Справа № 640/215/20
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2020-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/215/20 Головуючий у 1 інстанції - Аблов Є.В.
Суддя-доповідач - Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.03.2020 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві від 17.12.2019 № .

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.03.2020 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Державної податкової служби у м. Києві звернулося із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що посадовими особами ГУ ДПС у м. Києві проведено камеральну перевірку ТОВ "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасної сплати суми (зобов`язання) по податку на прибуток, за результатами якої контролюючим органом складено акт від 22.11.2019 № 4249/26-15-04-10-20, яким встановлено порушення вимог пункту 57.1 статті 57 ПК України, а саме несвоєчасно сплачено (перераховано) узгоджену суму грошового зобов`язання з податку на прибуток, визначену в податковій декларації з податку на прибуток від 08.11.2019 № з затримкою до 30 календарних днів (дані щодо погашення сум податкового боргу та інформація щодо несвоєчасної сплати, кількості днів порушення та застосованих штрафних санкцій наведено в акті камеральної перевірки та розрахунку штрафних санкцій).

За наслідками перевірки ГУ ДПС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 17.12.2019 № , яким накладено штраф за порушення граничного строку сплати податку на прибуток у розмірі 10% у сумі 705 581,64 грн.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 17 грудня 2019 року № є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки з боку позивача відсутній факт порушення граничних строків сплати грошового зобов`язання, позаяк відповідачем не врахованого того, що граничним строком подання декларації було 11 листопада 2019 року та саме від цієї дати розпочинається відлік десятиденного строку сплати узгодженого грошового зобов`язання.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що судом першої інстанції було неповно та неналежним чином досліджено обставини справи, що призвело до неправомірного застосування норм матеріального права, та вказано, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте відповідно до норм законодавства, яке регулює спірні правовідносини. Крім того, апелянтом зауважено, що позивачем порушено вимоги пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, що призвело до несвоєчасної сплати узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на прибуток. Також вказано, що граничні терміни сплати податків і зборів не переносяться, якщо останній день строку їх сплати припадає на вихідний (святковий) день, а також в зв`язку з перенесенням термінів подання податкових декларацій.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пунктів 54.1, 54.3 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, у випадках, встановлених підпунктами 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК України.

Якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом (пункт 54.5 статті 54 ПК України).

Згідно з пунктом 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 57.3 статті 57 ПК України встановлено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Статтею 56 ПК України встановлено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

У той же час, згідно з пунктом 126.1 статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Водночас пунктом 109.1 статті 109 ПК України передбачено, що податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Спірні правовідносини виникли в зв`язку з тим, що, на переконання контролюючого органу, ТОВ "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" задекларовано у декларації з податку на прибуток від 08.11.2019 № зобов`язання у розмірі 7 063 216,00 грн., термін сплати - 19 листопада 2019 року. Натомість, позивачем сплачено відповідні суми: у розмірі 3 827 400 грн. платіжним дорученням від 20 листопада 2019 року № 121019; у розмірі 236 600,00 грн. платіжним доручення від 20 листопада 2019 року № 724 та у розмірі 3 000 000,00 грн. платіжним дорученням від 20 листопада 2019 року № 723, з затримкою на 1 календарний день, тобто порушивши граничні строки сплати узгодженої суми грошового зобов`язання, що призвело до автоматичного нарахування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 705 581,64 грн.

Положеннями підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 ПК України передбачено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Оцінюючи доводи апелянта щодо пропуску строку сплати самостійно нарахованих грошових зобов`язань, судова колегія вказує, що пункт 49.20 статті 49 ПК України встановлює, що якщо останній день строку подання податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем.

Останній день строку подання позивачем податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 3 квартали 2019 року, передбачений підпунктом 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 ПК України, припав на вихідний день (09 листопада 2019 року, субота), отже граничний строк подання такої декларації є операційний (банківський) день, що настає за вихідним днем - 11 листопада 2019 року (понеділок).

Сплата грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств за 3 квартали 2019 року в сумі 7 064 000,00 грн. здійснена позивачем 20 листопада 2019 року, що не заперечується апелянтом.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з тим, що оскільки останній день строку подання декларації припав на вихідний день 9 листопада 2019 року, то відповідно до пункту 49.20 статті 49 ПК України, граничним строком подання зазначеної декларації було 11 листопада 2019 року, з якого слід рахувати десятиденний строк сплати узгодженого грошового зобов`язання за три квартали 2019 року, який закінчувався 21 листопада 2019 року.

Відтак, позивач сплативши грошові зобов`язання з податку на прибуток 20 листопада 2019 року жодним чином не порушив граничні строки оплати, що вказує на неправомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 17 грудня 2019 року № .

Колегія суддів не приймає до уваги твердження апелянта щодо відсутності у Податковому кодексі України норм, які б змінювали терміни сплати податкових зобов`язань. Як зазначено вище, ці терміни поставлені в залежність від граничних строків подання податкової звітності, зміна яких у спірних правовідносинах прямо передбачена пунктом 49.20 статті 49 Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 09.06.2015 року у справі № 21-18а15 та у постанові Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 804/15246/15.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Апелянтом жодним чином не спростовано мотиви, якими керувався суд першої інстанції, та не навів підстав за яких вищевикладені висновки Верховного Суду України та Верховного Суду не підлягають врахуванню в межах спірних правовідносин.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що Європейська конвенція про обчислення строків (ETS № 76) від 16.05.1972, яка застосовується до обчислення строків у цивільних, комерційних і адміністративних справах, у статті 5 вказує, що при обчисленні строку суботи, неділі та офіційні свята враховуються. Однак, якщо diesadquem (для цілей цієї Конвенції термін «diesadquem» означає день, у який строк спливає) строку, до спливу якого має бути здійснена та чи інша дія, припадає на суботу, неділю, офіційне свято чи день, який вважається офіційним святом, встановлений строк продовжується на перший робочий день, який настає після них.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів апелянта щодо правомірності застосування до ТОВ "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" штрафних санкцій за несвоєчасну сплату узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на прибуток, визначену в податковій декларації з податку на прибуток від 08.11.2019 № , що свідчить про неправомірність податкового повідомлення-рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві від 17.12.2019 № та обґрунтоване скасування такого судом першої інстанції.

При цьому, інші аргументи апеляційної скарги відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. Крім того, апеляційна скарга не містить посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Також, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.03.2020 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.