Справа № 361/4974/18
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2020-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 361/4974/18 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Головенко О.Д. Суддя-доповідач Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління інспекції та контролю Броварської міської ради Київської області про визнання протиправним та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу державного архітектурно - будівельного контролю Броварської міської ради Київської області (замінено на правонаступника Управління інспекції та контролю Броварської міської ради Київської області), яким просило визнати протиправною та скасувати постанову №3-3007/2-3007/4-и від 30.07.2018р. про накладення на позивача штрафу за порушення у сфері містобудівної діяльності.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2020 року у задоволенні адміністративного суду відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити. На думку апелянта, позивач не є суб`єктом містобудування, оскільки не є замовником будівництва літньої тераси, а лише орендує частину нежитлового приміщення, яке розміщене поряд з літньою терасою, що стала об`єктом перевірки контролюючим органом, за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає апеляційному розгляду даної справи.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа - підприємець, що підтверджується витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. До основних видів діяльності позивача віднесено: виробництво готової їжі та страв (код КВЕД 10.85); роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (Код КВЕД 47.11); роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами (Код КВЕД 47.81); діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (основний) (Код КВЕД 56.10); постачання готових страв для подій (Код КВЕД 56.21); постачання інших готових страв (Код КВЕД 56.29); обслуговування напоями (Код КВЕД 56.30); надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (Код КВЕД 68.20).

01.04.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір суборенди нежитлового приміщення № 01/04/18, яким позивачу передано у тимчасове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 26,9 кв.м; для здійснення підприємницької діяльності, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

04.06.2018 на адресу відповідача надійшов лист від Броварської місцевої прокуратори та 25.06.2018 звернення за вих. № 20506/1 від Громадської організації «РІДНЕ МІСТО БРОВАРИ» щодо дотримання вимог містобудівного законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об`єкті будівництво літньої тераси в районі розміщення торгівельного павільйону - магазину по АДРЕСА_1 .

Відповідно до наказу Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Броварської міської ради Київської області від 17.07.2018. № 35 та вищевказаних звернень та на підставі направлення для проведення планового (позапланового) заходу від 17.07.2018 № 107/18-н, Порядку здійснення Державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого Постановою кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 553, посадовими особами Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Броварської міської ради Київської області проведено позапланову перевірку дотримання вимог містобудівного законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об`єкті будівництво літньої тераси в районі розміщення торгівельного павільйону-магазину по АДРЕСА_1 .

17.07.2018 Відділом державного архітектурно-будівельного контролю Броварської міської ради Київської області складено акт № Т-1707/4, про те, що позивач не допустив посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю на об`єкт будівництва літньої тераси в районі розміщення торгівельного павільйону-магазину по АДРЕСА_1 для проведення позапланової перевірки, чим порушив положення п. 1 ч. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п.п. 1 п. 11 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 553.

При цьому, в той же день відповідачем видано припис № С-1707/4 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил.

На підставі протоколу № Л-3-1707/3 про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 17.07.2018 на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 55 230,00 грн, про що винесено спірну постанову № 3-3007/2-3007/4-и про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 30.07.2018.

Не погоджуючись з постановою від 30.07.2018 № 3-3007/2-3007/4-н щодо стягнення у вигляді штрафу в розмірі 55 230,00 грн, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач як суб`єкти владних повноважень довів суду правомірність прийнятої постанови про накладення штрафу у сфері містобудівної діяльності від 30.07.2018 № 3-3007/2-3007/4-н.

Колегія суддів не погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України від 17.02.2011 року № 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон № 3038-VI), Законом України від 14 жовтня 1994 року N 208/94-ВР «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №553 (далі - Порядок № 553) у редакції на час виникнення спірних правовідносин.

Закон № 3038-VI встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 26 Закону № 3038-VI забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.

Частиною 1 статті 41 Закону № 3038-VI визначено, що державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями (далі - суб`єкти містобудування) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт визначає Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №553 (далі - Порядок № 553). Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за дотриманням: 1) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції; 2) порядку здійснення авторського і технічного нагляду, ведення загального та (або) спеціальних журналів обліку виконання робіт (далі - загальні та (або) спеціальні журнали), виконавчої документації, складення актів на виконані будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи; 3) інших вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, правилами та проектною документацією, щодо створення об`єкта будівництва.

За приписами п. б ч. 1 ст. 7 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" управління у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-будівельного контролю здійснюється шляхом контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування (далі - вихідні дані), проектної документації.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 7 Закону № 3038-VI передбачено, що управління у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-будівельного контролю здійснюється шляхом здійснення державного архітектурно-будівельного контролю щодо об`єктів, розташованих в межах та за межами населених пунктів, на території кількох адміністративно-територіальних одиниць, зазначених у пункті 7 частини першої цієї статті.

Положеннями п. 5 Порядку № 553 встановлено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Пунктом 7 Порядку № 553 встановлено, що позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Підставами для проведення позапланової перевірки є подання суб`єктом містобудування письмової заяви про проведення перевірки об`єкта будівництва або будівельної продукції за його бажанням; необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів; виявлення факту самочинного будівництва об`єкта; перевірка виконання суб`єктом містобудівної діяльності вимог приписів органів державного архітектурно-будівельного контролю; вимога головного інспектора будівельного нагляду Держархбудінспекції щодо проведення перевірки за наявності підстав, встановлених законом; звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; вимога правоохоронних органів про проведення перевірки.

Під час проведення позапланової перевірки посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю зобов`язана пред`явити службове посвідчення та надати копію направлення для проведення позапланової перевірки.

Відповідно до пункту 11 Порядку №553 посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час проведення перевірки мають право: 1) безперешкодного доступу до місць будівництва об`єктів та до об`єктів, що підлягають обов`язковому обстеженню; 2) складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; 3) у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов`язкові для виконання приписи щодо: усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил; зупинення підготовчих та будівельних робіт; 8) одержувати в установленому законодавством порядку від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб інформацію та документи, необхідні для здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

Справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності розглядає орган державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до закону (частина третя статті 41 Закону № 3038-VI).

Зі змісту сріпної постанови вбачається, що фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 притягли до адміністративної відповідальності за порушення п.2 ч. 6 ст. 2 Закону N 208/94-ВР, зокрема, недопущення посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю на об`єкти будівництва, підприємства будівельної галузі для виконання покладених на них функцій - у розмірі тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Однак, зі змісту спірного рішення не вбачається визначення позивачу правового статусу як суб`єкта містобудування у розумінні Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», в якому конкретизовано перелік осіб, які мають статус суб`єкта містобудування, це зокрема особи, які здійснюють проектування об`єктів, експертизу проектів будівництва, замовники об`єктів будівництва, або ті шо виконують Функції замовника і підрядника одночасно, виконавці будівельних робіт, особи, що виготовляють будівельні матеріали, вироби та конструкції.

Таким чином, ні відповідачем, ні судом першої інстанції не було встановлено, якому з критеріїв позивач відповідає, що в свою чергу одразу вказує на протиправність проведення такої перевірки.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів підтримує доводи апеляційної скарги, що судом не встановлено, а відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу відношення об`єкта перевірки саме до позивача.

При цьому, колегія суддів вважає, що наявність лише самого укладеного договору суборенди від 01.04.2018 р. нежитлового приміщення, розташованого поблизу місця розташування літньої тераси (проведення перевірки) не може свідчити про належність об`єкта перевірки саме позивачеві, оскільки спірна літня тераса являє собою окремо розташовану від орендованого приміщення позивача будівельну конструкцію. (а.с. 92).

Натомість за вказаним договором суборенди від 01.04.2018 р. (а.с. 14-17) позивач отримала у тимчасове платне користування нежитлове приміщення торгівельного павільйону-магазину, загальною площею 26.9 кв.м. для здійснення підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 , а не об`єкт будівництва - літню терасу.

Водночас, апеляційним судом встановлено, що рішенням Київського окружного адміністративного суду у справі №361/4973/18 від 11 лютого 2020 року, предмет спору у якій, безпосередньо стосувався правомірності встановлення літньої тераси по АДРЕСА_1 , тобто того самого об`єкта, який є предметом спору у даній справі, було встановлено що, відповідно до свідоцтва про право власності, нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 є власністю громадянки України ОСОБА_3 .

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України).

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» суб`єктами містобудування є органи виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи.

Разом з цим, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» конкретизовано перелік осіб, які мають статус суб`єкта містобудування, зокрема особи, які здійснюють проектування об`єктів, експертизу проектів будівництва, замовники об`єктів будівництва, або ті що виконують функції замовника і підрядника одночасно, виконавці будівельних робіт, особи, що виготовляють будівельні матеріали, вироби та конструкції.

Зазначене дає підстави для висновку, що позивач не є суб`єктом містобудування, оскільки не є замовником будівництва літньої тераси, а лише орендує частину нежитлового приміщення, яке розмішене поряд з літньою терасою, шо стала об`єктом перевірки контролюючим органом, за адресою: АДРЕСА_1 .

Протилежного відповідачем не доведено належними та допустимими доказами.

Відтак, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції, що об`єкт перевірки належав позивачу на підставі договору суборенди приміщення від 01.04.2018.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відповідачем також не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що уповноважена особа позивача не допустила посадових осіб державного архітектурно-будівельного контролю на об`єкт перевірки по АДРЕСА_1 , зважаючи на те, що посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час проведення перевірки мають право, зокрема, здійснювати фіксування процесу проведення перевірки з використанням фото, аудіо- та відеотехніки, мають для цього відповідні технічні засоби й спеціальні знання, відтак відповідач мав можливість для формування доказової бази щодо правопорушення, яке описане в оскаржуваній постанові, однак до суду належних доказів правопорушення надано не було.

Аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №464/7343/17.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, - адміністративна відповідальність в Україні і процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях. Однією з таких правових презумпцій є закріплена у статті 62 Конституції України презумпція невинуватості, згідно якої особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості усі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, апелянт вважає, що відповідач не дослідив всебічно та повно усіх обставин справи, а тому передчасно встановив наявність дій та (або) бездіяльності позивача, тобто об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого п.2 ч. 6. ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності».

Враховуючи вищенаведені обставини та встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта заслуговують уваги, оскільки спростовують висновки суду першої інстанції.

З наведених вище підстав, спірне рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2020 року - скасувати, прийняти нове, яким позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати постанову Управління інспекції та контролю Броварської міської ради Київської області від 30.07.2018 № 3-3007/2-3007/4-н.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Ганечко О.М.