Справа № 200/4736/20-а
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2020-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

10 серпня 2020 р. Справа №200/4736/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., за участю секретаря судового засідання Огонянц О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)

про: зобов`язання відповідача зняти арешт з частки нерухомого майна, яке належить на праві власності ОСОБА_1 , накладеного постановою б/н від 23.04.2001 року виконавцем Державної виконавчої служби Жовтневого району міста Маріуполя (нині - Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), і вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

за участю

представників сторін:

від позивача: Ноздрачов І.О. - на підставі довіреності,

від відповідача: не з`явився.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про зобов`язання відповідача зняти арешт з частки нерухомого майна, яке належить на праві власності ОСОБА_1 , накладеного постановою б/н від 23.04.2001 року виконавцем Державної виконавчої служби Жовтневого району міста Маріуполя (нині - Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), і вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Під час розгляду справи судом постановлено на обговорення питання стосовно закриття провадження у справі, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Представник позивача у судове засідання з`явився, питання щодо закриття провадження у справі залишив на розсуд судді.

Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи, судом зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (раніше - ОСОБА_1 ) має у власності 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що 29.07.2005 року Першою Маріупольською державною нотаріальною конторою за № 2237046 накладено обтяження на нерухоме майно яке належить ОСОБА_1 на праві власності, а саме на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі постанови б/н від 23.04.2001 року Державної виконавчої служби Жовтневого району м. Маріуполя Федорченко (а.с. 9).

22 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до керівника Центрального відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області із заявою, відповідно до якої просила надати інформацію стосовно наявності відкритого виконавчого провадження, в яких вона має статус боржника; якщо такі виконавчі провадження існують, надати вичерпну інформацію про хід виконавчого провадження, зокрема копію постанови б/н від 23.04.2001 року, та інші процесуальні документи, якщо такі були (а.с. 7-8).

Листом № 9967 від 04.02.2020 року Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполь Східного міжрегіонального управління (м. Харків) повідомив позивача про те, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження та спец розділу АСВП на примусовому виконанні виконавчі провадження у відношенні боржника ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) не перебувають та не перебували. Надати більш детальну інформацію не мають можливості, у зв`язку з закінченням строків зберігання виконавчих проваджень. Переданих до архіву органу державної виконавчої служби, які передбачені п. 2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватного виконавця, які затверджені наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 (а.с. 10).

13 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) із заявою, відповідно до якої просила винести постанову про зняття арешту, накладеного постановою б/н від 23.01.2001 року на частку нерухомого майна, яке належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с. 11-12).

Позивач не погодившись з діями відповідача щодо не зняття арешту з частки нерухомого майна, яке належить на їй на праві власності, звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням пунктів 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Водночас визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Положеннями частини першої статті 287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Суд зазначає, що для визначення юрисдикції спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 340/25/19 (провадження № 11-669апп19).

Проаналізувавши позовну заяву, суд зазначає, що підставою цього позову позивач визначила наявність арешту, накладеного на нерухоме майно, яке перебуває у її власності, що перешкоджає їй користуватися та розпоряджатися зазначеним майном.

За таких умов, суд вважає, що позов спрямовано на захист приватних прав позивача, а отже даний позов слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Оскільки судом встановлено, що позовну заяву ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про зобов`язання відповідача зняти арешт з частки нерухомого майна, яке належить на праві власності ОСОБА_1 , накладеного постановою б/н від 23.04.2001 року виконавцем Державної виконавчої служби Жовтневого району міста Маріуполя (нині - Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), і вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд закриває провадження у справі.

Приписами частини 2 статті 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Суд роз`ясняє, що справу слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Крім того, суд зазначає, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 840,80 грн., згідно квитанції про сплату № 11962 від 04.05.2020 року.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З огляду на те, що провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) закрито, суд приходить висновку про повернення ОСОБА_1 сплаченого судового збору в розмірі 840,80 грн., відповідно до квитанції про сплату № 11962 від 04.05.2020 року.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 19, 238, 239, 243, 248, 287, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 7 Закону України «Про судовий збір» , суд -

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про зобов`язання відповідача зняти арешт з частки нерухомого майна, яке належить на праві власності ОСОБА_1 , накладеного постановою б/н від 23.04.2001 року виконавцем Державної виконавчої служби Жовтневого району міста Маріуполя (нині - Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), і вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Повернути ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок сплачений за подання адміністративного позову, відповідно до квитанції про сплату № 11962 від 04.05.2020 року на суму 840,80 грн.

Ухвала прийнята у нарадчій кімнаті, вступна та резолютивна частини ухвали проголошена у судовому засіданні 10 серпня 2020 року в присутності представника позивача.

Повний текст ухвали складено та підписано 11 серпня 2020 року.

Ухвала може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Олішевська