Справа № 480/1900/20
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2020-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2020 р. Справа № 480/1900/20

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Прилипчука О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Волкової Ю.В.,

представника відповідача - Боброва В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 480/1900/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКЕ ТЮТЮНОВЕ ВИРОБНИЦТВО"

до Управління Держпраці у Сумській області

про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКЕ ТЮТЮНОВЕ ВИРОБНИЦТВО" (далі по тексту - позивач, ТОВ "УКРАЇНСЬКЕ ТЮТЮНОВЕ ВИРОБНИЦТВО") звернулось до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Держпраці у Сумській області (далі по тексту - відповідач, Управління), в якій просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову управління Держпраці у Сумській області № СМ 2021/184/АВ/ППД-ФС від 19.12.2019 про накладення штрафу в розмірі 1126710,00 грн.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 22.10.2019 року відбулося інспекційне відвідування позивача в місці провадження діяльності за адресою: Сумська область, м.Охтирка, провулок Кириківський, 31 за участю інспекторів праці Підопригори О.П. та Чернишовой О.В., у присутності слідчого Управління СБУ у Сумській області ОСОБА_1 , заступника начальника Управління СБУ у Сумській області Халімона М.В., виконавчого директора ТОВ "Охтирська тютюнова компанія" ОСОБА_2, результати якого оформлені актом інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю від 01.11.2019р. № СМ 2021/184/АВ.

У вступній частині Акту зазначено, що інспекційне відвідування проведено у присутності виконавчого директора ТОВ "Охтирська тютюнова компанія" ОСОБА_2, що не відповідає дійсності. В день відвідування ОСОБА_2 знаходився в місті Київ та був повідомлений про інспекційне відвідування лише 31.10.2019р. о 13:30 шляхом вручення Направлення на проведення інспекційного відвідування від 22.10.2019р. №595/ СМ2021 в кабінеті слідчого УСБУ в Сумській області, тобто напередодні складання Акту. Лист з інформацією стосовно цього факту (вих. №06/10-19 від 31.10.2019р.).

В Акті зазначено про порушення позивачем вимог частини третьої статті 24 КЗпП України, яке полягало у допуску 14 працівників без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та не повідомленні центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановлено Кабінетом Міністрів України.

08.11.2019 р. позивачем надано заперечення № 05/11-19 до акту інспекційного відвідування від 01.11.2019р. № СМ 2021/184/АВ та додатки на 11 аркушах.

На підставі висновків акту перевірки 19.12.2019 Управлінням Держгіраці в Сумській області прийнято постанову за № СМ 2021/184/АВ/ППД-ФС, якою на позивача накладено штраф у розмірі 1 126 710,00 грн на підставі абзацу другого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України.

Так, в Постанові зазначено під час інспекційного відвідування позивача, встановлено, що з метою здійснення господарської діяльності з виробництва тютюнових виробів товариством у жовтні 2019 року було фактично допущено до роботи в табачному цеху 9 працівників без належного оформлення трудових відносин.

19.12.2019 на підставі висновків про порушення позивачем вимог частини третьої статті 24 КЗпП України відповідачем прийнято постанову про накладення штрафу № СМ 2021/184/АВ/ППД-ФС.

Позивач не погодився з прийнятою постановою та зазначив, що між позивачем та працівниками - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено цивільно-правові договори на виконання певних робіт. ОСОБА_7 перебував на території підприємства в період проведення інспекційного відвідування з метою ознайомлення з виробництвом та можливістю подальшого працевлаштування. Щодо інших осіб ( ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ) зазначив, що зазначені особи є фахівцями з налагодження технологічної лінії з переробки тютюну, що орендується ТОВ "Охтирська тютюнова компанія" та залучені власником для забезпечення виконання умов оренди.

Враховуючи зазначене, позивач вважає постанову про накладення штрафу протиправною, прийнятою відповідачем безпідставно і необґрунтовано, за відсутності об`єктивного розгляду наданих документів та пояснень, таким, що порушує його права, як суб`єкта господарювання.

Ухвалою суду від 23.03.2019 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, справу призначено у підготовчому засіданні.

Відповідач у відзиві позовні вимоги не визнав та зазначив, що позивач посилається, як на підтвердження наявності саме цивільно-правових відносин, на укладення цивільно-правових договорів з наступними особами, копії яких були надані з запереченням до акту інспекційного відвідування: з ОСОБА_3 (договір підряду № 01/06-2019 від 10.06.2019); з ОСОБА_4 (договір підряду № 02/10-2019 від 15.10.2019); з ОСОБА_5 (договір підряду № 03/10-2019 від 15.10.2019); з ОСОБА_6 (договір підряду№ 04/10-2019 від 21.10.2019). Проте, позивачем ні з запереченням до акту інспекційного відвідування № № 05/11- 19 від 08.11.2019, ні зі скаргою на припис про усунення виявлених порушень № 06/11-19 від 14.11.2019, ні з позовною заявою не надано копії актів приймання-передачі виконаних робіт за вищезазначеними договорами підряду на підтвердження факту виконання ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 визначеного договорами виду та об`єму робіт.

Отже, відсутнє документальне підтвердження виконання фізичними особами конкретного об`єму роботи за договорами підряду, що є підтвердженням саме трудових, а не цивільно-правових відносин.

Крім цього, під час проведення інспекційного відвідування шляхом опитування фізичних осіб та здійснення відеофіксацїї встановлено, що фізичні особи виконували роботу в приміщенні, орендованому позивачем відповідно до договору оренди нерухомого майна від 01.12.2017, та на обладнанні, а саме - технологічній лінії з переробки тютюнової сировини, орендованому позивачем відповідно до договору оренди обладнання№ 1 від 17.07.2018.

Тобто на всіх працівників, які виконують роботу в тютюновому виробництві, поширюється дія НПАОП 16.0-1.16-97 "Правила безпеки для тютюнового та тютюново- ферментаційного виробництва".

Згідно пункту 1.2 розділу 1 договорів підряду Підрядник виконує роботи на свій ризик, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку Замовника, а самостійно організовує процес виконання робіт, у тому числі використовує власні засоби та матеріали.

В даному випадку позивач допустив фізичних осіб до виконання роботи в орендованому ним приміщенні та на орендованому ним обладнанні.

Оскільки, саме власник або уповноважений ним орган, тобто керівник підприємства, відповідає за безпечні та нешкідливі умови роботи в приміщенні, безпечність технологічного циклу виробництва, безпечність обладнання, яке використовується, та відсутність небезпечних та шкідливих факторів, які створюють загрозу для здоров`я працівників, то ризик виконання робіт та впливу шкідливих виробничих факторів не може бути перекладений на фізичну особу за цивільно-правовим договором.

До того ж, під час проведення інспекційного відвідування позивача опитані ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 пояснили, що працюють з жовтня 2019 року, з 8:00 до 18:00. Тобто, на момент проведення інспекційного відвідування вони надавали пояснення щодо графіку роботи. Також вищезазначені особи не виконували індивідуально визначну роботу. Функції, які вони виконували, не є самостійними, а здійснювались в межах виробничого процесу. Робота виконувалась ними за певним графіком, що виключає можливість роботи в будь-який зручний час, що свідчить про відсутність самостійної організації роботи у зручний для Виконавця час.

Крім того, ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 повідомили, що не укладали жодних договорів з позивачем, в тому числі цивільно-правових.

Присутність ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 під час проведення інспекційного відвідування позивач обгрунтовує умовами укладеного з ТОВ "ПРОЕКТ-17" договору оренди обладнання № 1 від 17.07.2018 та умовами додаткової угоди № 1 від 01.07.2019 до даного договору оренди у зв`язку з необхідністю проведення заходів щодо зміни конструктивних елементів обладнання з метою приведення технологічної лінії у стан готовності працювати з плановою потужністю 800 кг/годину.

До позовної заяви позивач додав копії договорів підряду, укладених ТОВ "ПРОЕКТ- 17" з: ОСОБА_9 - договір підряду № 02/09-2019 від 03.09.2019; ОСОБА_11 -договір підряду № 03/09-2019 від 03.09.2019; ОСОБА_8 - договір підряду № 04/09-2019 від 03.09.2019; ОСОБА_10 - договір підряду № 05/09-2019 від 03.09.2019.

Відповідно до пункту 1.1 розділу 1 даних договорів підряду Підрядник зобов`язується виконати для Замовника, тобто ТОВ "ПРОЕКТ-17", в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити наступні роботи: налагодження виробничої лінії з переробки тютюнової сировини, що належить Замовнику, та приведення її у стан готовності працювати з плановою потужністю 800 кг/годину.

Проте, вищезазначені особи під час інспекційного відвідування надали пояснення про те, що виконували роботу не передбачену вищезазначеними договорами підряду.

Так, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 надали пояснення, що виконують роботу підсобного робітника, а саме нарізання листків тютюну та пакування готової продукції у мішки.

ОСОБА_10 надав пояснення про те, що виконує роботу з нарізання тютюну на станку.

Також, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 повідомили про те, що працюють з жовтня 2019 року, в режимі з 8.00 до 18.00, тобто за певним графіком, а не виконують роботу на власний розсуд у зручний для себе час.

ОСОБА_11 надав пояснення про те, що здійснює нагляд за роботою та керівництво роботою підлеглих працівників у кількості 8 осіб.

Крім цього, позивач обґрунтовує присутність ОСОБА_7 під час інспекційного відвідування тим, що він ознайомлювався з умовами роботи на підприємстві з метою подальшого працевлаштування.

Проте, опитані ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснили, що саме ОСОБА_7 допустив їх до виконання роботи в цеху та здійснює контроль за їх роботою.

Таким чином, відповідач вважає, що позивачем фактично допущено до роботи ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, чим порушено вимоги частини першої та третьої статті 24 КЗпП України. Тому постанова про накладення штрафу є правомірною, а позовні вимоги необґрунтованими та просить відмовити у їх задоволенні (а.с. 69-72).

Ухвалою суду від 10.06.2020 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні 29.07.2020 р. представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Суд встановив, що з 22.10.2019 року по 01.11.2019 р. відбулося інспекційне відвідування позивача в місці провадження діяльності за адресою: Сумська область, м.Охтирка, провулок Кириківський, 31, за результатами якого складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю від 01.11.2019р. № СМ 2021/184/АВ (а.с. 19-22).

08.11.2019 р. позивачем надано заперечення № 05/11-19 до акту інспекційного відвідування від 01.11.2019р. № СМ 2021/184/АВ (а. с. 24-26).

На підставі висновків акту перевірки 19.12.2019 Управлінням Держпраці в Сумській області прийнято постанову за № СМ 2021/184/АВ/ППД-ФС, якою на позивача накладено штраф у розмірі 1126710,00 грн (а. с. 28-31).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до статті 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (далі - Закон № 877).

Статтею 1 Закону № 877 визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Згідно положень ч.ч.4, 5 ст.2 Закону № 877 заходи контролю здійснюються, зокрема органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами. Зазначені органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Виключно законами встановлюються органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності (ч.4 ст.4 Закону № 877).

Органи державного нагляду (контролю) та суб`єкти господарювання мають право фіксувати процес здійснення планового або позапланового заходу чи кожну окрему дію засобами аудіо- та відеотехніки, не перешкоджаючи здійсненню такого заходу (ч.8 ст.4 Закону № 877).

Так, судом встановлено, що відповідачем за підсумками перевірки ТОВ "УКРАЇНСЬКЕ ТЮТЮНОВЕ ВИРОБНИЦТВО" в оскаржуваній постанові зафіксовано допущення позивачем до роботи 9 працівників: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 без оформлення трудового договору .

Також, судом з матеріалів справи встановлено, що 10.06.2019 року ТОВ «Українське тютюнове виробництво» укладено із ОСОБА_3 договір підряду №01/06-2019 (а. с. 32-33). Предметом наведеної угоди є виконання наступних робіт: перебирання, сортування, подрібнення та пакування тютюнової сировини в обсязі 6 тон, що належить замовнику.

15.10.2019 року між ТОВ «Українське тютюнове виробництво» та ОСОБА_4 було укладено договір підряду № 02/10-2019, відповідно до умов якого підрядник зобов`язується виконати для замовника в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, перебирання, сортування, подрібнення та пакування тютюнової сировини в обсязі 2 тон, що належить замовнику (а.с.34-35).

15.10.2019 року ТОВ «Українське тютюнове виробництво» укладено із ОСОБА_5 договір підряду № 03/10-2019 (а. с. 36-37). Предметом наведеної угоди є виконання наступних робіт: перебирання, сортування, подрібнення та пакування тютюнової сировини в обсязі 2 тон, що належить замовнику.

21.10.2019 року ТОВ «Українське тютюнове виробництво» укладено із ОСОБА_6 договір підряду № 03/10-2019 (а. с. 38-39). Предметом наведеної угоди є виконання наступних робіт: перебирання, сортування, подрібнення та пакування тютюнової сировини в обсязі 2 тон, що належить замовнику.

Крім того, судом встановлено, що 17.07.2018 року ТОВ «Українське тютюнове виробництво» укладено із ТОВ «ПРОЕКТ-17» договір оренди обладнання (технологічну лінію з переробки сировини) (а.с.40-45).

01.07.2019 року ТОВ «Українське тютюнове виробництво» укладено із ТОВ «ПРОЕКТ-17» додаткову угоду №1, згідно змісту якої орендодавець зобов`язаний у термін до 01.01.2020 року за власний кошт провести заходи щодо змін конструктивних елементів предмету оренди з метою приведення технологічної лінії у стан готовності працювати з плановою потужністю 800 кг/годину (а. с. 47).

03.09.2019 року ТОВ «ПРОЕКТ-17» укладено із ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 договори підряду, згідно змісту яких підрядники зобов`язуються налагоджування виробничої лінії з переробки тютюнової сировини та приведення її стан готовності працювати з плановою потужністю 800 кг/годину (а. с. 48-55).

Так, правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

У відповідності до статті 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП України).

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Зі змісту цивільно-правових договорів про надання послуг, укладених ТОВ «Українське тютюнове виробництво» з фізичними особами судом встановлено, що предметами останніх є виконання наступних робіт: перебирання, сортування, подрібнення та пакування тютюнової сировини, що належить замовнику.

Проте аналізуючи зміст наведених угод суд приходить висновку, що предметом укладених договорів позивача з фізичними особами є процес праці, а не її кінцевий результат. Фізичні особи повинні були виконувати систематично певні трудові функції відповідно до визначеного виду виконуваної роботи, у встановлений строк. При цьому, наведені договори не визначають обсяг виконуваної роботи, а обумовлюється у вигляді зобов`язання виконувати роботи за певною адресою.

Так, зокрема предметом наведених цивільно- правових угод є послуги виконання наступних робіт: перебирання, сортування, подрібнення та пакування тютюнової сировини, що належить замовнику.

Згідно змісту наведених угод передбачено лише розмір і порядок оплати за надані роботи.

Проте, сам процес передачі сировини від замовника до підрядників та відповідно процес визначення обсягів виконаних угод наведені угоди не містять. Також, позивачем не надано ні під час надання заперечення на акт перевірки ні до суду актів приймання-передачі виконаних робіт за вищезазначеними договорами підряду на підтвердження факту виконання ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 визначеного договорами виду та об`єму робіт.

Таким чином, з огляду на предмет укладених угод та поняття трудового договору, суд критично оцінює аргументи представника позивача про цивільно-правовий характер відносин з ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Праця за наведеними договорами, на переконання суду, не є юридично самостійною, а здійснюється у межах господарської діяльності позивача по перебиранню, сортуванню, подрібненню та пакуванню тютюнової сировини, що належить замовнику, з систематичним виконанням трудових функцій.

Відповідальність працівників за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами, тобто нормами КЗпП України та інших актів трудового законодавства, що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України, зокрема нормами ЦК України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що договори, укладені позивачем з фізичними особами мають ознаки трудового характеру.

Разом з тим, сторонами не оспорювались, що під час проведення перевірки наказів про прийом на роботу та звільнення, особових карток працівників, книги обліку руху трудових книжок, відомостей нарахування та виплати заробітної плати, повідомлень ДПС про прийом на роботу працівників, табелів обліку робочого часу позивачем надано не було.

Отже, ТОВ «Українське тютюнове виробництво» фактично допущено до роботи 4 вищеперелічених працівників без оформлення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування при прийнятті працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, чим порушено вимоги ч.1 та ч.3 ст.24 КЗпП України.

Таким чином, у межах спірних правовідносин позивачем не дотримано вимог статті 24 КЗпП України в частині обов`язкового укладання трудових договорів у письмовій формі шляхом укладення договору (контракту), або видання наказу, або розпорядження та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частинами першою, другою статті 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац другий частини другої статті 265 КЗпП України).

Частиною четвертою статті 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначено постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» від 17 липня 2013 року № 509 (далі по тексту - Порядок № 509 (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваної постанови).

Відповідно до п. 2 Порядку № 509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками.

Штрафи можуть бути накладені, у тому числі, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Відповідно до п. 3 Порядку № 509, уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

Згідно з п. 8 Порядку № 590, за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається у Держпраці або її територіальному органі, другий - надсилається протягом трьох днів суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. У разі надсилання примірника постанови поштою у матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Отже, враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що в даному випадку правовідносини між позивачем та наведеними особами носять ознаки, притаманні саме трудовим відносинам між роботодавцем та найманим працівником. При цьому, дії позивача щодо надання трудовому договору форми цивільно-правового перешкоджають реалізації працівником права на працю, гарантованого Конституцією та Кодексом законів про працю України, а також права на соціальний захист у випадку безробіття, при тимчасовій втраті працездатності у разі нещасного випадку на виробництві або внаслідок професійного захворювання, права на відпочинок, щорічну оплачувану відпустку, право на здорові і безпечні умови праці, а також, не доводять невідповідність оскаржуваної постанови про накладення штрафу в частині застосування штрафних санкцій у розмірі 500 760 грн. критеріям, встановленим ч. 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про накладення штрафу в частині застосування штрафних санкцій у розмірі 500 760 грн. відповідає критеріям, встановленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому в наведеній частині позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКЕ ТЮТЮНОВЕ ВИРОБНИЦТВО" до Управління Державної служби України з питань праці у Сумській області не підлягають задоволенню.

Щодо інших доводів позивача, зокрема про порушення пов`язані з процедурою призначення та проведення перевірки суд зазначає, що предметом розгляду справи є саме правомірність висновків постанови жодних позовних вимог щодо оскарження дій/бездіяльності Управління Держпраці у Сумській області під час проведення перевірки представником позивача не заявлено, а тому суд відхиляє наведені доводи як такі, що не стосуються предмету позову.

Задовольняючи позовні вимоги в частині скасування постанови Управління Держпраці у Сумській області № СМ 2021/184/АВ/ППД-ФС від 19.12.2019 про накладення штрафу в розмірі на 625950 грн, суд виходить з наступного.

Так, відповідачем за підсумками перевірки позивача в акті перевірки зафіксовано допущення позивачем до роботи ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 без оформлення трудового договору .

Проте, суд вважає помилковими зазначені доводи відповідача, виходячи з наступного.

В судовому засіданні судом відібрано пояснення в якості свідка ОСОБА_7 , який пояснив суду, що дійсно в момент проведення інспекційного відвідування він на запрошення власників підприємства перебував на території підприємства з метою ознайомлення з виробництвом та з можливістю подальшого працевлаштування. Жодних трудових або цивільно -правових угод із позивачем по справі не укладав.

Також, в судовому засіданні судом відібрано пояснення в якості свідка ОСОБА_11 , який пояснив суду, що дійсно в момент проведення інспекційного відвідування він перебував на території підприємства на виконання умов цивільно правової угоди із ТОВ «ПРОЕКТ-17» та здійснював роботи щодо налагоджування виробничої лінії з переробки тютюнової сировини та приведення її стан готовності працювати. Жодних трудових або цивільно -правових угод із позивачем по справі не укладав.

Крім того, судом встановлено, що 03.09.2019 року ТОВ «ПРОЕКТ-17» укладено із ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 договори підряду, згідно змісту яких підрядники зобов`язуються налагоджування виробничої лінії з переробки тютюнової сировини та приведення її стан готовності працювати з плановою потужністю 800 кг/годину (а. с. 48-55).

Так, ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1-2 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналізуючи наведені відповідачем доводи, суд приходить висновку, що відповідачем не наведено ні в акті перевірки, а ні у судовому засіданні конкретні докази, що позивачем допущено до виконання робіт ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 без укладення трудового договору та без повідомлення органу центральної влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, відповідно до порядку встановленого КМУ.

Наведені ж доводи представника Управління Держпраці у Сумській області посилання на пояснення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 суд не приймає до уваги, оскільки доводи відповідача ґрунтуються на припущеннях, а пояснення, складені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , також не підтверджують факт виконання робіт та оплатою заробітної плати.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить висновку, що відповідачем не доведено факту допущення позивачем до виконання робіт ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 без укладення трудового договору, а тому позовні вимоги щодо скасування постанови № СМ 2021/184/АВ/ППД-ФС від 19.12.2019 Управління Держпраці у Сумській області про накладення штрафу в розмірі на 625950 грн підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКЕ ТЮТЮНОВЕ ВИРОБНИЦТВО" до Управління Держпраці у Сумській області про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити частково.

Скасувати постанову Управління Держпраці у Сумській області № СМ 2021/184/АВ/ППД-ФС від 19.12.2019 про накладення штрафу в розмірі на 625950 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 10.08.2020 р.

Суддя О.А. Прилипчук