Справа № 380/177/20
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2020-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/177/20 пров. № А/857/4851/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Галаз Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, та Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року, головуючий суддя - Грень Н.М., ухвалене о 18:38 год у м. Львові, повний текст якого складено 27.02.2020 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2020 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Голови Держгеокадастру від 28.12.2019 року № 256-то "Про звільнення ОСОБА_1 "; поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління Держгеокадастру у Львівській області з 29.12.2019 року; стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу; зобов`язати Держгеокадастр в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України у триденний термін подати до суду звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що наказом Голови Держгеокадастру від 28.12.2019 року № 256-то "Про звільнення ОСОБА_1 " його незаконно звільнено з посади начальника Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, такий наказ прийнятий за результатами дисциплінарного провадження, здійсненого з грубими порушеннями процедури, та без належного обґрунтування наявності в його діях дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 7 частини другої статті 65 Закону України "Про державну службу". Зазначив, що оспорюваний наказ про звільнення відповідач видав у період його відрядження. Вказує, що висновок дисциплінарної комісії Держгеокадастру з розгляду дисциплінарних справ про перевищення ним службових повноважень є безпідставним та необґрунтованим, так як накази стосовно земельної ділянки кадастровий номер :04:000:0076, розташованої на території Зимноводівської сільської ради, видані правомірно, оскільки така земельна ділянка перебувала в державній власності.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано наказ Голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 28.12.2019 року № 256-то "Про звільнення ОСОБА_1 "; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління Держгеокадастру у Львівській області з 29.12.2019 року; стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (, місцезнаходження: 79000, м. Львів, проспект В`ячеслава Чорновола, 4) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.12.2019 року по 25.02.2020 року в сумі 15259 (п`ятнадцять тисяч двісті п`ятдесят дев`ять) грн 20 коп.; рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління Держгеокадастру у Львівській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 8011,10 грн допущено до негайного виконання; в задоволенні позовних вимог про зобов`язання Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України у триденний термін подати до суду звіт про виконання судового рішення відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, та Головне управління Держгеокадастру у Львівській області оскаржили його в апеляційному порядку, які, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просять суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру обґрунтовує тим, що дисциплінарна комісія, у повному її складі, ретельно вивчила матеріали дисциплінарної справи та одноголосно прийняла рішення про наявність у діях позивача дисциплінарного проступку, передбаченого п.п. 5 та 7 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу». Також зазначає, що при винесенні оскарженого рішення, судом першої інстанції було допущено норми процесуального права щодо збирання та оцінки доказів у справі

Головне управління Держгеокадастру у Львівській області у своїй апеляційній скарзі посилається на ці ж самі обставини.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав подані апеляційні скарги, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційних скаргах.

Представник позивача заперечив проти апеляційних скарг, вважає оскаржене рішення суду законним та обґрунтованим та просив апеляційні скарги залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з 30.07.2015 року займав посаду начальника Головного управління Держгеокадастру у Львівській області.

В період з 31.08.2017 року по 08.11.2019 року позивач не виконував обов`язки начальника Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, у зв`язку з вимушеним прогулом через незаконне звільнення із займаної посади.

Наказом Голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 09.12.2019 року позивача відсторонено від виконання посадових обов`язків з 10.12.2019 року на період проведення комплексної перевірки роботи Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, який був виданий на виконання пункту 19 розділу 5 протоколу № 21 засідання Кабінету Міністрів України від 27.11.2019 року та наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 06.12.2019 року № 577. Проведення вказаної перевірки було закінчено 20.12.2019 року.

Наказом Голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 24.12.2019 року № 60дс-1 відкрито дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 на підставі доповідної записки заступника директора департаменту - начальника відділу організації планових перевірок про здійснення державного контролю за використанням та охороною земель Департаменту контролю за використанням та охороною земель.

Згідно з поданням дисциплінарної комісії Держгеокадастру з розгляду дисциплінарних справ від 24 грудня 2019 року за результатами розгляду дисциплінарної справи стосовно позивача, дисциплінарна комісія рекомендувала застосувати до ОСОБА_1 такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з посади державної служби за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень, а також за перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення (пункти 5, 7 частини другої статті 65 Закону України "Про державну службу").

Такий висновок комісії обґрунтований тим, що накази Головного управління Держгеокадастру у Львівській області видані позивачем з необґрунтованим посиланням на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.07.2018 року у справі № 813/1106/18 та є по своїй суті протиправними і прийнятими з перевищенням повноважень та порушенням, зокрема, вимог статей 15-1, 122 Земельного кодексу України.

Наказом Голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 28.12.2019 року № 256-то на підставі пункту 4 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Головного управління Держгеокадастру у Львівській області у зв`язку з вчиненням дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 7 частин другої статті 65 Закону України "Про державну службу".

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з недослідження в повній мірі дисциплінарною комісією всіх обставин, які могли б свідчити про наявність вини в діях позивача; відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, не доведено вчинення позивачем дисциплінарного проступку у вигляді перевищення службових повноважень. Також, оскаржений наказ Голови Держгеокадастру від 28.12.2019 року № 256-то "Про звільнення ОСОБА_1 ", яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення, був виданий під час перебування його у відрядженні, що суперечить вимогам частини четвертої статті 74 Закону України "Про державну службу".

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 5 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889/VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до частини першої статті 64 Закону України «Про державну службу» за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Як передбачено частинами першою, другою статті 65 цього Закону підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Дисциплінарними проступками є: 1) порушення Присяги державного службовця; 2) порушення правил етичної поведінки державних службовців; 3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу; 4) дії, що шкодять авторитету державної служби; 5) невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; 6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку; 7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення; 8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця; 9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб; 10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби; 11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення; 12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; 13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; 14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу злочину або адміністративного правопорушення.

Частиною першою статті 66 Закону України «Про державну службу» визначено, що до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Частиною першою статті 67 Закону України «Про державну службу» визначено, що дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.

Дисциплінарна справа повинна містити: 1) дату і місце її формування; 2) підстави для відкриття дисциплінарного провадження; 3) характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; 4) відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; 5) інформаційну довідку з викладенням обставин щодо вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку; 6) пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 7) пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 8) пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 9) належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку.

Частиною десятою статті 69 Закону України «Про державну службу» передбачено, що результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.

Рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення (частина 1 статті 77 цього Закону).

Разом з тим, частиною четвертою статті 74 Закону України «Про державну службу» передбачено, що дисциплінарне стягнення не може бути застосовано під час відсутності державного службовця на службі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, під час перебування його у відпустці або у відрядженні.

У своїй постанові від 20.11.2019 року у справі №803/450/17 Верховний Суд вказав, що перебування у відрядженні у зв`язку із дотриманням прав і гарантій позивача при накладенні на нього дисциплінарного стягнення не можуть відміняти встановленої законом прямої заборони на вчинення дій (а саме - накладення адміністративного стягнення) суб`єктом владних повноважень під час перебування особи у такому відрядженні, а наказ винесений із порушенням частини 4 статті 74 Закону України «Про державну службу» підлягає скасуванню.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до наказу в. о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Крук І. від 26.12.2019 року № 785-вд позивач в період з 26.12.2019 року по 28.12.2019 року перебував у відрядженні у м. Києві з метою ознайомлення з результатами дисциплінарної справи.

Відтак, оскаржений наказ Голови Держгеокадастру від 28.12.2019 року № 256-то "Про звільнення ОСОБА_1 ", яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення, був виданий під час перебування його у відрядженні, тому суперечить вимогам частини 4 статті 74 Закону України "Про державну службу", та підлягає скасуванню, що відповідає позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 20.11.2019 року у справі №803/450/17.

Щодо суті дисциплінарного проступку слід зазначити наступне.

У поданні дисциплінарної комісії зроблено висновок про перевищення позивачем службових повноважень на підставі аналізу виданих позивачем наказів на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.07.2018 у справі № 813/1106/18.

Вказаним вище судовим рішенням встановлено, що земельна ділянка площею 26,7041 га, кадастровий номер :04:000:0076 перебуває у державній власності та не входить в межі населеного пункту с. Зимна Вода та зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повторно, протягом місяця, розглянути клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з доданими до нього матеріалами, при цьому у мотивувальній частині цього рішення зазначено, що при повторному розгляді заяв позивачів, відповідач в обов`язковому порядку повинен врахувати висновки цього судового рішення.

Належність даної земельної ділянки до державної форми власності встановлена іншими судовими рішеннями, що набрали законної сили: рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26.04.2018 року у справі № 813/1221/18; рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.05.2018 року у справі № 813/1145/18; рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26.04.2018 року у справі №813/1218/18; рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.04.2018 року у справі № 813/124/18 року; постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2018 року у справі № 813/124/18.

З урахуванням наведеного, земельна ділянка площею 26,7041 га, кадастровий номер :04:000:0076 належить до земель державної власності, розпорядником яких є Головне управління Держгеокадастру у Львівській області.

У поданні дисциплінарної комісії зазначено про протиправність видачі позивачем наказу від 03.12.2019 року № 13-9027/16-19-СГ про надання згоди Пустомитівському РВВ Львівської регіональної філії "Центру ДЗК" на поділ земельної ділянки площею 26,7041 га кадастровий номер :04:000:0076, розташованої на території Зимноводівської сільської ради.

Відповідно до пунктів «е», «є» ч. 1 статті 56 Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок включає, зокрема: нотаріально посвідчену згоду на поділ чи об`єднання земельної ділянки заставодержателів, користувачів земельної ділянки (у разі перебування земельної ділянки в заставі, користуванні); згоду власника земельної ділянки, для земель державної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на поділ чи об`єднання земельних ділянок користувачем (крім випадків поділу земельної ділянки у зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок, розташований на ній).

Таким чином, нотаріально посвідчена згода на поділ чи об`єднання земельної ділянки заставодержателів, користувачів земельної ділянки як і згода власника земельної ділянки, для земель державної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на поділ чи об`єднання земельних ділянок користувачем є складовими технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, а необхідність такої згоди заставодержателів, користувачів земельної ділянки на етапі видання наказу на поділ земельної ділянки чинним законодавством не встановлено.

Також безпідставними є висновки щодо надання позивачем ряду безпідставних та необґрунтованих відмов в наданні дозволу на відведення земельної ділянки з покликанням лише на результати комплексної перевірки роботи Головного управління Держгеокадастру у Львівській області.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Головне управління Держгеокадастру у Львівській області в особі позивача наділене дискреційними повноваженнями у наданні дозволу на відведення земельної ділянки чи відмову в наданні таких.

Матеріалами справи не підтверджено, а дисциплінарною комісією не встановлено безпідставності та необґрунтованості таких відмов в наданні дозволу на відведення земельної ділянки, а такі висновки дисциплінарної комісії є оціночними, без обґрунтованих висновків.

Таким чином, в сукупності наведених обставин, слід дійти висновку про те, що дисциплінарною комісією в повній мірі не доведено вчинення позивачем дисциплінарного проступку у вигляді перевищення службових повноважень.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що позивача протиправно звільнено з посади начальника Головного управління Держгеокадастру у Львівській області у зв`язку з вчиненням дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 7 частин другої статті 65 Закону України "Про державну службу", а оскаржений наказ Голови Держгеокадастру від 28 грудня 2019 року № 256-то "Про звільнення ОСОБА_1 " є протиправним та підлягає скасуванню.

В частині решти доводів апеляційних скарг колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення у справі "Кантоні проти Франції" (Cantoni v. France" № 17862/91), у справі "Вєренцов проти України"№ 20372/11).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

">Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційні скарги на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, та Головного управління Держгеокадастру у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року у справі №380/177/20 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький

Повний текст постанови складено 11.08.2020 року.