Справа № 120/2169/20-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2020-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 серпня 2020 р. Справа № 120/2169/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського Олександра Ванадійовича, розглянувши у письмовому проваджені в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Вінницької області про стягнення вихідної допомоги,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до прокуратури Вінницької області (далі - відповідач). За змістом позовних вимог позивач просить суд стягнути з прокуратури Вінницької області на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у зв`язку зі звільненням у розмірі 22 935 грн. 33 коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що наказом прокуратури Вінницької області від 28.04.2020 № 409к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора першого відділу організації і процесуального керівництва досудових розслідувань у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон № 1697-VII). Повний розрахунок при звільненні з позивачем проведено 29.04.2020. При цьому, на думку позивача, було порушено положень ст. 44 Кодексу законів про працю України (КЗпП України), відповідно до якої при припиненні трудового договору з підстав, визначених у п. 1 ст. 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. У свою чергу позивач зазначає, що виплату останньої (вихідної допомоги при звільненні) здійснено не було.

У позовній заяві вказується, що Законом № 1697-VII не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні працівників за п. 9 ч. 1 ст. 51 вказаного закону, як і не встановлено заборони застосовувати положення ст. 44 КЗпП України, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України. У зв`язку з цим, ОСОБА_1 вважає, що йому (позивачу) при звільненні мала бути виплачена вихідна допомога в сумі 22 935 грн. 33 коп. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України далі - КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

За правилами ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Ухвалою від 01.06.2020 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, встановлені сторонам строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень.

15.06.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Прокуратури Вінницької області, у якому зазначається, що позов є безпідставним, необґрунтованим та підлягає залишенню без задоволення, виходячи з такого.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VII прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. Частиною 5 зазначеної статті передбачено, що на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Представник сторони відповідача зазначає, що Закон № 1697-VII є спеціальним по відношенню до інших нормативно-правових актів, у тому числі КЗпП України та звертає увагу на постанову Верховного Суду від 05.12.2019 у справі № 804/7399/16. У даній постанові визначено, що згідно з пунктом 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII однією з умов звільнення прокурора з посади є ліквідація чи реорганізація органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. Поряд із цим, не виключається звільнення прокурорів за правилами Кодексу законів про працю України у випадках, коли підстави звільнення є загальними, передбаченими законодавством про працю. У такому разі роботодавцем мають бути дотримані і гарантії при звільненні, передбачені трудовим законодавством.

На думку сторони відповідача, оскільки позивача звільнено на підставі норми Закон № 1697-VII і даним законом не передбачена виплата вихідної допомоги у разі звільнення з підстав, визначених п. 9 ч. 1 ст. 51 Закон № 1697-VII, то ОСОБА_1 не має права на виплату останньої. Враховуючи викладене, представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідь на відзив та заперечення до суду подано не було.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

З 18.01.2005 ОСОБА_1 почав роботу в органах прокуратури, а з 08.10.2013 працював у Прокуратурі Вінницької області, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача.

Наказом Прокуратури Вінницької області від 28.04.2020 № 409к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора першого відділу організації і процесуального керівництва досудових розслідувань у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, що поширює свою діяльність на Вінницьку область прокуратури Вінницької області, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VII. Також цим наказом зобов`язано відділ фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури Вінницької області провести остаточний розрахунок та виплатити позивачу усі належні виплати при звільненні.

28.04.2020 ОСОБА_1 було ознайомлено з наказом, надано його копію та видано трудову книжку, а виплату коштів здійснено вже 29.04.2020.

Незгода позивача із непроведенням при звільненні виплати вихідної допомоги зумовила його звернення до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із такого.

Згідно зі статтею 123 Конституції України організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.

На виконання вимог ст.123 Конституції України прийнято Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII, який містить спеціальні норми щодо організації та порядку діяльності органів прокуратури України, особливостей розгляду трудових спорів (зокрема, питання проходження служби в органах прокуратури, звільнення з неї, права і обов`язки прокурорів, їх соціальні гарантії та ін.)

Норми даного Закону являються пріоритетними перед нормами Кодексу законів про працю України і, як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального закону не врегульовані спірні правовідносини або коли про застосування приписів трудового законодавства прямо йдеться у спеціальному законі.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закон України №1697-VII прокурор може бути звільнений лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом.

Статтею 51 Закону № 1697-VII визначено загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді. У свою чергу, п. 9 ч. 1 ст. 51 зазначеного закону визначено, що прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Виплата вихідної допомоги при звільненні з підстав, передбачених ст.ст.36, 38-41 КЗпП визначено статтею 44 КЗпП України.

Закон України "Про прокуратуру" в редакції від 05.11.1991, у тому числі ч.1 ст. 46-2, якою передбачалось звільнення прокурорів за КЗпП України, втратив чинність 15.07.2015 на підставі п. 1 пп. 1 п. 3 Прикінцевих положень Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014, а тому на час звільнення позивача правові підстави для застосування до правовідносин, які виникли між сторонами Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 були відсутні.

Крім того, на момент звільнення позивача набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" №187-ІХ від 19.09.2019 з наступними змінами, п. 2 ч. 1 якого доповнено ст. 40 КЗпП України частиною п`ятою такого змісту:

"Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус".

Зазначена правова норма вказує на пріоритетність спеціального закону перед нормами КЗпП України у випадку звільнення окремих категорій працівників з підстав, визначених ч.1 ст.40 КЗпП.

Суд також враховує, що в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.1999 №1-рп/99 зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Враховуючи, що позивача звільнено з підстав та в порядку, визначеному Законом України №1697-VII, яким не передбачено виплати вихідної допомоги при звільненні, позивач не набув права на її отримання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.01.2018 у справі №820/1119/16, від 17.10.2018 у справі № 823/276/16, від 26.11.2019 у справі № 824/19/16-а.

Також Верховним Судом у постанові 05.12.2019 у справі № 804/7399/16 висловлено правову позицію, що згідно з пунктом 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII однією з умов звільнення прокурора з посади є ліквідація чи реорганізація органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. Поряд із цим, не виключається звільнення прокурорів за правилами Кодексу законів про працю України у випадках, коли підстави звільнення є загальними, передбаченими законодавством про працю. В такому разі роботодавцем мають бути дотримані і гарантії при звільненні, передбачені трудовим законодавством.

За змістом частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, суд відхиляє посилання позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 08.10.2019 у справі №823/263/16, від 17.10.2018 №823/276/16, оскільки у правовідносинах, які досліджував Верховний Суд у зазначених справах, вимоги про виплату вихідної допомоги при звільненні заявлені позивачами (прокурорами), звільненими з органів прокуратури на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України до набрання чинності Законом України "Про прокуратуру" №1697-VII та Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" №187-ІХ від 19.09.2019.

Судом встановлено, що позивач у день звільнення був ознайомлений з наказом про звільнення та отримав його копію. Відповідно, судом з`ясовано, що позивач з 28.04.2020 обізнаний з підставами звільнення з посади, а також належними йому до виплати при звільненні сумами. При цьому, позивач не оскарживши у судовому порядку цей наказ про звільнення, тим самим погодився з підставами звільнення та належними йому при звільненні виплатами.

Зважаючи на вищевикладене, оскільки позивач не набув права на отримання вихідної допомоги при звільненні, відсутні підстави стягнення з відповідача заборгованість по виплаті вихідної допомоги у розмірі 22935,33 грн.

За приписами ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст. 90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів представників сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення, та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що в позові належить відмовити повністю.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати відповідно до статті 139 КАС України розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Прокуратура Вінницької області (21050, м. Вінниця, вул. Монастирська, 33, )

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович