Справа № 160/2154/20
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2020-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2020 року Справа № 160/2154/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіБоженко Н.В.
за участі секретаря судового засіданняТрошиної А.С.
представника позивача Щасливого О.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу №160/2154/20 за позовною заявою Приватного акціонерного товариства "Азовкабель" до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товару, визнання протиправною та скасування картки відмови у прийнятті та митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення,-
24 лютого 2020 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Азовкабель» (далі - ПАТ «Азовкабель», позивач) до Дніпровської митниці Держмитслужби, в якій позивач просить суд:
Позовні вимоги ПАТ «Азовкабель» обґрунтовані протиправністю спірних рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови у прийнятті та митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Так, позивач зазначив, що, не зважаючи на зазначення декларантом про надання всіх можливих документів та неможливість надання додаткових документів з огляду на їх відсутність, митний орган дійшов до помилкового висновку про те, що надані документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей на підтвердження числових значень складових митної вартості придбаного товару. Також відповідач зазначив про наявність інформації щодо митної вартості ідентичних товарів, що призвело до сумнівів у правильності визначення ПАТ «Азовкабель» митної вартості товарів та прийняття оскаржуваного рішення. Позивач вважає, що відсутність у наданому до митного оформлення рахунку-фактурі посилання на номер та дату специфікації за якою здійснено зовнішньо-економічну операцію не спростовують заявлену декларантом митну вартість товару. Посилання у рахунку-фактурі на платіжно-розрахунковий документ, що до митного оформлення не надавався з огляду на відсутність зауваження митного органу щодо сум оплати, на думку позивача, не можна вважати за доцільне, оскільки така розбіжність не стосувалась митної вартості товару чи обраного методу її визначення, в той час як декларантом подано повний пакет документів до митного оформлення свідчить узгодженість між собою асортименту, кількості та ціни товарів у всіх документах, що були подані до Дніпровської митниці Держмитслужби. Твердження митного органу про відсутність у рахунку на оплату посилання на специфікацію, як стверджує позивач, не може спростовувати сутність та зміст господарської операції, задокументованої ним. Розбіжність між датами довідки про транспортні витрати та фактичного відвантаження товару, на думку позивача, не спростовує числове значення митної вартості товару та не породжує в ній сумнівів. Крім того, позивач зауважує, що у довідці про транспортні витрати наявні відомості щодо транспортного засобу, яким здійснювалось перевезення товару, що, як наслідок, дає змогу пересвідчитись у маршруті авто та шляху поставки. Позивач наголошує. що зауваження митниці щодо виявлених розбіжностей є суто формальними, не стосувались митної вартості товару чи обраного методу її визначення, а пов`язані виключено з формою документів первинного бухгалтерського обліку. Ці розбіжності, як стверджує позивач, не впливають на числове значення митної вартості товарів й не спростовує суті вчиненої поставки та її складових (кількості, якості, асортименту та ціни товару). Також позивач зауважує, що митним органом було безпідставно застосовано резервний метод визначення митної вартості щодо придбаного ПАТ «Азовкабель» товару та не доведено правомірність переходу до другорядних методів визначення митної вартості товару у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/2154/20 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2020 р. вищезазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі №160/2154/20 за вищезазначеним позовом, судом ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 р. по справі №160/2154/20 суд задовольнив заяву представника позивача про проведення судового засідання по справі в режимі відеоконференції.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 р. по справі №160/2154/20 суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про проведення судового засідання по справі в режимі відеоконференції.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 р. суд задовольнив клопотання представників сторін про зупинення провадження у справі та ухвалив зупинити провадження в адміністративній справі №160/2154/20 до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів (карантину).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 р. по справі №160/2154/20 суд за клопотанням представника позивача ухвалив поновити провадження в адміністративній справі №160/2154/20 та призначити справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 02 липня 2020 р.
02 липня 2020 р. у підготовче судове засідання з`явився представник позивача та надав до суду орієнтовний розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу.
Представника відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час та місце підготовчого судового засідання був повідомлений належним чином, просив розгляд справи здійснити в порядку письмового провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 р. по справі №160/2154/20 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 07 липня 2020 року.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
У судове засідання, призначене на 07 липня 2020 р., представник Дніпровської митниці Держмитслужби не з`явився, відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, просив суд розглянути справи в порядку письмового провадження.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 28.12.2018 р. між ПАТ «Азовкабель» (Україна) (Покупець) та ТОВ «Рабекс Груп» (Росія) (Постачальник) укладено договір поставки №УКП46/3289-6995.2018 (далі - договір поставки), за умовами якого Постачальник постачає, а Покупець оплачує продукцію, яка виготовляється (мовою оригіналу) ОАО «Курскрезинотехника», ОАО «Саранский завод «Резинотехника» и иных производителей.
Згідно Специфікації №10 від 05.01.2019 р. до договору поставки ПАТ «Азовкабель» оплачує, а ТОВ «Рабекс Трейд» постачає:
- стрічку конвеєрну гумокатанну 2.2-800-3-ТК-200-2-5-2-Б-РБ OPTIMUM ГОСТ 20-2018 в кількості 138 кв.м. за ціною за одиницю 1 405 руб., на загальну суму 193 890 руб.;
- стрічку конвеєрну гумокатанну 2.2-1000-3-ТК-200-2-5-2-Б-РБ OPTIMUM ГОСТ 20-2018 в кількості 300 кв.м. за ціною за одиницю 1 405 руб., на загальну суму 421 500 руб.;
- стрічку конвеєрну гумокатанну 2.2-650-4-ТК-200-2-5-2-Б-РБ OPTIMUM ГОСТ 20-2018 в кількості 325 кв.м. за ціною за одиницю 1 680 руб., на загальну суму 546 000 руб.;
- стрічку конвеєрну гумокатанну 2.2-1200-4-ТК-200-2-5-2-Б-РБ OPTIMUM ГОСТ 20-2018 в кількості 80 кв.м. за ціною за одиницю 1 680 руб., на загальну суму 134 400 руб.
Для проведення митного оформлення вищезазначеного товару, поставленого за договором поставки позивачем 20 грудня 2019 р. подано митну декларацію (далі - МД) за №UA110230/2019/035321.
При митному оформленні товар задекларований позивачем як: «Конвеєрні стрічки, резинотканеві, на основі синтетичних тканин. З вулканізованої гуми та армовані тільки текстильними матеріалами. 2.2-1000-3-ТК-200-2-5-2-Б-РБ OPTIMUM ГОСТ 20-2018 - 102 кв.м., 2.2-1000-3-ТК-200-2-5-2-Б-РБ OPTIMUM ГОСТ 20-2018 - 102 кв.м., 2.2-1000-3-ТК-200-2-5-2-Б-РБ OPTIMUM ГОСТ 20-2018 - 100 кв.м., завширшки 1000 мм., 2.2-1200-4-ТК-200-2-5-2-Б-РБ OPTIMUM ГОСТ 20-2018 - 80,40 кв.м., завширшки 1200 мм., 2.2-800-3-ТК-200-2-5-2-Б-РБ OPTIMUM ГОСТ 20- 2018 - 138,08 кв.м., завширшки 800 мм. Призначені для транспортування сипучих, кускових і штучних вантажів. ГОСТ 20-2018. Країна виробництва Російська Федерація (RU). Виробник: ОАО - «Курскрезинотехника».
Згідно з графою 43 МД №UA110230/2019/035321 від 20.12.2019 р. декларантом зазначено метод визначення митної вартості за ціною угоди (перший метод), передбачений ст. 58 Митного кодексу України.
Умови поставки (графа 20 МД № UA110230/2019/035321 від 20.12.2019 р.) FCA RU м.Курськ.
Умови постачання FCA правил Інкотермс від 16.09.2010 «Free Carrier» («Франко перевізник») означає, що продавець здійснює передачу товару перевізнику або іншій особі, номінованій покупцем, у власних приміщеннях або у іншому обумовленому пункті. Відповідно FCA від продавця вимагається виконання формальностей для вивезення, якщо такі застосовуються; це умови постачання, коли основну частину перевезення забезпечує покупець, при цьому, покупець самостійно обирає вид транспорту, сам організовує весь ланцюг доставки, укладає договори перевезення. Обов`язок продавця з постачання вважається виконаним, коли він постачає товар після його митного оформлення у режимі експорту в обумовленому місті. Згідно п.п. «а» п.Б3 умов FCA покупець зобов`язаний за свій рахунок укласти договір перевезення товару від поіменованого місця постачання.
Також в даному листі декларантом зазначено, що ним були надані всі наявні у нього документи для підтвердження митної вартості товару згідно з статтею 53 Митного кодексу України та повідомлено митний орган, що інших документів, передбачених статтею 53 Митного кодексу України декларант надати не має можливості.
Оформлення задекларованого за МД №UА110230/2019/035321 від 20.12.2019 р. товару здійснено позивачем з урахуванням рішення про коригування митної вартості товарів №UА110230/2019/000006/2 від 21.12.2019 р. і випущено відповідачем у вільний обіг вже за МД №UА110230/2019/035441 під гарантію відповідно до розділу X Митного кодексу України.
Протягом дії гарантійних зобов`язань за МД №UА110230/2019/035441 декларантом не було надано Дніпровській митниці Держмитслужби додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів.
Не погодившись із винесеними Дніпровською митницею Держмитслужби рішенням про коригування митної вартості товару та карткою відмови у прийнятті та митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, ПАТ «Азовкабель»» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Згідно ч. 1 ст. 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України).
Згідно ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.
Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно ч. 1 ст. 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Згідно ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:
1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;
2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;
3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України - у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно із ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що до виключної компетенції митних органів відноситься вирішення питання перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, а також самостійного її визначення у встановлених Законом випадках. Даний висновок базується на положеннях основного принципу, закріпленого у ст. VII Генеральної асамблеї з тарифів і торгівлі "Оцінка товарів для митних цілей", згідно з яким оцінка імпортованого товару для митних цілей має базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на якій розраховується мито або аналогічного товару.
Слід зазначити, що відповідно до приписів ст. 53 Митного кодексу України митниця має право запитувати додаткові документи в разі виявлення під час митного оформлення розбіжностей в документах, перелік яких визначений ч. 2 даної статті. Проте, наявність розбіжностей є суб`єктивною думкою працівників митного органу та може бути спростована в ході судового розгляду.
В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
При цьому, слід зауважити, що Законом України «Про приєднання України до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур у зміненій редакції згідно з Додатком I до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур» №227-V від 05.10.2006 р. Верховна Рада України постановила: Приєднатися до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, вчиненого 26 червня 1999 року в м.Брюсселі, в тому числі Додатку I та Додатку II до нього, прийнявши Спеціальні додатки (додаток III до Протоколу).
Відповідно до Стандартного правила 8 Розділу 1 Спеціального додатку А «Додатку III до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур (Спеціальні додатки)» у випадках, коли митна служба вимагає документи в зв`язку з представленням їй товарів, інформація, що міститься у цих документах, обмежується лише даними, необхідними для ідентифікації товарів та транспортного засобу.
Рекомендації Європейської економічної комісії ООН №18 «Заходи щодо спрощення процедур міжнародної торгівлі» 26-29 березня 2001 р. вимагають щоб документарні вимоги були зведені до мінімуму.
Відповідно до Стандартного правила 3.16. Розділу 3 Загального додатку Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур (Кіотська конвенція) від 18.05.1973 р.: «На підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства».
Таким чином, витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
При цьому, слід підкреслити, що частина 2 ст. 53 Митного Кодексу України містить вичерпний перелік документів, що підтверджують митну вартість, а тому виявлення розбіжностей в інших документах не надає митниці право направляти декларанту вимогу про надання додаткових документів.
Отже, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митниці при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.
Поряд із цим, при перевірці правильності визначення митної вартості товару, Дніпровська митниця Держмитслужби дійшла висновку, що документи, які надані для оформлення товару, містять наступні розбіжності:
4) Довідка про транспортні витрати №11/12/19 датована 10.12.2019 р., натомість відвантаження товару здійснено 17.12.2019 р. Разом з цим, зазначена довідка не містить інформації щодо транспортного документу та назви товару.
У зв`язку з цим відповідач витребував від позивача додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару і обраний метод її визначення.
Так, вищезазначені документи у своїй сукупності дають змогу ідентифікувати товар, постачання якого здійснювалось за договором поставки згідно специфікації №10 від 05.01.2019 р., у зв`язку з чим відсутність посилань у певних документах на інші не може свідчити про наявність у митного органу обґрунтованого сумніву щодо дійсної вартості придбаного позивачем товару.
Доводи про те, що довідка про транспортні витрати №11/12/19 датована 10.12.2019 р., в той час як відвантаження товару здійснено 17.12.2019 р. не можна вважати розбіжністю, оскільки у даному документі лише визначено умови майбутньої поставки товару без визначення конкретної дати її здійснення (зокрема, у довідці визначено транспортний засіб, маршрут транспортування (шлях поставки) та вартість послуг).
З наведеного вбачається, що у наданих позивачем документах були відсутні розбіжності, що стосуються числового значення митної вартості товару або методу її визначення. Документи містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.
Отже, відповідачем не доведено додержання вимог Закону України «Про приєднання України до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур у зміненій редакції згідно з Додатком I до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур» №227-V від 05.10.2006 р., ст. 53 Митного кодексу України при вимаганні від декларанта додаткових документів, оскільки документів, доданих до МД №UA110230/2019/035321 від 20.12.2019 р. цілком достатньо для ідентифікації товару.
У листі постачальника придбаного позивачем товару (ТОВ «Рабекс Трейд») розбіжності у датах та номерах специфікацій пояснюється тим, що нумерація первинної документації на підприємстві-постачальника здійснюється автоматично програмою обліку 1С, яка допускає нумерацію документів не в хронологічному порядку, тому номерний порядок за зростанням чи за убавлянням часу може бути порушено.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що виявлені митним органом розбіжності не мають суттєвого впливу на ціну товару.
У частині 1 статті 57 Митного кодексу України зазначено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Разом з цим, відповідачем не надано до суду допустимих доказів на підтвердження викладених у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів доводів переходу від одного другорядного методу визначення ціни імпортованого товару до іншого.
Стосовно посилань відповідача про наявність інформації щодо митної вартості ідентичних товарів на рівні: товар №2 - 1900 рос. руб/кв. метр + транспортні витрати на умовах поставки FСА Курськ (джерело цінової інформації - МД від 29.07.2019 р. №UА806060/2019/0201792), слід зауважити, що відповідач не врахував, що різницю в умовах імпорту за цими двома деклараціями. Так, відповідач не врахував обставини визначення митної вартості за цими двома деклараціями - стійкість господарських зв`язків експортера та імпортера, обсяг поставки, вартість транспортних витрат, не навів підтвердження ідентичності товарів та умов поставки, не врахував можливість участі у даних операціях різних постачальників, тощо.
Параграфом 2 Статті VII «Оцінка товару для митних цілей» Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ від 30.10.1947) передбачено: «2. (а) Оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.(*) (Ь) Під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи аналогічного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або (і) з порівнюваними кількостями, або (іі) з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту (*)…».
Відповідно до підпункту «а» пункту 1 статті 5 «Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року»: «1. (а) Якщо імпортні товари або ідентичні чи подібні імпортні товари продаються в країні імпорту в якості імпортних, митна вартість імпортних товарів згідно з положеннями цієї Статті базується на ціні одиниці товарів, за якою імпортні товари або ідентичні чи подібні імпортні товари таким чином продаються у найбільшій сукупній кількості в той час або приблизно в той час, коли відбувається імпорт товарів, що оцінюється, особам, які не пов`язані з особами, у яких вони купують такі товари, при дотриманні вимог відрахування нижченаведеного: (...) (b) Якщо ні імпортні товари, ні ідентичні або подібні імпортні товари не продаються в час ввезення або приблизно в час ввезення товарів, що оцінюються, то митна вартість, яка в інших . випадках підпадає під положення параграфа 1(а), ґрунтується на одиниці товару, за якою імпортні ^ товари або ідентичні чи подібні імпортні товари продаються в країні імпорту в якості імпортних на найбільш ранню дату після імпорту товарів, що оцінюються, але до закінчення 90 днів після такого імпорту».
У п.п. «с» п. 3 Примітки до статті 7 «Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року», зокрема, зазначено: «3.Деякі приклади розумної гнучкості: (...) с) дедуктивний метод вимога про те, що товари продаватимуся в «тому стані, як вони імпортуються», що містить в підпункті «а» пункту 1 статті 5, може тлумачитися гнучко; вимога про «90 днів» може застосовуватись гнучко».
Термін між митним оформленням товару за МД №UА806060/2019/0201792 від 29.07.2019 р. (митне оформлення товару за якою взяте відповідачем як джерело цінової інформації) та митним оформленням придбаного ПАТ «Азовкабель» товару за МД №UА110230/2019/035321 від 20.12.2019 р. перевищує наведені вище у нормах права «90 днів». Документально відповідачем не доведено, що ціна вищевказаного товару з 29.07.2019 р. до 20.12.2019 р. залишалась незмінною на світовому ринку.
Отже, відповідач не обґрунтував, чому ним взяті як джерело для визначення митної вартості товару саме МД №UА806060/2019/0201792 від 29.07.2019 р. та не взяті до уваги інші джерела цінової інформації.
У п. 3 розділу 3 «Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України», затверджених наказом Державної фіскальної служби України №689 від 11.09.2015 р. зазначено: «Посадова особа органу доходів і зборів, яка здійснює аналіз, виявлення та оцінку ризиків, повинна враховувати особливості формування вартості товарів, які реалізуються в порядку біржової торгівлі. При здійсненні аналізу, виявлення та оцінки ризиків товарів, які є об`єктом біржової торгівлі, ціну договору щодо товару, який імпортується (вартість операції), без урахування витрат на доставку, комісійних витрат, премії або знижки за фактичну якість товару і премії продавцю необхідно порівнювати зі значенням біржових котирувань за період 10 днів, що передує даті складання рахунка-фактури (інвойсу) або додатку (специфікації) до зовнішньоекономічного договору (контракту). При здійсненні аналізу, виявлення та оцінки ризиків на підставі сировинних складових ураховуються дані про вміст сировини, що використовується для виготовлення цього товару. За відсутності даних про щоденні біржові котирування для аналізу, виявлення та оцінки ризиків використовується інформація про середні значення біржових котирувань за календарний місяць, в якому здійснювалось відвантаження товару».
Натомість, відповідачем не наведено в оскаржуваному рішення доводів та обґрунтувань до доказів про вивчення всіх можливих джерел інформації, передбачених Методичними рекомендаціями щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України при прийнятті оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів та визначенні ціни імпортованого ПАТ «Азовкабель» товару, та, як наслідок, митним органом не доведено причини надання переваг одним джерелам цінової інформації перед іншими.
Як зазначено у ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Відповідно до ч. 2 ст. 57 Митного кодексу України - основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (ч. 2 ст. 58 Митного кодексу України).
Згідно з ч. 3 ст. 58 Митного кодексу України - у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Відповідачем не наведено в оскаржуваному рішення чому використані декларантом відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні, відповідно до приписів ч. 2 ст. 58 Митного кодексу України.
Також митним органом не доведено правомірність переходу до другорядних методів визначення митної вартості товарів, як то передбачено п. 2 ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України.
Доказів притягнення декларанта чи перевізника товару до відповідальності за ст.483 Митного кодексу України за надання неправдивих відомостей для визначення митної вартості товару Дніпровською митницею Держмитслужби до суду не надано та про наявність таких суд не повідомлено.
З урахуванням обставин суд доходить висновку, що Дніпровською митницею Держмитслужби не доведено наявність правових підстав для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів.
Отже, Дніпровська митниця Держмитслужби не довела, що подані позивачем для визначення митної вартості товару документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Аналогічні правові позиції щодо застосування норм матеріального права висловлені колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 31.03.2015 р. у справі №21-127а15, колегією суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у постанові від 18.01.2018 р. по справі №814/1204/15.
Стосовно оскаржуваної картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, яка є предметом спору у даній справі слід зазначити таке.
Згідно з ч. 12 ст. 264 Митного кодексу України - у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.
У поданій до суду картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення зазначені причини відмови аналогічні викладеним у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявність обґрунтованого сумніву щодо правильності задекларованої позивачем митної вартості товару після отримання від позивача документів.
Отримавши від декларанта документи, які, на думку суду, підтверджують правильність задекларованої митної вартості товару за основним методом, відповідач здійснив застосування другорядних методів.
Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, безсторонньо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення неупереджено, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
В силу положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України - розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема, у пар. 45 рішення в справі «Бочаров проти України», пар. 53 рішення в справі «Федорченко та Лозенко проти України», пар. 43 рішення в справі «Кобець проти України», при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.
Відповідно до частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, виходячи з аналізу вищевказаних норм законодавства та встановлених судом обставин справи, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірність прийняття спірних рішень про коригування митної вартості товару та картки відмови у прийнятті та митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Відтак, беручи до уваги все вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами й іншими учасниками справи докази, а також їх письмові доводи, суд доходить, що позов ПАТ «Азовкабель» до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товару, визнання протиправною та скасування картки відмови у прийнятті та митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення - підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат в порядку ст. ст. 143 та 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.
Згідно із приписами статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Інші докази документально підтверджених судових витрат, понесених позивачем станом на 07 липня 2020 р. у матеріалах справи відсутні.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на те, що позов ПАТ «Азовкабель» - задоволено, суд доходить до висновку, що сума сплаченого позивачем судового збору за подачу позову до суду в сумі 4204, 00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Роз`яснити, що відповідно до п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження, передбачений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, продовжується на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення суду складений 17 липня 2020 року.

Суддя Н.В. Боженко