Справа № 127/31710/19
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2020-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 р. Справа № 127/31710/19

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в місті Вінниці за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача публічне акціонерне товариство "Банк Михайлівський", про відшкодування пені, трьох відсотків річних та інфляційних збитків,

ВСТАНОВИВ:

22.11.2019 ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з цивільним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач, Фонд), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" (далі - ПАТ "Банк Михайлівський), про стягнення з відповідача на користь позивача заподіяних збитків на загальну суму 38551,34 грн, з яких пеня - 17730,50 грн, 3% річних - 4506,84 грн та інфляційні збитки - 16314,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що після початку процедури ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" листом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" Волкова О.Ю. (далі - Уповноважена особа Фонду) від 10.07.2017 № ЗГ/21722 позивача було повідомлено про відсутність підстав для включення інформації щодо нього до переліку вкладників банку, які мають право на отримання відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

Не погоджуючись з рішеннями та діями уповноваженої особи Фонду, позивач звернувся з позовом до Вінницького окружного адміністративного суду. У справі № 120/212/19-а судом постановлено рішення від 18.03.2019, яким визнано протиправним та скасовано рішення Уповноваженої особи Фонду щодо визнання нікчемним переказу коштів (транзакція), здійсненого ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" 19.05.2016 в сумі 50076,49 грн з призначенням платежу "Повернення коштів та оплата процентів згідно з договором № 980-051-000239370 від 16.05.2016" на рахунок № НОМЕР_1 , що належить позивачу, та зобов`язано Уповноважену особу Фонду подати до Фонду додаткову інформацію про позивача, як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування на загальну суму 50076,49 грн з урахуванням відсотків за Договором № 980-051-000239370 від 16.05.2016 за рахунок коштів Фонду. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2019 вказане рішення Вінницького окружного адміністративного суду залишено без змін. Відтак 06.09.2019 позивач звернувся до відповідача з листом про повернення коштів за вкладом у ПАТ "Банк Михайлівський" в сумі 50076,49 грн, яку було виплачену позивачу 26.09.2019.

Позивач зазначає, що виплата гарантованої суми розпочалася ще 15.07.2016. Втім, внаслідок незаконних дій Фонду він зміг отримати належні йому кошти за вкладом лише через 3 роки 2 місяці 10 днів. У зв`язку з цим, на думку позивача, відповідач повинен виплатити позивачу пеню за неналежне виконання грошових зобов`язань в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 26.09.2016 по 26.09.2019. За розрахунками позивача сума такої пені становить 17730,50 грн. Крім того, за неналежне виконання зобов`язання відповідач зобов`язаний сплатити позивачу 3% річних за увесь зазначений період, що становить 4506,84 грн. Також позивач розрахував суму інфляційних збитків в розмірі 16314,00 грн. При цьому заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує з посиланням на норми ст.ст. 16, 525, 526, 549, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.11.2019 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі № 127/31710/19.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.01.2020 задоволено клопотання Фонду про закриття провадження у справі та на підставі положень п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 . Водночас позивачу роз`яснено право на судовий захист у спірних правовідносинах в порядку адміністративного судочинства.

Позивач з вказаною ухвалою не погодився та оскаржив її в апеляційному порядку.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 14.04.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14.01.2020 - без змін.

27.04.2020 на адресу Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява позивача про направлення справи за встановленою юрисдикцією до Вінницького окружного адміністративного суду.

Листом від 29.04.2020 за вих. № 3373 Вінницький міський суд Вінницької області керуючись вимогами ч. 1 ст. 256 ЦПК України направив матеріали цивільної справи № 127/31710/19 до Вінницького окружного адміністративного суду за встановленою юрисдикцією.

07.05.2020 матеріали справи надійшли до Вінницького окружного адміністративного суду (вх. № 12623/20 від 07.05.2020).

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями Вінницького окружного адміністративного суду від 07.05.2020 суддею для розгляду справи визначено суддю Сала П.І.

Ухвалою суду від 12.05.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

06.07.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Як зазначає відповідач, прострочення виконання грошового зобов`язання з боку Фонду відсутнє, оскільки Фонд не є боржником за договором банківського вкладу. Водночас правовідносини між позивачем та Фондом засновані виключно на спеціальному Законі України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23 лютого 2012 року № 4452-VI (далі - Закон № 4452-VI), а відтак відповідальність за порушення грошового зобов`язання, встановлена статтею 625 ЦК України, до Фонду застосовуватись не може.

Крім того, у Фонду відсутні будь-які первинні документи щодо вкладників ПАТ "Банк Михайлівський" і тому при складанні Загального реєстру вкладників банку використовується виключно інформація, наявна в переданому уповноваженою особою Переліку вкладників. Оскільки позивача не було включено до цього переліку, він звернувся до суду за захистом своїх правом. На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18.03.2019 у справі № 120/212/19-а Уповноваженою особою Фонду було включено додаткову інформацію щодо позивача до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

На думку відповідача, зобов`язання Фонду перед позивачем виконано в повному обсязі, оскільки позивачу відшкодовано грошові кошти в межах гарантованої суми відшкодування за його вкладом в розмірі 50076,57 грн.

Крім того, відповідач зазначає, що згідно з Законом № 4452-VI Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для деяких банків - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку та завершення - у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських організацій запису про ліквідацію банку як юридичної особи. Строк здійснення процедури ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" продовжено до 12.07.2021, а документи про ліквідацію вказаного банку для внесення в реєстр не подавалися. Отже, на час розгляду цієї справи строк здійснення виплат вкладникам банку гарантованого відшкодування не сплинув, що додатково свідчить про безпідставність позовних вимог.

Також відповідач зауважує, що Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Тобто Фонд відшкодовує виключно суму вкладу та відсотків в граничному розмірі до 200000 грн та не платить за власний рахунок неустойку, штрафи, пеню, інфляційні, річні тощо за неналежне виконання чи невиконання зобов`язань банку перед своїми кредиторами, оскільки договірні відносини між позивачем та відповідачем відсутні.

Відповідач вважає, що вимоги позивача на підставі положень ст. 625 ЦК України є по суті кредиторськими вимогами до банку, що ліквідується, а тому є безпідставними у відношенні до Фонду.

Інших заяв по суті від сторін та третьої особи не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Частиною четвертою статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Поряд з цим, 02.04.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року № 540-IX. Пунктом 9 цього Закону розділ VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України доповнено пунктом 3 такого змісту:

"3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Отже, з набранням чинності Законом № 540-IX процесуальні строки в адміністративному судочинстві, зокрема строк розгляду адміністративної справи, а також строки подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення було продовжено на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Однак 17.07.2020 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18 червня 2020 року № 731-IX (далі - Закон № 731-IX).

Вказаним законом з метою удосконалення норм Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України в частині перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), внесено зміни до деяких законодавчих актів України.

Зокрема, пункт 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України викладено в такій редакції:

"Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

Крім того, пунктом 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 731-IX визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Суд враховує, що протягом вказаного 20-денного строку від учасників справи не надходили заяви (клопотання) про продовження строку для подання заяв по суті на підставі положень Закону № 731-IX.

Таким чином, на сьогодні відсутні будь-які процесуальні перешкоди для ухвалення рішення у цій справі.

Оцінивши наявні у справі докази та письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті, суд встановив, що позивач ОСОБА_1 був вкладником ПАТ "Банк Михайлівський".

На підставі рішення Національного банку України від 23.05.2016 № 14/БТ "Про віднесення ПАТ "Банк Михайлівський" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23.05.2016 № 812 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку". Відтак з 23.05.2016 відповідачем розпочато здійснення заходів щодо виведення неплатоспроможного банку ПАТ "Банк Михайлівський" з ринку в порядку, передбаченому Законом № 4452-VI.

Відповідно до ст. 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Після початку процедури ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський", листом Уповноваженої особи Фонду від 10.07.2017 № ЗГ/21722 позивача було повідомлено про відсутність підстав для включення інформації щодо нього до переліку вкладників банку, які мають право на отримання відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

Не погоджуючись з рішеннями та діями Уповноваженої особи Фонду, позивач за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18.03.2019 у справі № 120/212/19-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2019, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Уповноваженої особи Фонду щодо визнання нікчемним переказу коштів (транзакція), що здійснений ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" 19.05.2016 в сумі 50076,49 грн з призначенням платежу "Повернення коштів та оплата процентів згідно з договором № 980-051-000239370 від 16.05.2016" на рахунок № НОМЕР_1 , що належить позивачу. Зобов`язано Уповноважену особу Фонду подати до Фонду додаткову інформацію про позивача, як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодувань на загальну суму 50076,49 грн з урахуванням відсотків за Договором № 980-051-000239370 від 16.05.2016 за рахунок Фонду.

Враховуючи рішення суду, 06.09.2019 позивач звернувся до відповідача з листом про повернення йому коштів за вкладом у ПАТ "Банк Михайлівський" в сумі 50076,49 грн, яку позивачу виплачено 26.09.2019.

Позивач зазначає, що виплата гарантованої суми розпочалася ще 15.07.2016. Однак внаслідок незаконних дій Фонду він зміг отримати належні йому кошти за вкладом лише через 3 роки 2 місяці 10 днів. Тому позивач вважає, що на підставі положень ст. 625 ЦК України відповідач повинен виплатити пеню за неналежне виконання грошових зобов`язань в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 26.09.2016 по 26.09.2019, що становить 17730,50 грн, сплатити 3% річних за весь вказаний період, а саме 4506,84 грн, та суму інфляційних збитків в розмірі 16314,00 грн.

Таким чином, на думку позивача, відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за договором вкладу та заподіяв позивачу збитки на загальну суму 38551,34 грн, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Правові наслідки порушення зобов`язання та відповідальність за порушення зобов`язання встановлені положеннями глави 51 Цивільного кодексу України.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено правові наслідки встановлені договором або законом у разі порушення зобов`язання, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Водночас статтею 625 ЦК України передбачено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За визначенням, наведеним у статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Разом з тим, частина перша статті 1074 ЦК України визначає, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені у спеціальному законі.

Законом № 4452-VI встановлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Також цим Законом регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно з пунктів 6, 12 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства; тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону № 4452-VI є спеціальними і цей Закон є пріоритетним щодо інших законодавчих актів України в таких правовідносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 4452-VI основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Статтею 48 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження, зокрема, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Також положеннями статті 49 Закону № 4452-VI передбачено, що Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини 2 статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів Фонд сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці.

Таким чином, з дня призначення уповноваженої особи Фонду строк виконання всіх грошових зобов`язань банку вважається таким, що настав. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Після закінчення 30 днів з дня опублікування вказаних відомостей уповноважена особа припиняє приймання вимог кредиторів. При цьому, протягом 90 днів з дня опублікування зазначених відомостей уповноважена особа повинна визначити суму заборгованості кожному кредитору, що вчасно заявив про свої вимоги, та віднести їх до певної черги погашення, або ж відхилити такі вимоги, в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявити в установленому законодавством порядку заперечення щодо них, і скласти реєстр акцептованих вимог, який підлягає затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Після затвердження вказаного реєстру на протязі 20 днів уповноважена особа Фонду зобов`язана сповістити кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, та в його приміщеннях у доступному для відвідувачів місці.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону № 4452-VI кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у такій черговості:

1) зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян;

2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі покриття витрат Фонду, передбачених пунктом 7 частини другої статті 20 цього Закону;

4) вимоги вкладників-фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб-підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом;

5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування;

6) вимоги фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб-підприємців), які не є пов`язаними особами банку, платежі яких або платежі на ім`я яких заблоковано;

7) вимоги інших вкладників, які не є пов`язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов`язаними особами банку;

8) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом;

9) вимоги кредиторів банку (фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб-підприємців, а також юридичних осіб), які є пов`язаними особами банку;

10) вимоги за субординованим боргом.

Судом встановлено, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18.03.2019 у справі № 120/212/19-а Уповноваженою особою Фонду було подано додаткову інформацію (доповнення до Переліку вкладників) щодо позивача для відшкодування вкладу за рахунок Фонду в розмірі 50076,49 грн. Належна сума гарантованого грошового переказу за вкладом була перерахована позивачу.

В силу положень ч. 1 ст. 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч. 2 ст. 26 Закону № 4452-VI).

Як з`ясовано під час розгляду справи, 26.09.2019 позивач в повному обсязі отримав відшкодування за вкладом в ПАТ "Банк Михайлівський" в сумі 50076,49 грн.

При цьому суд, оцінюючи доводи позивача щодо прострочення Фондом своїх зобов`язань, зауважує, що статтею 36 Закону № 4452-VI визначено наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, згідно підпунктів 1, 2, 3, 5 частини п`ятої статті 36 Закону № 4452-VI під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

У пункті 1 частини шостої статті 36 Закону № 4452-VI передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Згідно з ч. 2-5 ст. 45 Закону № 4452-VI Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті "Урядовий кур`єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку. Відомості про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду повинні містити, зокрема, інформацію про місце та строк приймання вимог кредиторів.

Фонд у семиденний строк з дня початку процедури ліквідації банку розміщує оголошення, що містить відомості про ліквідацію банку відповідно до частини третьої цієї статті, в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенні ліквідаційної маси.

Як встановлено судом, згідно з рішенням Національного банку України від 23.05.2016 № 14/БТ ПАТ "Банк Михайлівський" віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.05.2016 № 812 в банку запроваджено тимчасову адміністрацію.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12.07.2016 № 124-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" та рішення виконавчої дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1213 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" з 13.07.2016 по 12.07.2018 включно.

Рішенням від 21.06.2018 № 1718 виконавча дирекція Фонду продовжила строки здійснення процедури ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" строком на два роки з 13.07.2018 по 12.07.2020 включно.

Крім того, 28.05.2020 виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 1018 про продовження строку ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" на період з 13.07.2020 по 12.07.2021.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин у ПАТ "Банк Михайлівський" вже було введено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру ліквідації, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом № 4452-VI.

Водночас з огляду на положенням пунктів 3,5 частини п`ятої статті 36 Закону № 4452-VI, у період дії тимчасової адміністрації передбачені частиною другою статті 625 ЦК України фінансові санкції не застосовуються.

Відтак суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з Фонду на користь позивача спірних збитків на загальну суму 38551,34 грн, з яких пеня - 17730,50 грн, 3% річних - 4506,84 грн та інфляційні збитки - 16314,00 грн.

Крім того, суд враховує, що згідно з ч. 8 ст. 49 Закону № 4452-VI вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Отже, законодавством визначено певний порядок звернення кредиторів з вимогами про забезпечення відшкодування коштів за вкладами, зокрема щодо включення їх до реєстру кредиторів на повернення банківських вкладів і відсотків, та правові підстави задоволення Фондом таких вимог.

При цьому варто зазначити, що позивач, звертаючись 06.09.2019 до Фонду із заявою про відшкодування коштів за вкладом відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18.03.2019 у справі № 120/212/19-а, не заявляв вимог про виплату пені, інфляційних збитків та трьох процентів річних.

Окремо суд наголошує на тому, що положення статті 625 ЦК України, згідно з якими боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не можуть застосовуватись до правовідносин позивача з Фондом.

Так, відповідно до ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Суд враховує, що у спірних правовідносинах Фонд є суб`єктом владних повноважень і майнові відносини між сторонами засновані на адміністративному підпорядкуванні. Тому вимоги статті 625 ЦК України на ці відносини не поширюються.

До того ж боржником за договором банківського вкладу позивача № 980-051-000239370 від 16.05.2016 є ПАТ "Банк Михайлівський", а не Фонд чи його уповноважена особа.

Уповноважена особа Фонду призначається у процедурі запровадження тимчасової адміністрації та/або ліквідації банків в порядку, встановленому Законом № 4452-VI, який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

За змістом положень Закону № 4452-VI на Фонд та уповноважену особу Фонду не покладається відповідальність за невиконання банками, які були стороною у договірних відносинах із вкладниками, їх грошових зобов`язань поза межами дії договорів вкладів.

Таким чином, оскільки відповідач не вступав з позивачем у жодні договірні відносини, а під час дії тимчасової адміністрації спеціальним законом не передбачено можливість нарахування штрафних санкцій, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій адміністративній справі.

Відповідно до пункту 30 рішення ЄСПЛ у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно з пунктом 29 рішення ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відтак, перевіривши обґрунтованість ключових доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову ОСОБА_1 належить відмовити повністю.

Оскільки ухвалою суду від 12.05.2020 позивача звільнено від сплати судового збору за подання позову, а інших витрат пов`язаних з розглядом справи не встановлено, питання про розподіл судових витрат у цій справі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; адреса для листування згідно з заявою від 29.05.2020 (вх. № 14457): АДРЕСА_2 );

2) відповідач: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (, місцезнаходження: вул. Січових Стрільців, 17, м. Київ, 04053);

3) третя особа: публічне акціонерне товариство "Банк Михайлівський" (, місцезнаходження: провулок Рильський, 10-12/3, м. Київ, 01001).

Повне судове рішення складено 11.08.2020.

Суддя Сало Павло Ігорович