Справа № 520/5975/2020
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2020-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2020 р. № 520/5975/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мороко А.С.,

за участю секретаря судового засідання - Рубіної Я.О.,

представника позивача - Бабича Ю.В.,

представника відповідача - Шапошника С.С.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Харкові адміністративну справу № 520/5975/2020 за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу, рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.01.2020 № 6, яким донараховано податок на доходи фізичних осіб у сумі 414393,44 грн, податкове повідомлення-рішення від 15.01.2020 № 6 яким донараховано військового збору у сумі 34532,79 грн; вимогу про сплату боргу від 15.01.2020 № Ф6 з єдиного соціального внеску в розмірі 301173,88 грн; рішення від 15.01.2020 № 6, яким нараховано 58445,69 грн (штрафні санкції).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірні рішення ґрунтуються на помилкових судженнях суб`єкта владних повноважень, що викладені в акті перевірки № 1470/20-40-33-06-07/256701577 від 27.12.2019.

Представник позивача в судове засідання прибув, просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача під час судового розгляду справи проти позову заперечував, надавши відзив на адміністративний позов, та зазначив, що при проведенні перевірки позивача податковий орган діяв у межах та у спосіб, встановлені чинним законодавством України, висновки перевірки зафіксовані належним чином, а отже і винесені рішення є законними. Просив у позові відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

27.12.2019 Головним управлінням ДПС у Харківській області проведено документальну планову виїзну перевірку ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період 01.01.2016 по 31.12.2018.

За результатами проведення перевірки складено акт № 1470/20-40-33-06-07/256701577 від 27.12.2019, в якому зафіксовані наступні порушення позивачем вимог чинного податкового законодавства:

- п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України;

- п. 177.2, п.п. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового Кодексу України, що призвело до завищення суми валових витрат, донараховано податок на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 у розмірі 331514,75 грн, а саме: у 2016,- 111036,94 грн, у 2017 - 131382,82 грн, у 2018 - 89094,99 грн;

- п. 2 частини 1 ст. 7, п. 3 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", що призвело до заниження суми єдиного внеску нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за період з 01.01.2016, по 31.12.2018 у розмірі 301173,88 грн, а саме: у 2016 - 91003,00 грн, у 2017- 101277,00 грн, у 2018- 108893,88 грн;

- п.16-1 (підрозділ 10) Розділу XX Податкового кодексу України, зі змінами та доповненнями внесеними Законом України № 1621, що призвело до заниження військового збору за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 у розмірі 27626,23 грн, а саме: у 2016 - 9253,08 грн, у 2017 - 10948,57 грн, у 2018 - 7424,58 грн;

- п.п. 168.1.2, 168.1.4, 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 Податкового Кодексу України із змінами та доповненнями встановлено заниження податку на доходи з фізичних осіб з заробітної плати найманих працівників за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 у розмірі 1031,04 грн, у тому числі; за 2016 у сумі 1031,04 грн; за 2017 у сумі 0,00 грн, за 2018 у сумі 0,00 грн;

- п.п. 168.1.2, 168.1.4, 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 Податкового Кодексу України із змінами та доповненнями (пп. 1.4 п, 161 підрозділу 10 Кодексу) встановлено заниження військовому збору з заробітної плати найманих працівників за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 у розмірі 85,92 грн, у тому числі: за 2016 у сумі 85,92 грн; за 2017 у сумі 0,00 грн, за 2018 у сумі 0,00 грн;

- п.1 частини 2 ст. 6, частина 5 ст, 8 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" із змінами та доповненнями єдиному соціальному внеску з заробітної плати найманих працівників за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 у розмірі 1260,16 грн, у тому числі: за 2016 у сумі 1260,16 грн; за 2017 у сумі 0,00 грн, за 2018 у сумі 0,00 грн;

- п. 176.2 (а,б) ст. 176, абз.,1 п. 119.2 ст. 119 Податкового кодексу України та Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказу ДПАУ № 1020 від 24.12.2010.

На підставі вказано акту перевірки податковим органом винесені наступні рішення:

- податкове повідомлення - рішення № 6 від 15.01.2020, яким донараховано податок на доходи фізичних осіб у сумі 414393,44 грн;

- податкове повідомлення-рішення № 6 від 15.01.2020, яким донараховано військовий збір у сумі 34532,79 грн;

- вимогу про сплату боргу від 15.01.2020 № Ф6 з єдиного соціального внеску в розмірі 301173,88 грн;

- рішення від 15.01.2020 № 6, яким нараховано 58445,69 грн (штрафні санкції).

Не погоджуючись із вказаними рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Щодо вирішення справи по суті, суд вказує наступне.

Відповідно до п. 177.1, 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Підпунктами 177.4.1, 177.4.2, 177.4.3, 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно з підпункту 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів, реконструкцію, модернізацію та інші види поліпшення основних засобів (крім поточного ремонту). Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення поточного ремонту; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості). Не підлягають амортизації такі основні засоби: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові автомобілі.

При здійсненні перевірки господарської діяльності позивача, перевіряючими встановлено заниження оподаткованого доходу, відображеного в декларації про майновий стан та доходи за 2016 -2018 роки в розмірі 1841748,64 грн.

Спірні правовідносини виникли з приводу правомірності включення фізичною особою-підприємцем суми амортизаційних відрахувань, нарахованих на основні засоби - сідельні тягачі та напівпричепи, до складу документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю.

Так, на думку позивача, сідлові тягачі та напівпричіпи не є вантажними автомобілями, а тому не підпадають під категорію витрат, зазначених в підпунктом 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України. При цьому, відповідач вважає, що витрати на придбання запчастин для сідлових (сідельних) тягачів та їх ремонт, придбання запчастин для напівпричепів та їх ремонту - не пов`язані із господарською діяльністю та не направлені на отримання прибутку, оскільки сідлові тягачі та напівпричіпи є вантажними автомобілями, а тому, відносяться до основних засобів подвійного призначення, витрати на утримання яких не включаються до складу витрат підприємця.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт".

В розумінні статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільним транспортним засобом є колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій (далі - транспортний засіб).

Згідно з визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобілем вантажним є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.

Таким чином, основною ознакою вантажного автомобіля, в порівнянні з іншими транспортними засобами, є його використання з метою перевезення вантажів.

Поряд з цим, відповідно до Закону України "Про автомобільний транспорт" транспортні засоби за своїм призначенням поділяються на такі різновиди: загального призначення - транспортний засіб, не обладнаний спеціальним устаткуванням і призначений для перевезення пасажирів або вантажів, до якого, в тому числі, відноситься напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу; спеціалізованого призначення - транспортний засіб, який призначений для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів, до яких, в тому числі, відноситься сідельний тягач); спеціального призначення - транспортний засіб, призначений для виконання спеціальних робочих функцій.

Відповідно до норм Закону України "Про автомобільний транспорт" напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Згідно з визначенням поняття "сідельний тягач", наведеним у Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, таким є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

Отже, сідельний тягач та напівпричіп, враховуючи їх цільове призначення, відносяться до транспортних засобів в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт", а тому, підлягають під класифікацію за критеріями, визначеними даним законодавчим актом.

Відповідно до класифікації колісних транспортних засобів за ознаками загальної маси транспортного засобу, наданої в Єдиних вимогах до конструкції та технічного стану колісних транспортних засобів, що експлуатуються, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22.10.2010 №1166, до засобів категорії N належать колісні засоби, що мають не менш як чотири колеса і призначені для перевезення вантажів: N 1 - колісний засіб максимальною масою не більш як 3,5 тонни; N 2 - колісний засіб максимальною масою більш як 3,5 тонни, але не більш як 12 тонн; N 3 - колісний засіб максимальною масою більш як 12 тонн.

Для позначення колісного засобу, що належить до категорій M, N та придатний для руху поза дорогами, використовується також літера G.

Також, частиною 3 статті 19 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що при державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автомобіль-мішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).

Враховуючи викладене, що сідельний тягач в поєднанні з напівпричепом складають автомобільний поїзд та являються транспортним засобом, єдиним призначенням якого є перевезення вантажів, а тому відносяться до категорії вантажних автомобілів. Поряд з цим, автомобільний поїзд не є окремим видом транспортних засобів, а тільки різновидом вантажних автомобілів за ознакою конструктивної схеми.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду від 12.11.2019 по справі 807/250/18.

Отже, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 15.01.2020 № 6, податкове повідомлення-рішення від 15.01.2020 № 6, вимога про сплату боргу від 15.01.2020 № Ф6, рішення від 15.01.2020 № 6 є правомірними, а тому, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, позовні вимоги фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 є необґрунтованими, а тому, не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (місцезнаходження: вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ідентифікаційний код - 43143704) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу, рішення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 11 серпня 2020 року.

Суддя А.С. Мороко