Справа № 210/370/20
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2020-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 серпня 2020 року Справа № 210/370/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є. .
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Металургійної районної у місті Кривому Розі ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про скасування рішення, -
24.01.2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу з позовною заявою до виконавчого комітету Металургійної районної у місті Кривому Розі ради, в якій просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Металургійної районної у місті Кривому Розі ради від 15.01.2002 року про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для тимчасового виїзду за межі України.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.01.2020 року справу №210/370/20 передано для розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, у зв`язку з предметною підсудністю (а.с. 19).
21.02.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для розгляду надійшла справа №210/370/20 (а.с. 22).
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2020 року, справу передано на розгляд судді Сліпець Н.Є. (а.с. 23).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи на 19.03.2020 року, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 24).
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Так, у постанові від 30.01.2019 року Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що згідно із статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Неврахування судами при закритті провадження у цивільному судочинстві наявних у матеріалах справи ухвал про закриття провадження в аналогічній справі за адміністративним позовом, з огляду на те, що її не належить розглядати в порядку КАС України, ставить під загрозу сутність гарантованого Конвенцією права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту.
У постанові від 20.11.2019 року Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок, що у зв`язку з непослідовністю національних судів, яка створює позивачеві перешкоди у реалізації права на судовий захист, розгляд спору має завершуватися за правилами того виду судочинства, якому не підвідомча справа, оскільки неможливо забезпечити дотримання правил юрисдикції при вирішенні спору.
З врахуванням наведеного, а також враховуючи ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.01.2020 року про передачу справи за підсудністю для розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для формальної відмови у відкритті провадження, оскільки це позбавить позивача на доступ до правосуддя з вирішення наведеного спору.
Ухвалою суду від 30.04.2020 року, враховуючи запровадження на території м. Дніпро обмежувальних протиепідемічних заходів у зв`язку з поширенням на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, продовжено строк розгляду даної адміністративної справи до 25.06.2020 року (а.с. 41).
Також, усною ухвалою суду, постановленою у судовому засіданні 02.06.2020 року, залучено до участі у розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 (а.с. 49-50).
Ухвалою суду від 15.07.2020 року витребувано у виконавчого комітету Металургійної районної у місті Кривому Розі ради додаткові докази, а саме: завірену належним чином копію висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для тимчасового виїзду за межі України, затвердженого оскаржуваним рішенням у даній справі.
10.08.2020 року на виконання ухвали суду від відповідача надійшли витребувані докази, а саме: витяг з протоколу №2 та висновок про підтвердження місця проживання дитини.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 11.01.2011 року перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , який розірваний рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 15.01.2018 року. Від шлюбу має доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з її матір`ю ОСОБА_2 15.01.2020 року виконавчим комітетом Металургійної районної у місті ради прийнято рішення про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини для тимчасового виїзду за межі України. Вказане рішення виконавчого комітету вважає незаконним, прийнятим без врахування обставин, що мають значення для прийняття рішення. Так, єдиною і головною умовою видачі рішення виконавчої влади про підтвердження місця проживання дитини для тимчасового виїзду за межі України є наявність заборгованості по сплаті аліментів, яка в нього відсутня, а навпаки наявна переплата у розмірі 20 000,00 грн., що підтверджується довідкою ДВС. Відтак висновок надано без врахування прав батька на участь у вихованні дитини. Таким чином, вважає, що рішення прийняте виконавчим комітетом Металургійної районної у місті Кривому Розі ради є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки порушує його права як батька дитини щодо участі у вихованні доньки та права дитини.
26.05.2020 року представником відповідача було подано письмовий відзив на позов, у якому відповідач питання щодо визнання протиправним та скасування рішення від 15.01.2020 року залишив на розсуд суду, при цьому зазначив, що 03.12.2019 року ОСОБА_2 звернулася до виконкому із заявою про надання рішення про підтвердження місця проживання її дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для тимчасового виїзду за межі України. При розгляді даного питання 09.12.2019 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, батьком дитини - ОСОБА_1 було надано заявниці нотаріальну згоду на виїзд доньки за межі України. Також ним було повідомлено, що з його боку відсутні будь-які перешкоди щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон, але заявниця уперто не бажає звертатися до нього для вирішення даного питання, а хоче вирішити за допомогою органу опіки та піклування. 18.12.2019 року виконкомом районної у місті ради було прийнято рішення №403 «Про відмову у затвердженні висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини для тимчасового виїзду за межі України». Однак, ОСОБА_2 20.12.2019 року звернулася до уповноваженого Верховної ради України з прав людини з питання неправомірних дій посадових осіб служби у справах дітей виконкому Металургійної районної у місті ради при розгляді вищевказаного питання. Після низки скарг у січні 2020 року остання повторно звернулася до виконкому районної у місті ради для прийняття рішення про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України, оскільки у наданій батьком нотаріальній згоді вказано лише країну куди має їхати дитина, але не вказано країни через які вона туди буде їхати. Дане питання було розглянуто 08.01.2020 року на комісії з питань захисту прав дитини у присутності обох батьків, яким надано вичерпні роз`яснення щодо порядку прийняття такого роду рішень та подальших дій сторін у разі їхньої незгоди. При цьому, виходячи виключно з інтересів дитини було погоджено висновок служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України та 15.01.2020 року виконкомом районної у місті ради прийнято рішення №9 «Про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для тимчасового виїзду за межі України», яке на даний час не видано матері для перетину Державного кордону України, оскільки батьком 24.01.2020 року подано позов про його скасування.
22.06.2020 року до суду надійшли письмові пояснення від третьої особи, в яких остання проти задоволення позову заперечувала, посилаючись не те, що є матір`ю неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шлюб з батьком якої розірвано рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу від 15.01.2018 року. Після розірвання шлюбу донька проживає разом з нею та за судовим наказом з позивача на утримання доньки стягуються аліменти. Оскільки донька відвідує модельне агентство «Yа Model Agency» та хореографічний ансамбль «Юність» Палацу культури Металургів, то у зв`язку із участю в міжнародних змаганнях та турнірах часто постають питання про тимчасовий виїзд дитини за межі України. Користуючись правом, наданим п.1 ч. 5 ст.157 СК України, вона звернулась до служби у справах дітей виконкому Металургійної районної у місті ради із заявою для отримання підтвердження місця проживання дитини, оскільки з 2017 року досить часто вимушена була звертатися до батька дитини з питання отримання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України, який одразу не погоджувався з виїздом дитини за межі країни, що спричиняло значні труднощі та вимагало певного часу. Отже, кожного разу коли необхідне надання дозволу батька на тимчасовий виїзд дитини за межі України, вона втрачає нерви та час на вмовляння позивача надати дозвіл. Крім втрати часу також вимушена витрачати кошти на юридичну допомогу у складанні звернення до виконкому, до суду, на оплату судового збору. Таким чином, вважає, що виконком Металургійної районної у місті ради м. Кривого Рогу увійшов в її становище та зрозумів, що позиція позивача шкодить інтересам неповнолітньої дитини, не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, тому прийняв правомірне рішення про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини для тимчасового виїзду.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.
Відповідача у судове засідання свого представника не направив, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відзиві на позов просив розглянути справу без участі представника виконкому.
Третя особа у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини не явки суд не повідомила.
Згідно із ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З урахуванням заяв позивача та відповідача про розгляд справи за їх відсутності, належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи третьої особи, наявності достатніх доказів у матеріалах справи для вирішення спору по суті заявлених вимог, суд ухвалив здійснити розгляд справи у письмовому провадженні.
Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають малолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 31.07.2018 року (а.с. 7).
Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.01.2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 8).

15.01.2020 року виконавчим комітетом Металургійної районної у місті ради прийнято рішення №9 «Про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для тимчасового виїзду за межі України» (а.с. 5).

Даним рішенням затверджено висновок служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , для тимчасового виїзду за межі України.

Отже, спір між сторонами виник з підстав правомірності прийняття виконавчим комітетом Металургійної районної у місті ради рішення від 15.01.2020 року №9.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 313 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Як вбачається із ст. З Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

За пп. З п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється зокрема: без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі № 712/10623/17 зазначила, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Відповідно до ч. 5 ст. 157 СК України той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, у разі:

1) наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів;

2) наявності заборгованості зі сплати аліментів, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, якщо аліменти сплачуються на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, не має заборгованості зі сплати аліментів, звертається рекомендованим листом із повідомленням про вручення до того з батьків, з яким проживає дитина, за наданням згоди на виїзд дитини за межі України з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі в складі організованої групи дітей.

У разі ненадання тим із батьків, з яким проживає дитина, нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон із зазначеною метою, у десятиденний строк з моменту повідомлення про вручення рекомендованого листа, той із батьків, хто проживає окремо від дитини та у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів, має право звернутися до суду із заявою про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків.

Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законом (ч. 5 ст. 157 Сімейного кодексу України).

Відповідно до частини 1 ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

З аналізу викладеного вбачається, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, не має заборгованості зі сплати аліментів, не може бути обмеженим у своїх правах щодо дітей. Єдиною правовою підставою для обмеження батьків у своїх правах щодо дітей є неналежне виконання обов`язку по сплаті аліментів на утримання дитини, а саме наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів.

Під час розгляду справи судом встановлено, що станом на 01.12.2019 року заборгованість ОСОБА_1 по аліментах відсутня, при цьому наявна переплата, яка становить 28 557,05 грн., що підтверджується довідкою, виданою державним виконавцем Покровського відділу ДВС м. Кривий Ріг (а.с. 10).

Отже, заборгованості зі сплати аліментів на дитину батько не має.

Таким чином, суд дійшов висновку, що при зверненні до служби у справах дітей із заявою про надання висновку про підтвердження місця проживання дитини з метою тимчасового виїзду за межі України, ОСОБА_2 , всупереч ч. 5 ст. 157 Сімейного кодексу України, не підтвердила наявності у батька заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму.

Разом з тим, незважаючи на вказану обставину, службою у справах дітей прийнято висновок про підтвердження місця проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для тимчасового виїзду за межі України, який затверджений рішенням виконавчого комітету Металургійної районної у місті Кривому Розі ради від 15.01.2020 року.

Крім того, як встановлено судом, батько дитини на засіданні комісії повідомив, що піклується про дитину та її розвиток, неодноразово надавав нотаріально засвідчені заяви на виїзд дитини ОСОБА_3 за кордон, що підтверджується доказами, наявними у матеріалах справи. Також, зазначив, що не заперечує проти виїзду дитини за межі України та готовий надавати згоди на її виїзд.

Суд зазначає, що однією з важливих підстав під час вирішення такої категорії справ є відмови батька чи матері у наданні згоди на виїзд дитини за кордон.

Отже, надання батьком - ОСОБА_1 добровільної згоди на виїзд дитини за межі країни доводить відсутність правових підстав, щодо необхідності підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України.

При цьому, з відзиву на позов вбачається, що на позитивне вирішення даного питання та прийняття рішення про затвердження висновку вплинула низка скарг ОСОБА_2 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та Офісу Президента України щодо неправомірності дій посадових осіб служби у справах дітей виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради при розгляді даного питання.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до п. 72-1 Постанови Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» для підтвердження місця проживання дитини під час вирішення питання її тимчасового виїзду за межі України з метою, визначеною частиною п`ятою статті 157 Сімейного кодексу України (лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей), той з батьків, з ким проживає дитина, подає до служби у справах дітей за місцем проживання дитини такі документи:

- заяву;

- копію паспорта заявника;

- копію паспорта дитини (у разі наявності);

- довідку про реєстрацію місця проживання заявника (у разі коли в паспорті відсутні дані про реєстрацію місця проживання);

- довідку про реєстрацію місця проживання дитини; копію свідоцтва про народження дитини; копію рішення суду про розірвання шлюбу (у разі наявності);

- підтвердження про відправлення рекомендованого листа згідно з вимогами, передбаченими абзацом першим частини п`ятої статті 157 Сімейного кодексу України (у разі наявності).

- копію документа, виданого лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу, в порядку та за формою, встановленими МОЗ (подається для тимчасового виїзду за межі України дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа або паліативної допомоги).

Служба у справах дітей за результатами розгляду зазначених документів, відвідування дитини за місцем її проживання, проведення бесіди з тим із батьків, хто проживає окремо від дитини (у разі можливості її проведення), або бесіди з дитиною, яка досягла 14 років, готує висновок про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України за формою згідно до додатком 13 та один з таких проектів рішень/розпоряджень районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади:

- про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України;

- про відмову у затвердженні такого висновку.

Підставами для відмови у затвердженні висновку про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України є:

- неподання заявником документів, передбачених цим пунктом;

- наявність рішення суду, в якому визначено місце проживання дитини з іншим із батьків або відкриття провадження у справі щодо визначення місця проживання дитини.

Районна, районна у м. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади протягом семи робочих днів з дня подання заяви приймає рішення/розпорядження про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України за формою згідно з додатком 14 або відмову в його затвердженні, яке оформлюється на бланку органу, який його видає.

Служба у справах дітей в день прийняття рішення/розпорядження інформує про нього: заявника - засобами телефонного зв`язку; того з батьків, хто проживає окремо від дитини (у разі коли місце його проживання відоме) - шляхом надсилання йому копії рішення/розпорядження рекомендованим листом.

У разі коли протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення/розпорядження його не оскаржено, воно набирає законної сили і його копія, завірена в установленому порядку, видається заявнику для пред`явлення під час перетинання державного кордону України.

Рішення/розпорядження діє протягом одного року з дня набрання ним законної сили.

Під час розгляду справи, з метою прийняття законного та обґрунтованого рішення, судом у виконавчого комітету Металургійної районної у місті Кривому Розі ради витребовувались докази, які підтверджують правомірність прийняття оскаржуваного рішення від 15.01.2020 року, а саме: висновок та протокол засідання.

Так, згідно витягу з протоколу №2 вбачається, що батько дитини - ОСОБА_1 на засіданні комісії не заперечував тимчасовому виїзду дитини за межі України у супроводі матері, надав нотаріальну згоду.

Факт того, що нотаріальна завірена заява батька від 05.12.2019 року про його згоду на виїзд малолітньої ОСОБА_3 до Італійської республіки не передбачає перетинання кордону інших європейських держава, не є підставою для затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про необхідність підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України, комісією не встановлено, як і не встановлено судом в ході розгляду справи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав у відповідача щодо задоволення заяви ОСОБА_2 про проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу,

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів, які б підтверджували правомірність прийняття оскаржуваного рішення, відповідачем під час розгляду справи суду не надано.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Металургійної районної у місті Кривому Розі ради від 15.01.2002 року №9 «Про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для тимчасового виїзду за межі України».

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - виконавчого комітету Металургійної районної у місті Кривому Розі ради на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 840,80 грн., понесені позивачем згідно квитанції №0.0..1 від 24.01.2020 року.

Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач діяв всупереч чинному законодавству України, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до виконавчого комітету Металургійної районної у місті Кривому Розі ради (50069, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр. Миру, буд. 42), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ), про скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Металургійної районної у місті Кривому Розі ради від 15.01.2002 року №9 «Про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для тимчасового виїзду за межі України».

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Металургійної районної у місті Кривому Розі ради (50069, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр. Миру, буд. 42) сплачений судовий збір у сумі 840,80 (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) гривень.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець