Справа № 522/4201/20
Суддя: Кічмаренко С. М.
Дата ухвалення: 2020-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/4201/20
Провадження № 2-а/522/276/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Кічмаренко С.М.

при секретарі Десятник Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського-водія СРПП № 2 Рогатинського відділення поліції Тисменицького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області Максимів Степана Руслановича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та закриття справи про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача в якому просить суд скасувати постанову серія БАА № 500713 від 02.03.2020 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністартивне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністартивного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн, та закрити провадження по справі.

Дану постанову позивач вважає незаконною, необгрунтованою і такою, яка підлягає скасуванню.

У судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву в якій просить розглядати справу за його відсутністю Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві.

Відповідач та третя особа у судове засідання не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином про що свідчить поштове повідомлення, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 3 ст. 205 КАС України у разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.03.2020 поліцейським СРПП № 2 Рогатинського відділення поліції Тисменицького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області Максимів С.Р. відносно ОСОБА_1 була винесена постанова серія БАА № 500713 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП.

Зі змісту постанови серія БАА № 500713 від 02.03.2020 вбачається, що 02.03.2020 ОСОБА_1 рухаючись через с. Потік Рогатинського району Івано-Франківської області здійснив маневр, обгін, перетнувши при цьому дорожнью горизонтальну смугу, чим порушив п. 8.5.1 ПДР, після зупинки на вимогу працівника поліції не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п.п. 9.9.(б) ПДР.

Однак, як зазначає позивач, дійсно 02.03.2020 він рухався автошляхом Н09 у напрямку м. Києва на належному йому транспортному засобі марки Mercedes-Benz GLS 400 д/н НОМЕР_1 .

Проїжджаючи через с. Потік Рогатинського району Івано-Франківської області ОСОБА_1 було зупинено представником поліції, який представився як поліцейський СРПП № 2 Рогатинського відділення поліції Тисменицького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області Максимів С.Р. , та повідомив позивачу, що останній порушив Правила дорожнього руху, а саме п.8.5.1 та п.п.9.9.(б) ПДР.

Після того як позивач повідомив, шо свою вину не визнає. Правил дорожнього руху не порушував, працівник поліції зауваження та заперечення проігнорував та не взяв до уваги, та повідомив, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбуватиметься одразу на місці ніби-то вчинення ним порушення.

При ньому, відмовився надати відомості, в тому числі відеозйомку - про факт подй та зафіксоване порушення, не було з`ясовано усіх обставин справи, не наведено та не надано жодних належних доказів, які б підтверджували наявність вини у діях позивача, не надано можливість позивачу надати свої пояснення та заперечення.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України у спразі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 26.05.2015 справа № 1-11/2015 встановлено, шо «у положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Волночас вказані положення є законодавчими гарантіями оо сктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких- можлива лише у разі якщо між стзлісю складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по cvri існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративно! відповідальності».

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (у мисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, класність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосу ванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 246 КУпАП передбачено, шо порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається шш Кодексом та іншими законами України.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких грунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності полії адміністративного правопорушення та вини особи v його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Таким чином, розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 був здійснений із порушенням порядку, встановленого статтею 280 КУпАП. оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, вказаного в оскаржуваній постанові, не була доведена належним чином.

Жодних доказів на підставі яких відповідач встановив наявність адміністративного правопорушення, а також винність ОСОБА_1 в його вчиненні відповідачем надано під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не було.

Окрім цього, пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-V1II "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неїзавдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до п.9.1 (г) ПДР України, увімкнення аварійної сигналізації, відноситься до попереджувальних сигналів.

Згідно з п. 9.9 (б) ПДР України аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при почату руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, відповідно до диспозиції ч.2 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність не за будь-яке порушення правил користування попереджувальними сигналами, а саме за порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку і лише тоді таке порушення набуває ознак протиправності і суспільної шкідливості. Даною нормою не передбачена відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами при зупинці транспортного засобу. При цьому зупинка на вимогу поліцейського не стосується початку руху чи зміни його напрямку.

Вказаної правової позиції також підтримується Другий апеляційний адміністративний суд у своїй постанові від 26.09.2019 по справі №537/2822/19 та Восьмий апеляційний адміністративний суд у своїй постанові від 05.02.2020 по справі № 607/25394/19.

Таким чином, з огляду на вищевикладені обставини, суд вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №№500713 від 02.03.2020, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. неправомірною, та такою, що була винесена з порушенням встановленого порядку та при відсутності будь-яких доказів, а тому підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом;

Згідно з ч. 1 ст. 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Статтею 5 КАС України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, іцо рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів /їли їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд вважає, що відповідач не виконав вимоги ст. 280 КУпАП, згідно якої посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а також не виконав вимоги ч. 2 ст. 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі наданих доказів та вимог чинного законодавства суд прийшов до висновку, що при винесенні постанови про адміністративне правопорушення відповідачем порушено норми чинних нормативно-правових актів, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані, тому дії особи, яка склала постанову слід визнати неправомірними, постанову - неправомірною та такою, що підлягає скасуванню, а справу про адміністративне правопорушення такою, що підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 46, 121, 123, 241, 243-246, 293, 295Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського-водія СРПП № 2 Рогатинського відділення поліції Тисменицького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області Максимів Степана Руслановича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та закриття справи про адміністративне правопорушення- задовольнити.

Скасувати постанову серія БАА № 500713 від 02.03.2020 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: С.М. Кічмаренко