Справа № 280/424/20
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2020-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

30 липня 2020 року справа № 280/424/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Баранник Н.П. (доповідач),
суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,
за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційні скарги військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 280/424/20 (суддя Татаринов Д.В., повний текст рішення складено 15.04.2020р.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про нарахування та виплату середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач) нарахувати та виплатити суму середнього заробітку за весь час затримки у виплаті в розмірі 291 073,17 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 5 000 грн. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково:

- зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу суму середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 205 012,39 грн.

- стягнуто відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 2 500 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач та відповідач подали апеляційні скарги.

Так, позивач у своїй апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та прийняти нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Позивач вважає, що судом першої інстанції невірно розраховано суму середнього заробітку.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції з прийняттям нового у справі про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що не було безпідставної невиплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, оскільки це питання мало спірний характер всеукраїнського значення і було вирішено Верховним Судом за наслідками розгляду зразкової справи № 620/4218/18, тому несвоєчасного розрахунку в цьому випадку не було.

Позивач та відповідач своїм правом на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційні скарги не скористались.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи та обґрунтування вимог апеляційної скарги позивача, наполягали на задоволенні скарги та скасуванні оскарженого рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову.

Представник відповідача просив задовольнити апеляційну скаргу відповідача.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що після надходження до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України наказу командувача НГУ від 02 лютого 2018 року №13 (по особовому складу) про звільнення в запас капітана юстиції ОСОБА_1 , наказом командира військової частини НОМЕР_1 НГУ (по стройовій частині) від 21 лютого 2018 №37 позивача звільнено у запас за підпунктом ї пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 НГУ та всіх видів забезпечення, і направлено для зарахування на військовий облік до Енергодарського ОМВК Запорізької області.

Позивач звернувся до відповідача із запитом-заявою від 06 червня 2019 року за №06/06.

11 червня 2019 року позивачем отримано відповідь якою відмовлено у здійсненні нарахування та виплати суми грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 21 лютого 2018 року.

Позивач не погоджуючись з таким рішенням відповідача звернувся до суду з позовною заявою.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року, у справі № 280/3290/19 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено:

- визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 20018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 21 лютого 2018 року

- зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 20018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 21 лютого 2018 року.

На виконання наведеного рішення суду відповідачем здійснено виплату компенсації 15 січня 2020 року, що підтверджується наданою представником відповідача до відзиву копією платіжного доручення № 6.

Позивач вважає, що ВЧ НОМЕР_1 не виконано вимоги статей 116, 117 КЗпП України та безпідставно не нараховано та не виплачено середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Стосовно зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів зазначає наступне.

Судовими рішеннями Запорізького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року, Третього апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року, по справі № 280/3290/19, які набрали законної сили, встановлено, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 2015 року по 2018 рік.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого у роботодавця є обов`язок сплатити передбачену статтею 117 КЗпП України компенсацію.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли між роботодавцем та колишнім працівником існує спір про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України).

Отже, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, має бути виплачене за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Аналогічну правову позицію було викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року в справі 821/1083/17.

Враховуючи, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що у позивача є право на отримання відшкодування за затримку виплати грошової компенсації невикористані дні додаткової відпустки на підставі статті 117 КЗпП України.

Щодо суми відшкодування середнього заробітку, колегія суддів зазначає наступне.

Механізм обчислення середньої заробітної плати визначений Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року. Пунктом 8 цього Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Враховуючи, що звільнення позивача відбулося 21 лютого 2018 року, середній розмір грошового забезпечення позивача повинен обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме: за грудень 2017 та січень 2018 року.

Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_1 № 1 від 03 січня 2020 року, яку позивачем долучено до матеріалів справи, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 433,43 грн. Колегія суддів вважає вірним розрахунок суду першої інстанції, оскільки наведені позивачем суми грошового забезпечення не відповідають довідці відповідача про грошове забезпечення.

Кількість днів затримки за період з 21 лютого 2018 року (день звільнення) по 15 січня 2020 року (день фактичного розрахунку) складає 473. Тобто, нарахування середнього заробітку за весь час затримки складає в розмірі 205 012,39 грн. (473 р.д. х 433,43 грн.).

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 280/424/20 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак