Справа № 640/15921/19
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2020-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2020 року м. Київ №640/15921/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Державної фіскальної служби у Київській області
проскасування рішення та стягнення податкового відшкодування
встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в якому просила суд:

- скасувати рішення Вишгородського відділення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (лист №1051/10-36-53-06 від 22 березня 2019 року) про відмову про включення до податкової знижки частини суми процентів, сплачених позивачем за іпотечним житловим кредитом відповідно до Договору про надання споживчого кредиту з Правилами №0 від 27 грудня 2016 року;

- зобов`язати відповідача провести виплату податкової знижки відповідно до вимог Податкового кодексу України, сплативши позивачу податкове відшкодування за 2018 рік, розраховане відповідно до вимог закону, на поточний банківський рахунок позивача № НОМЕР_1 в АТ «Укрсиббанк», МФО 351005, у розмірі 20705,44 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказувала на протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки позивач на підставі пункту 175.4 статті 175 Податкового кодексу України має право на податкову знижку із включенням до податкової знижки частини суми процентів за користування новим іпотечним житловим кредитом №0 від 27 грудня 2016 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач на скористався своїм на правом на надання відзиву на позовну заяву.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» 23 листопада 2007 року укладено Договір про надання споживчого кредиту №0 в іноземній валюті - доларах США для придбання квартири та Договір іпотеки №70743 від 23 листопада 2007 року

Між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» 27 грудня 2016 року укладено новий Договір про надання споживчого кредиту з Правилами №0 у національній валюті України з метою рефінансування вищевказаного іпотечного житлового кредиту за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 23 листопада 2007 року (пункт 3.4 Договору), а також новий Договір іпотеки №70743/2 від 27 грудня 2016 року. При цьому договірні відносини щодо іпотечного житлового кредиту за Договором про надання споживчого кредиту №0 та Договором іпотеки № 70743 від 23 листопада 2007 року є такими, що припинені, про що Банком видано довідку №79-6-31/83 від 15 березня 2018 року.

В березні 2019 року у зв`язку з укладенням Договору про надання споживчого кредиту з Правилами №0 від 27 грудня 2016 року та задля отримання податкової знижки за наслідками звітного податкового 2018 року у сумі 20705,44 гривень, позивачем подано визначений законом пакет документів та декларацію б/н від 01 березня 2019 року до Вишгородського відділення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в тому числі з підтверджуючими довідками з АТ «УкрСиббанк» (№ 79-6-31/83 від 15 березня 2018 року та 79-6-31/84 від 15 березня 2018 року).

За результатами розгляду поданих документів Вишгородським відділенням Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області прийнято рішення про відсутність підстав про включення до податкової знижки частини суми процентів, сплачених позивачем за іпотечним житловим кредитом за Договором про надання споживчого кредиту з Правилами №0 від 27 грудня 2016 року, про що позивача проінформовано листом №1051/10-36-53-06 від 22 березня 2019 року.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.170. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) податкова знижка для фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання - документально підтверджена сума (вартість) витрат платника податку - резидента у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року, на яку дозволяється зменшення його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року у вигляді заробітної плати, у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 166.1, 166.2 статті 162 Податкового кодексу України платник податку має право на податкову знижку за наслідками звітного податкового року.

Підстави для нарахування податкової знижки із зазначенням конкретних сум відображаються платником податку у річній податковій декларації, яка подається по 31 грудня включно наступного за звітним податкового року.

До податкової знижки включаються фактично здійснені протягом звітного податкового року платником податку витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, копіями договорів, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і їх покупця (отримувача). У зазначених документах обов`язково повинно бути відображено вартість таких товарів (робіт, послуг) і строк їх продажу (виконання, надання). Оригінали зазначених у підпункті 166.2.1 цього пункту документів не надсилаються контролюючому органу, але підлягають зберіганню платником податку протягом строку давності, встановленого цим Кодексом.

Підпункт 166.3.1 пункту 166.3 статті 166 ПК України передбачає, що платник податку має право включити до податкової знижки у зменшення оподатковуваного доходу платника податку за наслідками звітного податкового року, визначеного з урахуванням положень пункту 164.6 статті 164 цього Кодексу, частину суми процентів, сплачених таким платником податку за користування іпотечним житловим кредитом, що визначається відповідно до статті 175 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 175.4 статті 175 ПУ України право на включення до податкової знижки суми, розрахованої згідно з цією статтею, надається платнику податку за одним іпотечним кредитом протягом 10 послідовних календарних років, починаючи з року, в якому:

- об`єкт житлової іпотеки придбавається;

- збудований об`єкт житлової іпотеки переходить у власність платника податку та починає використовуватися як основне місце проживання.

У разі якщо іпотечний житловий кредит має строк погашення більше ніж 10 календарних років, право на включення частини суми процентів до податкової знижки за новим іпотечним житловим кредитом виникає у платника податку після повного погашення основної суми та процентів попереднього іпотечного житлового кредиту.

Платник податку може відновити право на включення частини суми процентів, фактично сплачених за новим іпотечним житловим кредитом, до податкової знижки без дотримання зазначених у цій статті строків у разі:

а) примусового продажу або конфіскації об`єкта іпотеки у випадках, передбачених законом;

б) ліквідації об`єкта житлової іпотеки за рішенням місцевого органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування у випадках, передбачених законом;

в) зруйнування об`єкта житлової іпотеки або визнання його непридатним для використання з причин непереборної сили (форс-мажорних обставин);

г) продажу об`єкта іпотеки у зв`язку з неплатоспроможністю (банкрутством) платника податку відповідно до закону.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» 23 листопада 2007 року укладено Договір про надання споживчого кредиту №0 в іноземній валюті - доларах США для придбання квартири: АДРЕСА_1 .

Водночас укладено договір іпотеки №70743 від 23 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк».

В подальшому між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» 27 грудня 2016 року укладено новий Договір про надання споживчого кредиту з Правилами №0 у національній валюті України з метою рефінансування вищевказаного іпотечного житлового кредиту за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 23 листопада 2007 року (пункт 3.4 Договору), а також новий Договір іпотеки №70743/2 від 27 грудня 2016 року на той самий об`єкт іпотеки, квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Утім умовами договору про надання споживчого кредиту з Правилами № від 27 грудня 2016 року, а саме пунктом 1.2.6 передбачено, що цільове призначення кредиту - для особистих потреб позичальника, а саме для споживчих потреб, погашення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті.

Таким чином суд приходить до висновку, що у ОСОБА_1 були відсутні законодавчі підстави для нарахування податкової знижки за користування іпотечним житловим кредитом за наслідками звітного 2018 року, оскільки відповідно до вказаного вище кредитного договору останній укладений з цільовим призначенням - для особистих потреб позичальника, а саме для споживчих потреб, погашення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, а не придбання житла за іпотечним житловим кредитом.

В той же час суд зазначає, що право на отримання такої знижки у позивача було наявне з 23 листопада 2007 року по 23 листопада 2017 року на підставі Договору про надання споживчого кредиту №0 в іноземній валюті - доларах США для придбання квартири: АДРЕСА_1 .

Отже, згідно приписів пункту 175.4 статті 175 ПУ України (10 послідовних календарних років починаючи з року, в якому об`єкт житлової іпотеки придбавається) право на включення до податкової знижки суми, розрахованої згідно з цією статтею розпочалось у позивача у 2007 році та закінчилось у 2017 році включно.

При цьому суд враховує довідку ПАТ «Укрсиббанк» від 15 березня 2018 року про повне погашення кредитних зобов`язань за кредитним договором №0. В той же час новий кредитний договір хоч і має назву «Договір про надання споживчого кредиту з Правилами №0», проте згідно умов даного договору останній виданий для особистих потреб позичальника, а саме для споживчих потреб - погашення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, а не придбання житла за іпотечним житловим кредитом.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1 Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з`ясувавши фактичні обставини справи та проаналізувавши зібрані по справі докази суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Судові витрати по справі відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко