Справа № 200/5894/20-а
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2020-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про зупинення провадження у справі

11 серпня 2020 р. Справа №200/5894/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Буряк І.В., при секретарі судового засідання Соколовій С.О.

представника позивача Корнієнко А.Е.

представника відповідача Гламаздін О.О.

розглянувши у підготовчому засіданні матеріали адміністративної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Техремпоставка" до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.03.2020 №, від 19.03.2020 №, -

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Техремпоставка» (далі - позивач, ТОВ «Техремпоставка» звернулось до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Офісу великих платників податків Державної податкової служби (далі - відповідач, Офіс ВПП ДПС) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Ухвалою суду від 30.06.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

21 липня 2020 року судом отримано клопотання позивача про зупинення провадження у справі, яке мотивовано оскарженням у судовому порядку наказу Офісу ВПП ДПС «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Техремпоставка» від 12.02.2020 № 207. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30.06.2020 у справі № 200/5892/20-а за вказаним позовом відкрито провадження у справі.

Позивач вважає, що у разі задоволення позову, наказ про проведення перевірки буде скасовано, отже перевірка набуде статусу такої, що проведена незаконно (без правових підстав), а її результати у вигляді прийнятих податкових-повідомлень-рішень не матимуть правових наслідків.

10 серпня 2020 року судом отримано доповнення до клопотання про зупинення провадження у справі, де позивачем із посиланням на постанови Верховного Суду, згідно наведеного у клопотанні переліку, звертає увагу суду, що факт проведення перевірки не спростовує право платника на оскарження наказу на підставі якого така була проведена, що вбачається із особливостей такого виду перевірок, як документальна невиїзна перевірка.

У підготовчому провадженні від 11.08.2020 представник позивача вимоги клопотання про зупинення провадження у справі підтримав, просив таке задовольнити.

У підготовчому провадженні від 11.08.2020 представник відповідача проти задоволення клопотання про зупинення провадження у справі заперечував, просив у задоволенні такого відмовити, обґрунтовуючи нижчевикладеним.

У випадку фактичного проведення перевірки належним способом захисту є оскарження прийнятих за результатами перевірки податкових повідомлень-рішень, оскільки наказ, як акт індивідуальної дії, вичерпав себе, тобто є реалізованим.

Правова позиція суду обґрунтована таким.

Стаття 236 КАС України.

1. Суд зупиняє провадження у справі в разі:

3) об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

З викладеної норми процесуального закону суд робить висновок, що обов`язковою підставою для ухвалення судом рішення про зупинення провадження у справі є постановлення судом висновку про об`єктивну неможливість розгляду справи до вирішенні іншої справи. При цьому законодавець акцентує увагу, що суд не може посилатись на об`єктивну неможливість, якщо зібрані у справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Отже у такому випадку, суду потрібно об`єктивно оцінювати, що є предметом доказування у даній справі та якими саме доказами такий доказується.

У цьому контексті доцільним буде наголосити на ст. 74 КАС України, а саме:

1. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У справі, що розглядається предметом спору є податкові повідомлення-рішення від 19.03.2020 № та № , які прийняті на підставі акта документальної позапланової невиїзної перевірки від 27.02.2020 № 22/28-10-50-09/31366910.

Стаття 86 ПК України. Оформлення результатів перевірок

86.1. Результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт перевірки - документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.

Пунктом 2 Розділу І «Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами», що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 № 727 передбачено, що акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Верховний Суд України у постанові від 10.09.2013 в адміністративній справі № 21-237а13 зазначив: «Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Отже, акт перевірки, на думку суду, є основним доказом у справі про оскарження податкових повідомлень-рішень.

Верховний Суд у справі № 810/1438/17 (адміністративне провадження № К/9901/4570/17) зазначив, що акт перевірки, отриманий у результаті документальної виїзної перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.

Відтак, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками незаконної перевірки на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.

Водночас у судовій практиці мають поширення спори, що пов`язані із оскарженням правомірності призначення і проведення контролюючими органами податкових перевірок.

Платники податків вважають, що допущені під час проведення податкової перевірки процедурні порушення (зокрема, призначення та/або проведення перевірки без належних підстав та з порушенням відповідного порядку), тягнуть за собою безумовне визнання протиправним податкового повідомлення-рішення, прийнятого за результатами відповідної перевірки.

Судова практика Верховного Суду із розглядуваного питання базується здебільшого на правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові ВСУ від 24.12.10 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Foods and Goods L.T.D.» до Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька, третя особа - Державна податкова адміністрація в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій. Як визначив Верховний Суд України, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами.

Тобто, згідно з правовою позицією Верховного Суду України допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та/або проведенні податкової перевірки.

Втім, потрібно зазначити, що позиція Верховного Суду про те, що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та/або проведенні податкової перевірки, звісно, не є абсолютною, оскільки залежить від конкретних обставин у справі.

У ракурсі досліджуваного питання необхідно акцентувати, що з системного аналізу норм ПК України випливає, що проведення перевірки як контрольного заходу передбачає такі етапи її проведення: встановлення підстав для проведення перевірки: прийняття контролюючим органом рішення про проведення перевірки, яке оформлюється наказом керівника цього органу доходів і зборів; допуск до перевірки; вивчення наданих платником податків документів та інших матеріалів; оформлення результатів перевірки.

Реалізація зазначених етапів означає наявність податкової перевірки як юридичного факту, на підставі якого керівник податкового органу може зробити висновок про наявність податкового правопорушення та винести податкове повідомлення-рішення.

Всі ці етапи мають самостійне правове значення та підлягають дослідженню при розгляді та вирішенні спорів даної категорії.

Так, на етапі встановлення підстав для проведення позапланової перевірки з мотивів можливого порушення платником податків вимог законодавства орган доходів і зборів зобов`язаний надіслати платникові податків запит, відповідь на який має бути подана 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (підпункт 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України). Залежно від наявності або відсутності відповідної відповіді та її змісту може бути зроблено висновок про необхідність проведення перевірки. Оцінює зміст відповіді платника податків орган доходів і зборів. Проте платник податків може не погодитися з висновком контролюючого органу, вважаючи, що запит було надіслано безпідставно, або що його відповідь на запит є вичерпною і не потребує проведення перевірки викладених у ньому даних.

Відповідні правовідносини можуть бути предметом розгляду в адміністративних судах при оскарженні наказів про призначення перевірки.

На необхідності дослідження цих обставин раніше вказував Верховний Суд України, зазначаючи у своїй постанові від 27 січня 2015 року у справі №21-425а14. Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у цій справі сформувала наступні правові висновки: аналізованими нормами ПК, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки.

У справі №820/19845/14 (адміністративне провадження №К/9901/8919/18) (предмет позову - визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, Верховний Суд визнав безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що спірний наказ не підлягає скасуванню, оскільки був реалізований, а отже вичерпав свою дію виконанням, з огляду на те, що норми, які регулюють порядок та підстави проведення документальних невиїзних перевірок, не передбачають процедури допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки. Такі перевірки здійснюються без обов`язкової участі платника податків, через що платник податків не в змозі висловити свою незгоду із правомірністю призначення щодо нього податкової перевірки до моменту її проведення. Тому питання щодо правомірності призначення та/або проведення невиїзної документальної перевірки має вирішуватись судом незалежно від того, чи відбулася така перевірка на час розгляду справи.

Аналогічне викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 справа № 1340/4669/18.

Отже, виходячи з аналізу справ, переглянутих Верховним Судом у касаційному порядку, предметом розгляду яких були накази про проведення невиїзної документальної позапланової перевірки обґрунтованим є висновок про те, що у разі призначення невиїзної документальної перевірки платник податків має право оскаржувати відповідні рішення (в тому числі накази про призначення перевірки), дії або бездіяльність контролюючого органу незалежно від того, чи фактично здійснено таку перевірку, навіть після оформлення її результатів у вигляді акта.

За результатами розгляду відповідних позовів платників податків адміністративний суд має оцінити правомірність призначення та проведення невиїзної документальної перевірки та прийняти рішення щодо правомірності або протиправності наказу про призначення перевірки, або дій щодо її проведення. Юридичним наслідком прийняття такого судового рішення відповідно до розглядуваної позиції має бути визнання відсутнім податкової перевірки як юридичного факту.

Відповідно, це матиме вплив на прийнятті податкові повідомлення-рішення. Зазначене пояснюється тим, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами. Тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на винесення податкового повідомлення-рішення. Така компетенція не виникає в силу самого лише факту вчинення платником податків податкового правопорушення. Для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платникові податків шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення в зв`язку допущеними таким платником порушеннями необхідно дотриматися певних умов, а саме - спочатку провести податкову перевірку.

Також суд звернув увагу на постанови Верховного Суду від 21.02.2020 справа № 826/17123/18 та від 06.03.2020 справа № 823/5064/15, де викладено правовий висновок про те, що у разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення,то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому лише його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до його відновлення.

Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення

Однак, суд погоджується із доводами позивача, що такі не є релевантними, оскільки предметом дослідження суду касаційної інстанції була виїзна позапланова документальна перевірка, відповідні висновки постановлено щодо стаття 81 ПК України. Суд повторно наголошує, що ст. 79 ПК України не передбачає можливості платника не допустити перевіряючих до проведення такої перевірки.

Отже, суд вважає, що вказані вище постанови не спростовують право платника оскаржити до суду наказ про проведення позапланової невиїзної перевірки за фактом проведення такої.

Звідси, зважаючи на взаємопов`язаність висновків суду у справі про оскарження наказу про проведення перевірки, виходячи із предметів доказування у даних справах, суд вважає за наявну об`єктивну неможливість розгляду даної справи до набрання законної сили рішенням у справі про визнання протиправним та скасування наказу на проведення перевірки від 12.02.2020 № 207.

Крім того, суд бере до уваги, що одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Отже, у контексті даної справи одночасне вирішення двома судами у справах, які хоча й містять різний предмет спору, однак доказуванню підлягають аналогічні у певній частині правовідносини, не сприятиме утвердженню принципу правової визначеності та поваги до остаточного й обов`язкового до виконання рішення суду.

Керуючись статтями 236, 290, 291, 248, 256, 294, 295, 297 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Техремпоставка» про зупинення провадження у справі задовольнити.

Зупинити провадження у справі № 200/5894/20-а до набрання законної сили рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/5892/20-а.

Вступну та резолютивну частини ухвали прийнято у нарадчий кімнаті та проголошено у підготовчому судовому засіданні 11.08.2020.

Повний текст ухвали виготовлено 12 серпня 2020 року.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.ст. 256, 295 КАС України.

Ухвала суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст. 295 КАС України.

Суддя Буряк І.В.