Справа № 160/5741/20
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2020-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2020 року Справа № 160/5741/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Златіна Станіслава Вікторовича ,
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Омега" до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення.
Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить:
визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Дніпровської митниці Держмитслужби від 10.12.2019 року № UA110130/2019/200252/2 та від 18.12.2019 року № UA110130/2019/200262/1.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач без відповідних правових підстав відмовив у визначенні митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору, оскільки надані позивачем документи не містили розбіжностей та ознак підробки, містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Позивач наголошує на тому, що рішення митного органу про коригування митної вартості товарів не містить жодного обґрунтування та мотивів його прийняття. Позивач зазначає, що митницею не зазначено у оскаржуваних рішеннях про те, яким чином відсутність у специфікації № 6 від 04.12.2019 року та у митній декларації країни відправлення від 05.12.2019 року інформації щодо сорту товару може вплинути на визначення числових значень митної вартості товару. Митний орган у рішенні від 10.12.2019 року № UA110130/2019/200252/2 безпідставно посилається на контракт № F/87 від 01.11.2018 року, оскільки поставка товару відбувалась за специфікацією № 6 від 04.12.2019 року та контракту № F/114 від 21.01.2019 року. Також безпідставними є доводи митного органу про те, що автомобіль перевізника наданий для завантаження 28.11.2019 року, що не узгоджується з датою узгодження вартості партії оцінюваного товару, оскільки у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару, щодо яких не відноситься домовленість про транспортування оцінюваної партії товару, оскільки ця домовленість безпосередньо ціни товару не стосується. Митний орган у рішенні від 18.12.2019 року № UA110130/2019/200262/1 безпідставно посилається на специфікацію № 81 від 11.12.2019 року до контракту № F/87 та рахунок № 519 від 29.11.2019 року, оскільки поставка товару відбувалась за специфікацією № 6 від 04.12.2019 року та інвойсом № 2314 від 04.12.2019 року. Позивачем до митного органу надано товарно-супровідні документи, які підтверджують вартість транспортування товару. Митна декларація країни відправлення не відноситься до документів, які повинен надавати декларант до митного оформлення. Також позивач наголошує на тому, що сам факт фактичної оплати вартості товару або його не оплати станом на день митного оформлення товару не впливає на митну вартість товару, яка залишається сталою. У рішенні про коригування митної вартості товарів крім номера та дати митної декларації, які були взяті за основу для визначення митної вартості товарів, митний орган не навів жодних пояснень щодо зроблених коригувань, що суперечить вимогам пунктів 2, 4 частини 2 статті 55 МК України.
Ухвалою суду від 27.05.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
У матеріалах справи міститься відзив відповідача на позовну заяву, якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. При проведенні митного оформлення митних декларацій позивача автоматизованою системою аналізу та управління ризиками сформовано декілька критеріїв ризику по даних митних деклараціях, а саме: необхідно посилити контроль правильності визначення митної вартості, витребування документів, які підтверджують митну вартість. Відповідач вказує на те, що оскаржувані позивачем рішення прийнято у зв`язку з наступним:
відповідно до пункту 1.2 контракту товар постачається у відповідності та на умовах, вказаних у специфікаціях або додатку. В специфікації № 81 від 28.11.2019 року не зазначено сорт апельсину, у митній декларації країни відправлення також не зазначено сорт апельсину;
домовленість стосовно транспортування товару зафіксовано у заявці з експедитором від 27.11.2019 року та від 12.12.2019 року, що передувало даті формування специфікації від 28.11.2019 року № 81 та від 13.12.2019 року № 7, а також факту продажу товару згідно рахунків № 518 від 29.11.2019 року та № 2326 від 13.12.2019 року; автомобіль перевізника наданий для завантаження 28.11.2019 року не кореспондується з датою узгодження вартості партії оцінюваного товару;
у специфікації № 7 від 13.12.2019 року не зазначено сорт апельсину, однак у інвойсі № 2326 від 13.12.2019 року зазначено сорт апельсину;
декларант не надав митному органу належних документів для підтвердження вартості транспортування товару;
декларант не надав митному органу декларацію країни відправлення товару;
декларант не надав митному органу документів на підтвердження оплати отриманого товару, яка повинна була відбутися на момент митного оформлення товару.
Відповідач також наголошує на тому, що позивачем не надано суду належних доказів понесенням витрат на правничу допомогу.
20.07.2020 року позивач надав суду відповідь на відзив, у якому повідомив суд про те, що витрати на оплату правничої допомогу будуть надані після ухвалення рішення у справі.
Ухвалою суду від 05.08.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12 серпня 2019 року.
Позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; подав клопотання про розгляд справи без його участі.
Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; подав клопотання про розгляд справи без його участі.
Суд, дослідивши письмові доказі наявні у матеріалах справи, встановив наступне.
Між позивачем та Компанією «ПОП Лукретія», Греція, укладеного контракт від 21.01.2019 року № F/114, у відповідності до умов якого Компанія «ПОП Лукретія» зобов`язалась поставити позивачу товару - свіжі фрукти і овочі.
Асортимент та ціни товару визначаються у специфікаціях.
Ціна товару включає у себе вартість тари, упаковки, маркування та товаросупровідних документів, навантаження на транспортний засіб, доставку до місця призначення згідно умовами Інкотермс 2010, а також витрати по митному оформленню у країні Продавця.
Умови поставки FCA Афіни, Греція та DAP Дніпро, Україна відповідно до умов Інкотермс 2010, якщо інше не обумовлено в специфікаціях та інвойсах.
Умови оплати - 100% попередня оплата суми, яка вказана у інвойсі.
У специфікації № 7 від 13.12.2019 року сторони погодили наступне: умови поставки FCA Панаріті, Греція; 100% попередня оплата товару; продукт апельсини свіжі.
У специфікації № 6 від 04.12.2019 року сторони погодили наступне: умови поставки FCA Панаріті, Греція; 100% попередня оплата товару; продукт апельсини свіжі.
У інвойсах № 2326 від 13.12.2019 року та 04.12.209 року № 2314 сторони додатково визначили найменування товару - апельсин Навеліна; всі інші умови поставки, вартість товару залишись без змін.
На підставі поставки товару позивачем подано до митного органу наступні митні декларації: № UA110130/2019/250546 від 09.12.2019 року та № UA 110130/2019/251837 від 18.12.2019 року.
На підтвердження обґрунтованості заявленої митної вартості товарів та обрано методу його визначення позивач разом із митною декларацією подав митному органу наступні документи:
- зовнішньоекономічний договір від 21.01.2019 року № F/114;
- специфікації № 7 від 13.12.2019 року та № 6 від 04.12.2019 року;
- інвойси № 2326 від 13.12.2019 року та № 2314 від 04.12.2019 року
- санітарний сертифікат;
- транспортні перевізні документи: договір про надання транспортно-експедиційних послуг від 24.01.2019 року № 240119, заявки на перевезення від 12.12.2019 року та від 27.11.2019 року, дві міжнародні товарно-транспортні накладні, рахунки на оплату № 1532 від 18.12.2019 року та № 1481 від 09.12.2019 року.
Судом встановлено, що у відповідності до ч. 3 статті 53 Митного кодексу України від 13.03.2012 року, відповідачем запропоновано позивачу надати додаткові документи, а саме:
- виписку з бухгалтерської документації;
- каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару;
- транспортні документи;
- висновки про якісні на вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними установами та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;
- копію митної декларації країни відправлення.
Вищевказані документи були витребувані від позивача у зв`язку з тим, що документи надані позивачем містили розбіжності відповідно до обраного методу визначення митної вартості, а саме:
відповідно до пункту 1.2 контракту товар постачається у відповідності та на умовах, вказаних у специфікаціях або додатку. В специфікації № 81 від 28.11.2019 року не зазначено сорт апельсину, у митній декларації країни відправлення також не зазначено сорт апельсину;
домовленість стосовно транспортування товару зафіксовано у заявці з експедитором від 27.11.2019 року та від 12.12.2019 року, що передувало даті формування специфікації від 28.11.2019 року № 81 та від 13.12.2019 року № 7, а також факту продажу товару згідно рахунків № 518 від 29.11.2019 року та № 2326 від 13.12.2019 року; автомобіль перевізника наданий для завантаження 28.11.2019 року не кореспондується з датою узгодження вартості партії оцінюваного товару;
у специфікації № 7 від 13.12.2019 року не зазначено сорт апельсину, однак у інвойсі № 2326 від 13.12.2019 року зазначено сорт апельсину;
декларант не надав митному органу належних документів для підтвердження вартості транспортування товару;
декларант не надав митному органу декларацію країни відправлення товару;
декларант не надав митному органу документів на підтвердження оплати отриманого товару, яка повинна була відбутися на момент митного оформлення товару.
Про витребування додаткових документів відповідачем зроблено відповідну відмітку у митних деклараціях позивача із посиланням саме на ч.3 ст. 53 МК України.
Одночасно судом встановлено, що консультації між позивачем та митним органом проведено у електронній формі; копії повідомлень податкового органу містяться у матеріалах справи разом із доказами їх направлення декларанту.
За вказаних обставин позивач був ознайомлений з переліком витребуваних документів.
Позивач листами від 10.12.2019 року № 10/12 та від 18.12.2019 року № 18/12 відмовився надати митному органу додаткові документи.
Відповідач визначив митну вартість товару на підставі резервного методу, у зв`язку з чим ним прийнято оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів.
Суд зазначає, що з 01.06.2012 року відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012, а також положеннями Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.
Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Частинами четвертою та п`ятою статті 58 Митного кодексу України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно із статтею 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (стаття 52 Митного кодексу України).
Відповідно до статті 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст. 53 МК україни).
В силу частини п`ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.5 ст. 53 МК України).
Відповідно до статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
Аналіз положень частини третьої статті 53, частин першої, другої та п`ятої статті 54, статті 58 Митного кодексу України надає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.
Відповідно до частини 6 статті 54 Митного кодексу України підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю є виключно наявність обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/ або недостовірні відомості про митну вартість товарів.
Правильному застосуванню вказаної норми може сприяти розуміння логіки правової позиції Верховного Суду України, висловленої ним в постанові від 01.10.2013 р. у справі № 21-354а13.
У вказаній постанові Верховний Суд України дійшов висновків, що сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Про наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості, вказує далі Верховний Суд України, митниця зобов`язана доводити в суді, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
В постановах від 15.10.2013 р. у справі № 21-270а13 та від 22.10.2013 р. у справі № 21-342а13 Верховний Суд України за результатами аналізу Митного кодексу України 2002 року зазначає, що підставою для витребовування у декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості може бути наявність в спеціалізованих програмно-інформаційних комплексах Єдиної автоматизованої системи Держмитслужби (далі - ЄАС) інформації про іншу митну вартість ідентичних або аналогічних товарів.
Аналіз норм Митного кодексу України 2012 року дає підстави вважати, що контроль правильності обчислення декларантом митної вартості може здійснюватися, в тому числі, шляхом порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, тобто з використанням ЄАС, яка містить відповідну інформацію.
При цьому суд вважає, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.
Таким чином, у разі виявлення відповідачем розбіжності між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, останній вправі витребувати від декларанта додаткові документи та здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують сумнів у правильності визначення митної вартості товарів.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постановах від 31.03.2015 року по справі № 21-127а15 та від 31.03.2015 року по справі № 21-53а15, разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Оскільки відповідач виявив розбіжності у поданих позивачем документах, а саме: розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, розбіжності відповідно до обраного методу визначення митної вартості, що вказані судом вище, а тому вправі був направити відповідні запити до позивача.
Щодо доводів відповідача про те, що відповідно до пункту 1.2 контракту товар постачається у відповідності та на умовах, вказаних у специфікаціях або додатку. В специфікації № 81 від 28.11.2019 року не зазначено сорт апельсину, у митній декларації країни відправлення також не зазначено сорт апельсину; у специфікації № 7 від 13.12.2019 року не зазначено сорт апельсину, однак у інвойсі № 2326 від 13.12.2019 року зазначено сорт апельсину, то суд зазначає наступне.
У відповідності до п.п. 1.3 п.1 Довідки щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України, в редакції від 13.03.2012 року, яка затверджена постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 року № 2 у митних процедурах вимоги до доказів законом не врегульовано, тому до процедур митного контролю можуть бути за аналогією застосовані відповідні правила з адміністративного судочинства. Вимога належності доказів означає, що суб`єкт, який вирішує справу по суті, повинен брати до уваги лише ті докази, які стосуються предмета доказування. У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.
Митним органом не доведено, яким чином не зазначення сорту апельсину у специфікації і наявність сорту апельсину у митній декларації країни відправлення, при незмінних умовах ваги та вартості товару, може вплинути на ціну товару та інші складові митної вартості.
На підставі викладеного судом відхиляється даний довід відповідача.
Щодо доводів відповідача про те, що домовленість стосовно транспортування товару зафіксовано у заявці з експедитором від 27.11.2019 року та від 12.12.2019 року, що передувало даті формування специфікації від 28.11.2019 року № 81 та від 13.12.2019 року № 7, а також факту продажу товару згідно рахунків № 518 від 29.11.2019 року та № 2326 від 13.12.2019 року; автомобіль перевізника наданий для завантаження 28.11.2019 року не кореспондується з датою узгодження вартості партії оцінюваного товару, а також доводів про те, що декларант не надав митному органу належних документів для підтвердження вартості транспортування товару то суд зазначає наступне.
У відповідності до п.14 Висновків Довідки щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України, в редакції від 13.03.2012 року, яка затверджена постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 року № 2 якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Позивачем до митного оформлення на підтвердження вартості транспортування товару надано наступні документи: договір про надання транспортно-експедиційних послуг від 24.01.2019 року № 240119, заявки на перевезення від 12.12.2019 року та від 27.11.2019 року, дві міжнародні товарно-транспортні накладні, рахунки на оплату № 1532 від 18.12.2019 року та № 1481 від 09.12.2019 року.
Суд вважає вказані вище документи стосовно витрат на транспортування товару належними та допустимими доказами.
Сам факт існування домовленості стосовно транспортування товару до моменту складання специфікації та інвойсів на товар не робить документи, які надані на підтвердження витрат на транспортування товару недійсними, а також не ставить вартість витрат на транспортування товару під сумнів.
Таким чином, судом відхиляється вказане заперечення відповідача.
Щодо доводів відповідача про те, що декларант не надав митному органу декларацію країни відправлення товару, то суд вважає їх безпідставними, оскільки МК України не зобов`язує декларанта надавати до митного оформлення декларацію країни відправлення товару.
Щодо доводів відповідача про те, декларант не надав митному органу документів на підтвердження оплати отриманого товару, яка повинна була відбутися на момент митного оформлення товару, то суд їх відхиляє оскільки сам факт фактичної оплати вартості товару або його не оплати станом на день митного оформлення товару не впливає на митну вартість товару, яка залишається сталою.
Одночасно суд зазначає, що наявність у базі даних митного органу інформації про більшу вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, не є підставою для не застосування основного методу для визначення митної вартості товарів, оскільки вказана обставина не перерахована у статті 58 МК України в якості підстави, що виключає застосування основного методу визначення митної вартості товарів.
У Довідці щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України, в редакції від 13.03.2012 року, яка затверджена постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 року № 2, зазначено, що орган доходів і зборів зобов`язаний навести у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.
Отримана з Центральної бази даних ЄАІС Міндоходів інформація про вантажну митну декларацію, на яку орган доходів і зборів посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару дійсно було імпортовано до України.
При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), відповідач повинен довести, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.
У ситуації з рішенням про коригування митної вартості товарів орган доходів і зборів повинен не просто зазначити, зокрема, обставину відсутності в нього інформації щодо оформлення ідентичних та подібних товарів (як підставу незастосування методів за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів), а навести цінову інформацію з ЄАІС про оформлення товарів, що мають ознаки, найбільш схожі на ознаки задекларованих товарів, та пояснити з урахуванням положень статей 59, 60 МКУ, чому ця інформація не може бути взята за основу для визначення митної вартості.
Отже, що при обґрунтуванні неможливості застосування певних другорядних методів орган доходів і зборів повинен конкретизувати підстави незастосування цих методів.
На підставі викладеного, враховуючи те, що відповідач у рішенні про коригування митної вартості товарів не дотримався вимог, які зазначені у вказаній вище довідці, а саме: вказав лише номер та дату митної декларації, то оскаржуване рішення не може вважатися обгрунтованими та таким, що відповідає п.3 ч.2 ст. 2 КАС України.
У зв`язку з чим судом встановлено, що відомості надані позивач стосовно митної вартості товарів є об`єктивними, піддаються обчисленню та підтверджуються документально.
За вказаних обставин суд задовольняє заявлені позивачем позовні вимоги повністю.
Згідно з ч.1ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.1ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору.
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, повязані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 2102 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням від 04.05.2020 року.
Також позивачем у відповідності до частини 7 статті 139 КАС України подано заяву до закінчення судових дебатів про надання часу для надання суду доказів понесення витрат на оплату правничої допомоги.
За вказаних обставин суду відповідності до частини 6 статті 246 КАС України вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати позивача на правничу допомогу на 19.08.2020 року на 11-45 год., зобов`язати позивача до 17.08.2020 року включно надати суду належним чином засвідчені докази понесення витрат на правничу допомогу та докази їх направлення відповідачу.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 73-78, 90, 241 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Дніпровської митниці Держмитслужби від 10.12.2019 року № UA110130/2019/200252/2 та від 18.12.2019 року № UA110130/2019/200262/1.
Стягнути з Дніпровської митниці Держмитслужби за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега» сплачену суму судового збору у розмірі 2102 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) С.В. Златін

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Помічник судді Лісна А.М.

Рішення не набрало законної сили станом на 12.08.2020 року

Помічник судді Лісна А.М.