 19 Закону №875-XII середньооблікова кількість штатних працівників-інвалідів, які повинні були працювати на підприємстві на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону № 875-XII, у 2019 році - становить 1 особа, як про це зазначено у звіті №10-ПІ, поданого у лютому 2020 року, а фактично працевлаштовано - 1 осіб.

Згідно з списку працюючих інвалідів - штатних працівників, які мали інвалідність та були зайняті на підприємстві у 2019 року вбачається, що у відповідача в період з 22.01.2019 по 11.04.2019 (повних місяців - 2) на посаді головного інженера працював ОСОБА_1 , що підтверджується наказом про прийняття на роботу від 22.01.2020 №5- (а.с.28) якому встановлена ІІІ група інвалідності згідно довідки МСЕК 764144 (а.с.30) та у період з 09.12.2019 по даний час (повних місяців - 1) працює на посаді директора ОСОБА_2 якому також встановлена ІІІ група інвалідності що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 (а.с.29).

Під час розгляду даної справи, суд прийшов до висновку, що відповідач в 2019 році визначену відповідно до закону нормативну кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів - не забезпечив у повному обсязі, та відповідних дій щодо працевлаштування інвалідів та належного інформування відповідних органів про наявність на підприємстві вакансії для працевлаштування інваліда - не вчинив.

Такий висновок суду ґрунтується виходячи з наступного.

Частиною четвертою статті 20 Закону України «Про зайнятість населення» №803-XII встановлено, що підприємства, установи і організації незалежно від форми власності реєструються у місцевих центрах зайнятості за їх місцезнаходженням як платники збору до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, щомісяця подають цим центрам адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів, та про працівників, які працюють неповний робочий день (тиждень), якщо це не передбачено трудовим договором, або не працюють у зв`язку з простоєм виробництва з не залежних від них причин, і в десятиденний строк - про всіх прийнятих працівників у порядку, встановленому законодавством. Несвоєчасна реєстрація або відмова від неї, порушення порядку подання адміністративних даних тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

З аналізу положень статей 18, 19 Закону №875-XII та статті 20 Закону №803-ХІІ вбачається, що на суб`єктів господарювання покладено обов`язок виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів і надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів. При цьому, обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком самостійно підбирати інвалідів на створені робочі місця. Водночас, законодавець зобов`язує підприємства надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів.

Постановою Кабінету Міністрів України №70 від 31.01.2007 року "Про реалізацію статей 19 та 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі - Порядок №70), затверджено Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування.

У відповідності до пункту 2 вказаного Порядку №70, окрім обов`язку подання звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів відділенням Фонду соціального захисту інвалідів, - на роботодавців покладено обов`язок подання інформації про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів - до центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Відповідно до пункту 3 Порядку подання форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України 31 травня 2013 року № 316 (у редакції наказу Міністерства соціальної політики України від 05 грудня 2016 № 1476), який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17 червня 2013 року за № 988/23520, форма №3-ПН заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця.

Згідно із пунктом 5 вказаного Порядку, форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Відповідно до пункту 6 цього ж порядку роботодавець визначає вид звітності - первинна або уточнювальна. Первинна звітність подається з метою інформування про наявність попиту на робочу силу (вакансії). Уточнювальна звітність подається в разі необхідності на заміну первинної та містить уточнення характеристик вакансії: умов праці, розміру заробітної плати, вимог до претендента тощо. При цьому не можуть бути змінені дані щодо кількості вакансій та назви професії (посади).

Водночас, пунктом 4 частини 3 статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» від 05 липня 2012 року № 5067-VI визначено, що роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Отже, форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» містять вичерпну інформацію про наявність на підприємстві вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів протягом звітного періоду та є єдиним документом, визначеним чинним законодавством, що підтверджує відповідну інформацію.

При вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій суд виходить із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов`язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

При цьому слід враховувати, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками. Вважається, що застосування принципу вини як умови відповідальності пов`язане з необхідністю доведення порушення зобов`язання.

ВОВФСЗІ 07.05.2020 року листом за № 330/06-07 звернулось до Луцького міського центру зайнятості із запитом про надання інформації щодо звернень у 2019 році ТзОВ «Вудленд Україна» до центру зайнятості із інформацією про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування осіб із інвалідністю, а також - про вільні робочі місця на таких посадах (а.с.11).

Листом № 799/05/20 від13.05.2020 Луцький міський центр зайнятості повідомив позивача про те, що протягом 2019 року ТзОВ «Вудленд Україна» до міської служби зайнятості із інформацією про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування осіб із інвалідністю, а також про вільні робочі місця на таких посадах не зверталось (а.с.12).

На підставі вказаних доказів судом установлено, що ТзОВ «Вудленд Україна» у 2019 році не подавало до міської служби зайнятості звітність за формою № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)»; примірник (копію) вказаної звітності також не було подано і до ВОВФСЗІ.

Зазначене дає підстави для висновку, що нормативу по виділенню та створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів, відповідач у 2019 році - не дотримався, визначену відповідно до закону кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів - вчасно не створив, та виконання покладеного на нього законом обов`язку інформувати центр зайнятості про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів - не забезпечив.

Натомість, як установлено в ході розгляду даної справи, вказані вимоги законодавства відповідачем належним чином та в повному обсязі не були виконані.

При цьому, як слідує з матеріалів справи, у звітному 2019 році протягом 3 місяців у відповідача працювали 2 особи з інвалідністю, а саме ОСОБА_2 на посаді директора та ОСОБА_1 на посаді головного інженера., що підтверджується списком працюючих інвалідів(а.с.20).

Таким чином, відповідач не виконав вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» щодо забезпечення працевлаштування однієї особи з інвалідністю протягом 9 місяців 2019 року.

Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, за 9 місяців 2019 року.

У відповідності до статті 20 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Частиною першою статті 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Серед переліку адміністративно-господарських санкцій, встановленого у частині 1 статті 239 Господарського кодексу України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб`єктів господарювання, зокрема, адміністративно-господарський штраф, а також і інші адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами.

Спірні у цій справі санкції застосовуються до суб`єктів господарювання уповноваженими органами державної влади за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а тому є адміністративно-господарськими санкціями. Про це також вказано у статті 20 Закону № 875-ХІІ.

Отже, законом передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій для підприємств, які не забезпечили середньооблікову чисельність працюючих осіб з інвалідністю відповідно до установленого нормативу.

Судом встановлено, що відповідач не вжив всіх необхідних заходів для недопущення порушень вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» при здійсненні господарської діяльності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача 37 254,42 грн. адміністративно-господарських санкцій за незайняте робоче місце для особи з інвалідністю за 9 місяців 2019 року та пені у сумі 536,64 грн., а всього в сумі 37791,06 грн.

Розрахунок суми адміністративно-господарських санкцій: 49 672,50 грн. / 12 місяців х 9 місяців = 37 254,42 грн.

Розрахунок пені: (37 254,42 грн. х 0,03%) х 48 днів = 536,64 грн.

Також, оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір), відповідно до статті 139 КАС України, стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 242, 243, 245, 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вудленд Україна» на користь держави в особі Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів в дохід Державного бюджету України на рахунки, відкриті в Державній казначейській службі України (УК у м. Луцьку/ Луцька отг/ 50070000, , р/р UA 0003550, Казначейство України (ЕАП) суму адміністративно-господарських санкцій та пені в загальному розмірі 37 254,42 грн. (тридцять сім тисяч двісті п`ятдесят чотири гривні сорок дві копійки).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (43008, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Писаревського, будинок 3А, ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вудленд Україна» (43000, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Ковельська, будинок 2, офіс 517, ).

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський