Справа № 603/291/20
Суддя: Галіян І. М.
Дата ухвалення: 2020-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 603/291/20
Провадження №2-а/603/8/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2020 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Галіяна І. М.

секретаря судового засідання Захарчишин М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Департамент патрульної поліції Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області

предмет позову: скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом про скасування постанови про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі від 28.05.2020 року серії БАА №028882 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Позивач посилається на те, що 28.05.2020 року поліцейським сектору реагування патрульної поліції №2 Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області Гаврилівим О.В., було винесено постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. згідно ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме за те, що 28.05.2020 року близько 10 год. 21 хв. На ділянці дороги Н-10 Стрий-Чернівці, він керував транспортним засобом Volswagen реєстраційний номер НОМЕР_1 не маючи при собі діючого полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів, з чим він не погоджується, вважає дану постанову незаконною та необґрунтованою з підстав зазначених в адміністративному позові так як жодних правил дорожнього руху, які б слугували для зупинення транспортного засобу яким він керував не порушував.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, суду подав заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав зазначених в позові, просить їх задовольнити.

Відповідач (представник відповідача) в судове засідання не з`явився, хоча неодноразово належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи (поштове повідомлення про вручення поштового відправлення, яке отримане 09.06.2019 року - розгляд справи призначено на 12.06.2020 року, 18.06.2020 року - розгляд справи призначено на 03.07.2020 року, 09.07.2020 року - розгляд справи призначено на 15.07.2020 року, 27.07.2020 року - розгляд справи призначено на 10.08.2020 року та на офіційну електронну адресу Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області у відповідності до ч. 1 ст. 268 КАС України), про причини неявки суд не повідомив, правом подачі (надіслання) відзиву на позов до суду не скористався та письмово не повідомив суд у відповідності до ч. 4 ст. 79 КАС України про неможливість подання доказів у строк встановлений законом, який подається відповідачем із поданням відзиву (ч. 3 ст. 79 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 286 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі (02.06.2020 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області відкрито провадження у справі).

Згідно ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглядаючи зазначений спір, суд керується наступним.

Реалізуючи свої повноваження у сфері безпеки дорожнього руху, суб`єкти владних повноважень повинні діяти добросовісно та на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Суд при вирішенні справи перевіряє законність дій чи прийнятого рішення суб`єкта владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи зі змісту наведеної норми, саме на органи національної поліції покладається обов`язок надати достатні докази на обґрунтування висновків про правомірність своїх дій та порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 3 ст. 79 КАС України, відповідач повинен подати суду докази разом із поданням відзиву.

Між тим, будь-які докази та відзив в обґрунтування правомірності своїх дій відповідачем на позов не були надані, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 6 ст. 162 КАС України).

Згідно ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Ознайомившись з матеріалами справи суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, згідно постанови від 28.05.2020 року серії БАА №028882 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, винесеної поліцейським сектору реагування патрульної поліції №2 Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області Гаврилівим О.В. вбачається, що на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що він керував транспортним засобом Volswagen реєстраційний номер НОМЕР_1 не маючи при собі діючого полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів з чим ОСОБА_1 не погодився так як ПДР він не порушував.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 8 Конституції України задекларовано, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, КУпАП, Законом України «Про автомобільні дороги», який визначає правові, економічні, організаційні та соціальні засади забезпечення функціонування автомобільних доріг, їх будівництва, реконструкції, ремонту та утримання в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (далі - ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), зокрема і ст. 126 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VІІІ (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктом 1.9. ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як встановлено п. 2.4 «а» ПДР України на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1. У зв`язку з прийняттям Закону України «Про національну поліцію» повноваження працівників міліції передані поліцейським.

Згідно з п.п. «г» п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

ПДР України встановлено, що водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

У п. 2.1 "б" ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон).

У п. 2.1«ґ» ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що Національна поліція України уповноважена через своїх працівників притягувати осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху зокрема за відсутність або ненадання полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для притягнення позивача до відповідальності та прийняття оскаржуваної постанови слугувало порушення ним приписів КУпАП, а саме через відсутність поліса цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В свою чергу, суд зазначає, що відповідно до п.21.2 ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється зокрема Відповідним підрозділом Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Отже, виходячи з зазначеного, перевірка у особи наявності полісу цивільно-правової відповідальності може бути здійснена за умови виявлення працівниками Національної поліції порушення такою особою правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону №580-VІІІ надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Проте представником Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області не було подано до суду як доказ відеозапис з якого можна б було встановити наявність або відсутність факту правопорушення, також не було подано доказів про здійснення ОСОБА_1 іншого правопорушення, яке б слугувало зупиненню транспортного засобу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що під час зупинки транспортного засобу у поліцейського були відсутні докази вчинення позивачем правопорушення та передбачена законом підстава для зупинки транспортного засобу.

Відповідачем до матеріалів справи не долучено відеозапис як доказ процедури розгляду поліцейським адміністративного матеріалу. Також не надано суду доказ фіксації вчинення позивачем будь-якого правопорушення.

Отже, суду не надано достовірних доказів про те, що позивач взагалі вчиняв порушення ПДР.

Суд зазначає, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що позивачем було порушено вимоги ПДР, чи були інші підстави для зупинки транспортного засобу, що в подальшому стало підставою для перевірки документів позивача та притягнення його до адміністративної відповідальності відповідно за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Враховуючи наведене та відсутністю доказів порушення позивачем вимоги ПДР, суд дійшов висновку про неправомірність вимоги посадової особи відповідача до позивача про пред`явлення полісу обов`язкового страхування.

Тобто, матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, а саме без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №201/16607/16-а.

З урахуванням зазначеного, правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності та вимога пред`явити договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є необґрунтованим, оскільки у відповідача були відсутні підстави для зупинки позивача, а відповідно і підстави для перевірки наявності у нього договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Суд звертає увагу на те, що саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 15 березня 2019 року по справі №686/11314/17.

Оскільки у справі немає доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, то склад цього правопорушення відсутній.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач в судове засідання не з`явився та не скористався своїм правом на надання суду у встановленому законом порядку відзиву на позовну заяву із викладом своїх заперечень щодо заявлених позивачем вимог про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, у зв`язку з чим несе ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням даних процесуальних дій, в даному випадку - ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів.

Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин суд в даному випадку кваліфікує як визнання відповідачем позовних вимог у відповідності до ч. 4 ст. 159 КАС України.

Враховуючи, що рішення про притягнення до адміністративної відповідальності не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (конституційний принцип презумпції невинуватості), тому розглядаючи позов в межах заявлених вимог суд дійшов висновку, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю відповідно до вимог ст. 293 КУпАП та ч. 3 ст. 286 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 7, 245, 289, п. 2 ч. 1 ст. 293 КУпАП, ст.ст. 77, 243-246, 255, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

1.Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

2.Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 28.05.2020 року серії БАА №028882 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до восьмого апеляційного адміністративного суду через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 10.08.2020 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ), проживаючий за адресою: с.Рідколісся Монастириський район Тернопільська область.

Відповідач: Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції, (), юридична адреса місцезнаходження: вул.Юності 23 м.Івано-Франківськ.

Суддя І. М. Галіян