Справа № 360/5394/19
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2020 року справа № 360/5394/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Компанієць І.Д., Сіваченка І.В, при секретарі судового засідання Харечко О.П., за участю позивача ОСОБА_1 , розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року (повний текст складено 06 березня 2020 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області) у справі № 360/5394/19 (суддя в 1 інстанції Пляшкова К.О.) за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач), в якому з урахуванням уточненого адміністративного позову позивач просив: 1) визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо не нарахування та невиплати позивачу залишки грошової компенсації за відпустку як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 27 липня 2019 року; 2) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 виплатити позивачу залишок грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік у сумі 12714,50 грн; 3) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 виплатити позивачу компенсацію за весь час затримки виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік у сумі 31222,90 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 28.07.2015 по 27.07.2019 проходила військову службу за контрактом у Луганському ОВК.

У грудні 2016 року позивач отримала статус «учасник бойових дій» та отримала посвідчення учасника бойових дій від 27 грудня 2016 року серії НОМЕР_1 . Протягом проходження військової служби додаткову пільгову відпустку учасника бойових дій не використовувала.

Наказом військового комісара від 10 липня 2019 року № 34-рс позивача звільнено у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Однак, станом на день звільнення з військової служби, відповідач не виплатив всіх сум грошового забезпечення, що належали позивачу при звільненні, не видав позивачу грошовий та речовий атестати, не виплатив позивачу грошову компенсацію за речове майно, яке не було отримане нею під час проходження служби, а також не виплатив грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої Законом України «Про статує ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Позивач 26 липня 2019 року подала рапорт про виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік у зв`язку із звільненням з лав ЗС України, на який 26 липня 2019 року отримала відповідь ІНФОРМАЦІЯ_2 від 26 липня 2019 року № ЮК/259, в якій у задоволені рапорту позивачу відмовлено та роз`яснено порядок оскарження прийнятого рішення.

З посиланням на положення статей 4, 16-2 Закону України «Про відпустки», статей 5, 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», позивач зазначає, що має право на грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2016 по 2019 роки.

Станом на 27 грудня 2019 року грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій частково виплачена. За обрахунком позивача залишок невиплаченої компенсації становить 12714,50 грн.

На підставі зазначено позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача залишок грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік.

Оскільки компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій позивачу дотепер у повному обсязі не виплачена, позивач вважає, що відповідач має виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що за обрахунками позивача за 148 днів з дня звільнення складає 31222,90 грн.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року у справі № 360/5394/19 адміністративний позов було задоволено частково, внаслідок чого: стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 липня 2019 року по 26 грудня 2019 року у сумі 50226,88 грн (п`ятдесят тисяч двісті двадцять шість гривень 88 коп.); у задоволенні вимог про визнання бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Луганським обласним військовим комісаріатом подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає частковому скасуванню, та просили скасувати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 року по справі № 360/5394/19 в частині стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 липня 2019 року по 26 грудня 2019 року у сумі 50226.88 грн. В цій частині ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що не виплачена позивачу компенсація не є щомісячним чи одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, а відтак не підпадає під дію статей 116, 117 Кодексу законів про працю України. Крім того, оскільки наказ військового комісара про виключення позивача зі списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення без проведення усіх необхідних розрахунків позивачем не оскаржений, вона фактично погодилась на проведення з нею неповного розрахунку при виключенні зі списків особового складу військового комісаріату.

Крім того, здійснений позивачем розрахунок середнього заробітку є незрозумілим, оскільки не містить складових грошового забезпечення за останні 2 календарні місяці перед звільненням на складові (щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення; не наведені такі складові), що в разі задоволення позову може призвести до неправильного обчислення суми щодо затримки розрахунку позивача при звільненні.

Також апелянт зауважує, що до обрахунку середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні не включається винагорода військовослужбовцям Збройних Сил України за безпосередню участь в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, яка відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 № 745/32197, належить до одноразових додаткових видів грошового забезпечення, яке за правилами, визначеними Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.20.1995 № 100, не враховується при обчисленні заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством.

В судовому засіданні позивач заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення та рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Згідно з копіями паспорта громадянина України (арк.справи 33), витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання (арк.справи 33), картки фізичної особи - платника податків (арк.справи 32) встановлено такі дані про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

З копій витягу з наказу Луганського ОВК від 27 липня 2019 року № 185 (арк.справи 27-28), посвідчення від 27 грудня 2016 року серії НОМЕР_1 (арк.справи 31), військового квитка від 11 серпня 2016 року серії НОМЕР_3 (арк.справи 34-39) колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 у період з 28 липня 2016 року по 27 липня 2019 року проходила військову службу, у 2016 році отримала статус учасника бойових дій, звільнена зі служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Листом від 26 липня 2019 року № ЮК/259 ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив позивача, що за час з 2016 по 2019 роки позивачем не використано 56 календарних днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, заборгованість у ІНФОРМАЦІЯ_2 перед позивачем відсутня (арк.справи 30).

ОСОБА_1 , не погодившись з такою відповіддю, звернулася до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 360/3713/19 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено; визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2016 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 27 липня 2019 року; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2019 роки, в кількості 56 днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 27 липня 2019 року (арк.справи 70-73).

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року у справі № 360/3713/19 апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 360/3713/19 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, повернуто заявникові (арк.справи 74).

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року № 360/3713/19, яке набрало законної сили з 04 грудня 2019 року, військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 винесено наказ від 19 грудня 2019 року № 573, яким наказано виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виходячи з грошового забезпечення ОСОБА_1 на день звільнення з військової служби 27 липня 2019 року, за 56 календарних днів із наступного розрахунку: за 2016 рік 14 календарних днів, за 2017 рік 14 календарних днів, за 2018 рік 14 календарних днів, за 2019 рік 14 календарних днів, в розмірі 18864,50 грн (арк.справи 50).

Нарахована за наказом від 18 грудня 209 року № 573 сума грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, виплачена позивачу 24 грудня 2019 року у сумі 11410,00 грн та 27 грудня 2019 року у сумі 7171,13 грн, що підтверджено відомостями розподілення витрат ІНФОРМАЦІЯ_2 (арк.справи 61-68, 69).

Дослідженням розрахунку суми виплаченої компенсації встановлено, що під час звільнення позивач отримала грошове забезпечення із розрахунку: щомісячні основні види грошового забезпечення: оклад за військовим званням 530,00 грн, посадовий оклад 2640,00 грн, відсоткова надбавка за вислугу років (30 %) 951,00 грн; щомісячні додаткові види грошового забезпечення: надбавка за особливості проходження служби (65 %) 2678,65 грн, премія (138 %) 3643,20 грн, всього 10442,85 грн. Середньоденне грошове забезпечення складає 336,86 грн, розмір компенсації за 56 календарних днів 18864,50 грн. З цієї суми відрахований військовий збір в розмірі 1,5 % відповідно до вимог Податкового кодексу України. Сума до виплати складає 18581,55 грн (арк.справи 58-59).

Розмір грошового забезпечення позивача на день звільнення з військової служби також підтверджений грошовим атестатом (арк.справи 51).

Що стосується вимог про зобов`язання відповідача виплатити позивачу середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, колегія суддів зазначає таке.

З системного аналізу положень Порядку № 260 слідує, що грошове забезпечення позивача, у тому числі й одноразові додаткові види грошового забезпечення (грошова компенсація за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, грошова компенсація за речове майно), мало бути виплачено позивачу у день виключення її зі списків особового складу та всіх видів забезпечення 27 липня 2019 року.

Однак, Луганський ОВК всупереч положень Прядку № 260, тільки після набрання законної сили рішенням суду від 18 вересня 2019 року у справі № 360/3713/19, виплатив позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки. Остаточна виплата відбулася 27 грудня 2019 року. Таким чином, затримка розрахунку при звільненні за період з 28 липня 2019 року по 26 грудня 2019 року включно становить 152 календарних дні.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як основного грошового забезпечення, так і додаткових видів грошового забезпечення, які не є складовими грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Таким чином, колегія суддів дійшов висновку, що до спірних правовідносин субсидіарно мають застосовуватися приписи статей 116 та 117 КЗпП України, оскільки нормами спеціального законодавства не врегульовано порядок виплати військовослужбовцям грошового забезпечення за час затримки розрахунку.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100), який застосовується у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати (підпункт «л» пункту 1 Порядку № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Абзацами першим, третім пункту 3 Порядку № 100 врегульовано, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до пункту 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8 Порядку № 100).

При цьому, спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює обчислення середньоденного розміру грошового забезпечення є Порядок № 260, пунктом 7 розділу І якого, серед іншого, визначено, що середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Відповідно до пункту 9 розділу ХХХІ Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовцям, рішення про звільнення яких з військової служби або переміщення на нижчеоплачувану посаду визнані незаконними та які у зв`язку з цим поновлені на військовій службі (посаді) на підставі рішення повноважного органу (керівника), який прийняв рішення про таке поновлення та виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, недоотримане грошове забезпечення за час вимушеного прогулу або різниця за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді виплачується військовослужбовцю за місцем перебування на грошовому забезпеченні.

До розрахунку грошового забезпечення у такому разі включаються щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за займаною штатною посадою до звільнення або переміщення на нижчеоплачувану посаду.

Одноразові додаткові види грошового забезпечення за час вимушеного прогулу не виплачуються.

З системного аналізу вищенаведених норм Порядку № 100 та Порядку № 260 можна дійти висновку, що згідно з чинним законодавством нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовцям проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням. Середньоденне грошове забезпечення військовослужбовця обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період. Нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні здійснюється з щомісячних основних (посадовий оклад, оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років) та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія).

Згідно з довідкою Луганського ОВК від 28 лютого 2020 року № ВФЗ-219 про отримане ОСОБА_1 грошове забезпечення за два місяці перед місяцем звільнення, протягом 2 місяців, що передували місяцю звільнення зі служби, позивач отримала таке основне та додаткове грошове забезпечення: оклад за військовим званням 530,00 грн; посадовий оклад 2640,00 грн; надбавку за вислугу років 951,00 грн; надбавку за особливості проходження служби 2678,65 грн; премію у травні 2019 року 2914,56 грн, премію у червні 2019 року 3643,20 грн, всього за 2 місяці 20157,06 грн (арк.справи 60).

Затримка розрахунку при звільненні на час розгляду даної справи становить 152 календарних днів (період з 28 липня 2019 року по 26 грудня 2019 року).

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача виплатити середньомісячне грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що Верховним Судом у постановах у справах № 821/1083/17, № 761/9584/15-ц, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, зроблено висновок, що суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 липня 2019 року по 26 грудня 2019 року у сумі 3000,00 грн.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року у справі № 360/5394/19 задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року у справі № 360/5394/19 змінити.

В абзаці другому резолютивної частини рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року у справі № 360/5394/19 цифри та слова «50226,88 грн (п`ятдесят тисяч двісті двадцять шість гривень 88 коп.)» замінити на цифри та слова «3 000 (три тисячі) грн».

В іншій частині рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року у справі № 360/5394/19 залишити без змін.

Повне судове рішення складено 12 серпня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді І.Д. Компанієць

І.В.Сіваченко