Справа № 490/10357/19
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2020-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2020 р.м.ОдесаСправа № 490/10357/19

Головуючий в 1 інстанції: Черенкова Н.П.

рішення суду першої інстанції прийнято у

м. Миколаїв, 12 березня 2020 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.03.2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, з урахуванням уточненої позовної заяви, до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови капрала поліції 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області Ражик Андрія Петровича серії ЕАК № 1815168 від 02.12.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. за ч.1 ст. 122 КАС України.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки винесена без врахування інспектором, що водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу світлофору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому п. 8.10 Правил дорожнього руху, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 березня 2020 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, скасовано постанову капрала поліції 2 роти 1 батальйону Ражик Андрія Петровича Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №1815168 від 02.12.2019 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Справу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрито.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Управлінням патрульної поліції в Миколаївській області подано до суду апеляційну скаргу, в якій зазначено що вказане рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для його скасування.

У своїх доводах апелянт зазначає, що факт правопорушення зафіксовано на відеозаписі F2707, , з яких вбачається, як водій керуючи автомобілем Volkswagen Touareg з державним номерним знаком НОМЕР_1 , рухаючись в м. Миколаєві по вул.. 6-а Слобідська в районі будинку № 52, здійснив проїзд перехрестя вул.. 6-а Слобідська з вул.. Чкалова, без зупинки перед дорожнім знаком 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» Додатку 1 ПДР України, чим порушив вимогу зазначеного знаку; водію ОСОБА_1 було продемонстровано відеозапис вчиненого ним правопорушення. Таким чином, позивачем у справі було вчинено грубе порушення правил дорожнього руху. Такі дії є неприпустимими з огляду на безпеку дорожнього руху та в жодному випадку не мають залишатися безкарними, оскільки подібні правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху є однією з причин аварійності. Стосовно посилання суду першої інстанції, як на підставу для скасування спірної постанови - відсутність відомостей про технічний запис у постанові, апелянт зазначив, що зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку до Інструкції з оформлення поліцейським матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року № 1395, не передбачає внесення до постанови відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Тому, на думку апелянта, такі відомості зазначаються у постанові, щ виноситься у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі. Таким чином, підстави для скасування спірної постанови, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП відсутні.

06.08.2020 року від позивача у справі надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач зазначив про необґрунтованість доводів скарги та просив відмовити у її задоволенні, з мотивів, викладених у відзиві, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засіданні, призначене на 06 серпня о 15:30 год. сторони або їх представники не прибули, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи, про причини неприбуття відповідач суду не повідомив, заяв про перенесення розгляду апеляційної скарги УПП в Миколаївській області до суду не надав.

06.08.2020 року представником позивача у справі надано заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Судова колегія вважає, що апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження відповідно до ст.ст. 311, 313 КАС України.

Відповідно до ч. 1ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно постанови серії ЕАК № 1815168 від 02.12.2019 року, ОСОБА_1 , керував автомобілем маркиVOLKSWAGENTOUREG, номерний знак НОМЕР_1 , та, рухаючись у місті Миколаєві по вулиці 6-Слобідська, 52, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 та проїхав без повної зупинки транспортного засобу перед знаком, чим порушив вимоги п.8.4.б Правил дорожнього руху-порушення вимог знаків пріоритету, та скоїв правопорушення, передбачене ст.122 ч.1 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255грн.

Графа9 постанови, яка передбачає, залучення матеріалів, відомості про докази відсутні.

Задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи вищезазначену постанову серії ЕАК № 1815168 від 02.12.2019 року, суд першої інстанції, пославшись на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 15.11.2018 року по справі № 524/5536/17 згідно з якими відеозапис, поданий на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху не може вважатись належним доказом у разі, якщо оскаржувана постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис, вказав, що оскаржувана постанова не містить відомостей яким чином зафіксовано факт вчинення правопорушення, ані про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався), або іншими доказами, як то передбачено п.3 ч.3 ст. 283 КУпАП.

Окрім того, як зазначив суд першої інстанції, в постанові не зазначено про наявність відеозапису з нагрудної відеокамери під назвою та з урахуванням вищевикладеного не може бути використано судом як доказ з посиланням на вимоги ст.. 251 КУпАП та позиції з цього приводу Верховного Суду, що в свою чергу ставить під сумнів обґрунтованість звинувачень на адресу позивача.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Пунктом 8 частини першої статті 23 цього ж Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону №580-VIII визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно ч. 2 ст. 41 ЗУ «Про дорожній рух», порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху.

Відповідно до п. 8.4(б) Правил дорожнього руху України передбачено, що дорожні знаки поділяються на групи: знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги.

Згідно із ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, діяння, які є адміністративними правопорушеннями.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, а належними - якщо вони містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем у підтвердження порушення ОСОБА_1 ПДР України, надано відеозапис з місця розгляду адміністративної справи та який був оглянутий колегією суду.

Знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено». Забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня - перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.

У позовній заяві та у відзиві на апеляційну скаргу, позивач посилається на те, що спірна постанова підлягає скасуванню, оскільки не містить відомостей про здійснення фото або відеозапису, не містить відомості про технічний засіб, який би здійснював такий відеозапис та не зазначено порядок оскарження адміністративного стягнення, отже фото або відеозапис, начебто вчиненого правопорушення, на думку позивача, не здійснювався.

При цьому, на думку апелянта постанова про адміністративне правопорушення є законною, оскільки відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у додатку 5 до цієї Інструкції, в якому наведено зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Проте, судова колегія такі доводи вважає помилковими, оскільки як вірно звернув увагу суд першої інстанції, згідно ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Частиною 3 статті 283 КУпАП, передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: 1) дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; 2) транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); 3) технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); 4) розмір штрафу та порядок його сплати; 5) правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; 6) відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно з статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

В даному випадку оскаржувана постанова, як вірно зауважив суд першої інстанції, не містить відомостей яким чином зафіксовано факт вчинення правопорушення : ані про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався), або іншими доказами, як то передбачено п. 3 ч. 3 ст. 283 КУпАП.

Поряд з вказаним, у відповідності до правового висновку, викладеному Верховним Судом у постанові від 15.11.2018 року (справа №524/5536/17), відеозапис, поданий на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у разі, якщо оскаржувана постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Однак, як вірно було встановлено судом першої інстанції та підтверджується колегією суддів, в постанові жодним чином не зазначено про наявність відеозапису з нагрудної відеокамери під назвою, у зв`язку із чим, не може бути використано судом як доказ з посиланням на вимоги тієї ж ст. 251 ККУпАП та позиції з цього приводу Верховного Суду.

Вказані обставини ставлять під сумнів обґрунтованість звинувачень на адресу позивача.

Про наявність жодного іншого доказу відповідачем у справі не зазначено.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 90 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням вищевикладеного, поза розумним сумнівом, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не надано доказів, які б повністю спростовували доводи позивача в обґрунтування відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Тобто, відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень не довів правомірність постанови, яка є предметом оскарження позивачем.

Доказування в адміністративному судочинстві не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому, вірним є твердження суду попередньої інстанції про те, що не може бути підтвердженням порушення позивачем ПДР України лише сама постанова від 02.12. 2019 року серії ЕАК №1815168, оскільки лише описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом учинення особою такого порушення. Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Враховуючи викладене, а також зважаючи на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку про недоведеність складу адміністративного правопорушення в діях позивача, а отже рішення відповідача слід вважати необґрунтованим.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, враховуючи доводи позивача про відсутність в його діях порушень Правил, не спростування їх відповідачем, виходячи із принципу «поза розумним сумнівом».

Посилання апелянта у підтвердження правомірності прийняття спірної постанови на приписи Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі та додатку 5 до цієї Інструкції, колегія суддів вважає недоречними, оскільки вимогами ст. 283 КУпАП чітко передбачено необхідність зазначення у постанові про адміністративне правопорушення інформації про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Таким чином, оскільки у підтвердження своєї правової позиції відповідачем надається відеодоказ, який, як зазначає відповідач, було зроблено у момент розгляду справи про адміністративне правопорушення, то на переконання судової колегії, у спірній постанові мав бути зазначений технічний засіб, яким було здійснено відеозапис.

Оскільки, як підтверджено матеріалами справи, спірна постанова не містить зазначення таких відомостей, наданий відеодоказ не може бути прийнято судом в якості належного та допустимого доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викиданою зокрема у рішенні від 24.01.2019 у справі № 428/2769/17.

Враховуючи встановлені обставини, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 02.12.2019року серії ЕАК №1815168 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП підлягає скасуванню.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Разом з тим, перевіряючи правильність прийняття рішення Центральним районним судом м. Миколаєва у даній справі, в частині закриття провадження справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, судова колегія зазначає наступне.

Виключний перелік органів, уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення міститься в статті 213 КУпАП, до яких відносяться як суди, так і органи Національної поліції. Проте, розмежування підвідомчості спорів між даними органами зазначене у статтях 221-222 КУпАП.

Згідно з приписами ст. 222 КУпАП, розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачених частиною 2 статті 122 КУпАП, відноситься до компетенції органів Національної поліції та не передбачає повноваження судів розглядати дані справи в розумінні глави 22 КУпАП.

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП, органи Національної поліції виносять постанову (частина 1 статті 283 КупАП). Відповідно до частини 1 статті 284 КупАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Таким чином, виключне право виносити одну із вищевказаних постанов по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 статті 122 КУпАП належить органам Національної поліції та належить до дискреційних повноважень останніх.

Тому, суд, розглядаючи спір у порядку адміністративного судочинства, у справах, про адміністративні правопорушення, перелік яких зазначений у статті 222 КУпАП, не вправі перебирати на себе повноваження органів Національної поліції з вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу та виносити одну з постанов, визначених статтею 284 КУпАП замість вказаного суб`єкта владних повноважень, що виключатиме втручання суду у дискреційні повноваження останнього.

Згідно частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає висновки суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за відсутністю складу адміністративного правопорушення, помилковими та такими, що не відповідають нормам матеріального та процесуального права, зокрема й не були заявлені позивачем у позові, з огляду на що і підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у зазначеній частині.

Вказана правова позиція суду апеляційної інстанції узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 17.03.2020 року по справі № 234/6323/17.

У решті - висновки суду попередньої інстанції є правильними, обґрунтованими та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а тому зміні чи скасуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 286, 308, 311, 315, 317 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції, у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції - задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.03.2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про адміністративне правопорушення - в частині закриття справи про адміністративне правопорушення - скасувати.

В іншій частині рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.03.2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про адміністративне правопорушення - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Димерлій О.О. Єщенко О.В.